ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2024 р. Справа№ 910/862/22 (910/5473/23)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Копитової О.С.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Карпової М.О.

у присутності представників сторін:

позивач: арбітражний керуючий Козирицький А.С. особисто

від відповідача-1: не з`явились

від відповідача-2: Лозовський В.М. згідно ордера

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 року

у справі №910/862/22(910/5473/23) (суддя Пасько М.В.)

за позовом розпорядника майна боржника Товариства з обмеженою

відповідальністю "Черкаський Полімер" арбітражного керуючого

Козирицького А.С.

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаський Полімер"

про визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги №1119 від 19.11.2021

в межах справи №910/862/22

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 року у справі №910/862/22(910/5473/23) позов задоволено; визнано недійсним з моменту його укладення Договір поворотної фінансової допомоги №1119 від 19.11.2021, укладений між ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" та ТОВ "Черкаський полімер"; присуджено до стягнення з ТОВ "Черкаський полімер" на користь арбітражного керуючого Козирицького А.С. судовий збір в розмірі 2684,00 грн.; присуджено до стягнення з ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" на користь арбітражного керуючого Козирицького А.С. судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 у справі №910/862/22(910/5473/23) та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2023 року апеляційну скаргу ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Копитова О.С., Пантелієнко В.О.

Ухвалою суду від 04.12.2023 вищевказаною колегією суддів відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 року у справі №910/862/22 (910/5473/23), повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/862/22(910/5473/23)

11.01.2024 року супровідним листом Господарського суду міста Києва №910/862/22(910/5473/23)/183/24 від 10.01.2024 витребувані матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 15.01.2024 року поновлено скаржнику строк для подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 року у справі №910/862/22 (910/5473/23), встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 15.02.2024 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданому через відділ документального забезпечення суду відзиві на апеляційну скаргу розпорядник майна ТОВ "Черкаський Полімер" арбітражний керуючий Козирицький А.С. просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

До дати судового засідання від розпорядника майна ТОВ "Черкаський Полімер" арбітражного керуючого Козирицького А.С. надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

У зв`язку з перебуванням судді Пантелієнка В.О. у відпустці, витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2024 для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Отрюх Б.В., Копитова О.С.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Остапенка О.М. з 13.02.2024 по 18.02.2024 у відрядженні, ухвалою суду від 12.02.2024 року вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №910/862/22(910/5473/23) за апеляційною скаргою ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 року, повідомлено учасників провадження у справі про те, що судове засідання 15.02.2024 не відбудеться та перепризначено справу до розгляду на 22.02.2024 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У зв`язку з перебуванням суддів Отрюха Б.В. і Копитової О.С. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2024 року для розгляду справи №910/862/22(910/5473/23) сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М.,судді: Сотніков С.В., Пантелієнко В.О.

Ухвалою суду від 20.02.2024 вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №910/862/22(910/5473/23) за апеляційною скаргою ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 року.

В судовому засіданні 22.02.2024 року суддями Сотніковим С.В. та Пантелієнком В.О. заявлено самовідвід у справі №910/862/22(910/5473/23), який мотивовано наявністю обставини, які виключають можливість участі вказаних суддів у розгляді даної справи, за наслідками розгляду якого ухвалою суду від 22.02.2024 року вказану заяву про самовідвід у справі №910/862/22(910/5473/23) задоволено, а матеріали справи передано для здійснення визначення складу судової колегії у відповідності до положень ГПК України.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2024 справу №910/862/22(910/5473/23) передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Отрюх Б.В., Поляков Б.М.

Ухвалою суду від 26.02.2024 вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №910/862/22(910/5473/23) за апеляційною скаргою ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 року та призначено до розгляду на 21.03.2024 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У зв`язку з перебуванням судді Полякова Б.М. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2024 для розгляду справи №910/862/22(910/5473/23) сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Копитова О.С., Отрюх Б.В.

Ухвалою суду від 21.03.2024 вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №910/862/22(910/5473/23) за апеляційною скаргою ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 року.

Іншою ухвалою суду від 21.03.2024 року відкладено розгляд справи на 25.04.2024 року на підставі положень ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з перебуванням судді Копитової О.С. з 24.04.2024 по 25.04.2024 у відпустці, ухвалою суду від 22.04.2024 року повідомлено учасників провадження у справі про те, що судове засідання 25.04.2024 не відбудеться та перепризначено справу до розгляду на 23.05.2024 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

13.05.2024 через систему "Електронний суд" від розпорядника майна ТОВ "Черкаський полімер" арбітражного керуючого Козирицького А.С. надійшло клопотання про проведення судового засідання 23.05.2024 та всіх наступних судових засідань в режимі відеоконференції, проведення яких просить забезпечити поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів, за наслідками розгляду якого ухвалою суду від 22.05.2024 року вказане клопотання задоволено та призначено проведення судових засідань по справі №910/862/22(910/5473/23) в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 23.05.2024 оголошено перерву у справі до 20.06.2024 в режимі відеоконференції на підставі положень ст. 216 ГПК України.

В судове засідання 20.06.2024 року у приміщення суду з`явився позивач та представник відповідача-2.

Оскільки арбітражний керуючий Козирицький А.С., за заявою якого було призначено відеоконференцію, з`явився в судове засідання безпосередньо у приміщення суду, судове засідання проведено в звичайному режимі у зв`язку із недоцільністю проведення відеоконференції.

Представник ТОВ "Черкаський Полімер" в судовому засіданні 20.06.2024 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 у справі №910/862/22 (910/5473/23) та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Арбітражний керуючий Козирицький А.С. в судовому засіданні проти доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через систему "Електронний суд". Клопотань про відкладення розгляду справи не направляв.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

20.06.2024 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 року у даній справі - залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Господарського суду міста Києва на стадії розпорядження майном перебуває справа №910/862/22 про банкрутство ТОВ "Черкаський Полімер", провадження в якій відкрито ухвалою суду від 26.01.2023 року за заявою ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг".

У квітні 2023 року розпорядник майна ТОВ "Черкаський Полімер" арбітражний керуючий Козирицький А.С. звернувся до суду в межах справи №910/862/22 з позовною заявою до ТОВ "Черкаський Полімер" та ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" про визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги №1119 від 19.11.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про існування заінтересованості сторін при укладенні спірного договору з метою створення заборгованості у ТОВ "Черкаський полімер" перед ТОВ "Торгівельний дім"Агроімпорт ЛТД" (ч. 2 ст. 42 КУзПБ); укладення договору відбулось із перевищенням директором ТОВ "Черкаський полімер" Толстовим Д.Ю. власних повноважень; ТОВ "Черкаський полімер" до відкриття провадження у справі про банкрутство взяло на себе зобов`язання, внаслідок чого стало неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим (ч.1 ст.42 КУзПБ); крім того, договір поворотної фінансової допомоги №1119 від 19.11.2021 має ознаки фраудаторності та фіктивності, оскільки його було укладено із бажанням настання інших правових наслідків, ніж передбачені Договором в період трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство ТОВ "Черкаський полімер".

За наслідками розгляду заявлених позивачем позовних вимог рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 року у справі №910/862/22 (910/5473/23) позовні вимоги задоволені повністю.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний Договір №1119 про поворотну безпроцентну фінансову допомогу укладено між заінтересованими особами, не відповідає критеріям розумності, добросовісності, справедливості та мав на меті унеможливити виконання грошових зобов`язань ТОВ "Черкаський полімер" перед іншими кредиторами, а також створити штучну заборгованість ТОВ "Черкаський полімер" перед пов`язаним підприємством ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД".

ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" з даним рішенням не погоджується та в поданій апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

За твердженням скаржника, боржником частково виконано оскаржуваний договір шляхом повернення коштів позикодавцю, що свідчить про реальність такого договору.

Крім того, на переконання апелянта, позивачем не доведено, а судом не встановлено наявності збитків, яких було завдано будь-кому за результатом укладення оскаржуваного правочину.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваного судового рішення, колегія суддів погоджується з висновками суду і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування такого рішення з огляду на наступне.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Однією із форм такої участі боржника є вчинення ним, за наявності в нього невиконаних зобов`язань та заборгованості перед іншими кредиторами, правочину задля нарощування обсягу наявних кредиторських зобов`язань та в майбутнього формування кредиторської заборгованості із заінтересованим кредитором (так званий "дружній кредитор"). Такий правочин за участі боржника своїм правовим наслідком вчинення очевидно має вплив на розмір задоволених вимог кредитора, які задовольняються за рахунок конкурсної маси та реалізацію ним прав у справі про банкрутство, обсяг наявності яких (зокрема кількісний склад голосів на зборах та комітеті кредиторів) перебуває в залежності від наявних в нього визнаних судом вимог до боржника. Близький за змістом висновок наведений в постанові КГС у складі ВС від 19.01.2023 у справі № 925/1248/21(925/111/22).

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Цивільного кодексу України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст.3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19)

Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Водночас будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраундаторного правочину (постанова Верховного Суду у справі №405/1820/17 від 24.07.2019, №910/8357/18 від 28.11.2019).

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 09.02.2023 у справі №910/17629/18(910/12093/20), - будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Колегією суддів також беруться до уваги висновки, викладені в постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №905/2030/19 (905/2445/19). Згадана судова практика визначила критерії фраудаторності угод.

Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику. Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Фраудаторним правочином може бути як оплатний так і безоплатний договір, а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: - момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі; - контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); - щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

Суд також враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі №904/7905/16.

Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності), після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі №04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17), від 28.07.2022 у справі № 902/1023/19 (902/1243/20)).

Фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, отже, такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до ст. 7 КУзПБ на підставі п. 6 частини першої ст. 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої ст. 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі ст. 234 ЦК України. У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

В такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

Відповідно до ч. 9 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства розпорядник майна має право на подання до господарського суду позову щодо визнання недійсними правочинів, у тому числі укладених боржником з порушенням порядку, встановленого цим Кодексом, а також позовів щодо визнання недійсними актів, прийнятих у процедурі розпорядження майном щодо зміни організаційно-правової форми боржника.

Частиною 2 ст. 7 Кодексу визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

В силу ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КУзПБ визначено, що правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав:

- боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;

- боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

- боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;

- боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Приписи ч.2 ст. 42 КУзПБ визначають, що правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:

- боржник безоплатно здійснив відчуження майна;

- взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

- боржник уклав договір із заінтересованою особою;

- боржник уклав договір дарування.

Отже, положення ст. 42 КУзПБ розширюють визначені приписами ст. 215 ЦК України підстави для визнання недійсними правочинів та надає можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам Цивільного та Господарського законодавства, проте вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з ч. 2 та 3 ст. ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

А тому, не можуть залишатись поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя ст. 13 ЦК України).

Для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідку вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи.

У даному випадку важливим є врахування, що таке звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину.

Тому у разі оскарження правочину заінтересованою особою необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав.

У відповідності до ч. 1 та 4 ст. 45 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", правочин вважається правочином, щодо якого є заінтересованість (далі - правочин із заінтересованістю), якщо він укладається товариством з будь-ким із таких осіб:

1) посадовою особою товариства або її афілійованою особою;

2) учасником, який одноосібно або спільно з афілійованими особами володіє часткою, що становить 20 відсотків статутного капіталу товариства, або його афілійованими особами;

3) юридичною особою, в якій будь-яка з осіб, передбачених пунктами 1 і 2 цієї частини, є членом органу товариства;

3-1) особою, яка здійснює функції управління таким товариством (у разі передання їй повноважень виконавчого органу товариства у випадках, передбачених законом);

4) іншою особою, визначеною статутом товариства.

Посадові особи товариства, винні у порушенні порядку вчинення правочинів із заінтересованістю, солідарно відповідають за збитки, завдані товариству.

Відповідно до ч. 9 ст. 42 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", афілійованими особами вважаються особи, які визнаються такими відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства".

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України Про акціонерні товариства", афілійовані одна щодо іншої особи (далі - афілійовані особи):

- юридичні особи, одна з яких здійснює контроль над іншою або які перебувають під контролем третьої особи;

- члени сім`ї фізичної особи, а саме чоловік (дружина), батьки (усиновителі), опікуни (піклувальники), брати, сестри, діти та їхні чоловіки (дружини);

- фізична особа та члени її сім`ї і юридична особа, якщо ця фізична особа та/або члени її сім`ї здійснюють контроль над юридичною особою.

У відповідності до пп. "а", "б", "в" пп. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, пов`язані особи - юридичні та/або фізичні особи, та/або утворення без статусу юридичної особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв:

- для юридичних осіб, - якщо одна і та сама юридична або фізична особа безпосередньо та/або опосередковано володіє корпоративними правами у кожній такій юридичній особі у розмірі 25 і більше відсотків;

- для фізичної особи та юридичної особи, - якщо фізична особа безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами юридичної особи у розмірі 25 і більше відсотків;

- для фізичних осіб - чоловік (дружина), батьки (у тому числі усиновлювачі), діти (повнолітні/неповнолітні, у тому числі усиновлені), повнорідні та неповнорідні брати і сестри, опікун, піклувальник, дитина, над якою встановлено опіку чи піклування.

Згідно ст. 1 КУзПБ, заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.05.2021 було прийнято Рішення Єдиного учасника ТОВ "Черкаський полімер" за номером № 04/05/21, яким надано згоду директору на вчинення протягом календарного року значних правочинів з укладення будь-яких договорів з фінансово-господарської діяльності (в т.ч. договорів позики) з ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" незалежно від суми договору, вартості майна, робіт або послуг, що буде предметом таких договорів, що в майбутньому можуть перевищувати 100 000,00 грн., а також надано повноваження щодо оформлення вищезазначених договорів та підписання будь-яких документів, необхідних для укладення, виконання та/або припинення таких договорів директору Толстову Д.Ю .

На момент прийняття Рішення Єдиного учасника ТОВ "Черкаський полімер" № 04/05/21 від 04.05.2021, єдиним учасником ТОВ "Черкаський полімер" із часткою в розмірі 100 % статутного капіталу була ОСОБА_2

19.11.2021 між ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" (Відповідач 1) та ТОВ "Черкаський полімер" (Боржник, Відповідач 2) укладено Договір №1119 про поворотну безпроцентну фінансову допомогу.

Відповідно до п. 1.1 Договору Позикодавець (ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД") зобов`язується надати у користування Позичальнику (ТОВ "Черкаський полімер") поворотну безпроцентну фінансову допомогу, а Позичальник зобов`язується повернути її Позикодавцю в повному розмірі у визначений цим Договором строк.

Згідно п. 2.1 Договору розмір поворотної безпроцентної фінансової допомоги, яка надається Позикодавцем Позичальнику за цим Договором становить 3144 500,00 грн. (три мільйони сто сорок чотири тисячі п`ятсот грн 00 коп.).

У відповідності до п. 3.1 Договору безпроцентна фінансова допомога надається в безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок Позичальника або в готівковій формі шляхом внесення суми позики в касу або на розрахунковий рахунок Позичальника до 11.01.2022 починаючи з дати укладення цього Договору.

Згідно з п. 3.2 Договору Сторони домовились, що сума поворотної безпроцентної допомоги може надаватись Позикодавцем частинами, розмір яких визначається Позикодавцем самостійно.

Також, у відповідності до п. 3.3. Договору в межах строку, обумовленого Сторонами для повернення фінансової допомоги, Позичальник має право повертати отримані кошти частинами.

Відповідно до п. 4.1. Договору Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцю надану за цим Договором поворотну безпроцентну фінансову допомогу за письмовою вимогою Позикодавця в 2 денний строк з моменту отримання вимоги.

Пункт 4.2 Договору, в редакції Додаткової угоди №1 від 22.12.2021 до Договору, визначає, що в разі відсутності письмової вимоги Позикодавця Позичальник зобов`язаний повернути отриману фінансову допомогу в повному розмірі не пізніше 01.05.2022.

Згідно з п. 9.1 Договору цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його Сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків передбачених цим Договором.

Згідно преамбули Договору такий договір було підписано від імені ТОВ "Черкаський полімер" директором товариства Толстовим Д. Ю. , який діяв на підставі Статуту, а також ОСОБА_3 від імені ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД".

Протоколом №34 загальних зборів учасників ТОВ "Черкаський полімер" був затверджений Статут ТОВ "Черкаський полімер" в редакції від 28.07.2020.

Пунктом 8.1. Статуту ТОВ "Черкаський полімер" передбачено, що управління товариством здійснюється Загальними зборами учасників (вищий орган) і Директором (виконавчий орган) Товариства.

Пунктами 9.3 та 9.4 Статуту ТОВ "Черкаський полімер" визначено, що керівництво поточною діяльністю Товариства здійснюється Директором одноособово, однак з урахуванням обмежень, передбачених цим Статутом. Директор Товариства вирішує всі питання діяльності Товариства, за винятком тих, що віднесені відповідно до законодавства або цього статуту до компетенції інших органів Товариства.

Згідно з п. 8.4. Статуту ТОВ "Черкаський полімер", до виключної компетенції Загальних зборів учасників належить надання згоди на укладання або затвердження укладених договорів (правочинів) на суму, що перевищує 100000,00 грн.

Також, Статутом ТОВ "Черкаський полімер" визначено, що Директор укладає правочини, договори, контракти, у тому числі зовнішньоекономічні, на суму, що не перевищує 100 000,00 грн. Укладення правочинів, договорів, контрактів, у тому числі зовнішньоекономічних на суму, що перевищує 100 000,00 грн. здійснюється директором за рішенням загальних зборів учасників.

Згідно з п. 9.6 Статуту ТОВ "Черкаський полімер" Директор Товариства зокрема, але не виключно розпоряджається майном Товариства, вчиняє від імені Товариства будь-які правочини, у тому числі видає будь-які довіреності, укладає будь-які договори, в т.ч. зовнішньоекономічні контракти.

Отже, для укладення керівником ТОВ "Черкаський полімер" договорів, сума по яких складає більше 100000,00 грн., необхідне надання згоди з боку Загальних зборів учасників товариства.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на момент укладення Договору №1119 про поворотну безпроцентну фінансову допомогу, тобто станом на 19.11.2021, частки в статутному капіталі ТОВ "Черкаський полімер" були розподілені наступним чином: АТ "ЗНВКІФ "Смарт Капітал" - 50%, ОСОБА_2 - 50%, особою із прямим вирішальним впливом на Товариство вказана - ОСОБА_2 .

Також, станом на 19.11.2021, частки в статутному капіталі ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" були розподілені наступним чином: ОСОБА_4 - 45%, АТ "ЗНВКІФ "Смарт Капітал" - 45%, АТ "ЗНВКІФ "Фьюче Інвестментс" - 10%, особою із прямим вирішальним впливом на Товариство вказаний - ОСОБА_4 .

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №83 від 06.03.2023 станом на 19.11.2021, директором АТ "ЗНВКІФ "Фьюче інвестментс" є ОСОБА_4 .

У відповідності до Довідки про власників пакетів голосуючих акцій (5 відсотків і більше) акціонерних товариств станом на 30.09.2021, - ОСОБА_4 є власником 491397 цінних паперів у АТ "ЗНВКІФ "Фьюче інвестментс", що є 54,5997 % від статутного капіталу.

Згідно Довідки про власників пакетів голосуючих акцій (5 відсотків і більше) акціонерних товариств станом на 31.12.2021 вбачається, що вже ОСОБА_2 є власником 491400 цінних паперів у АТ "ЗНВКІФ "Фьюче інвестментс", що є 54,6 % від статутного капіталу.

Господарським судом міста Києва встановлено та матеріали справи містять документи про перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Згідно з повідомленням-підтвердженням вих. №2774/33.1-32 від 15.08.2023 та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №9 від 15.08.2023, станом на 19.11.2021, тобто на момент укладення Договору поворотної фінансової допомоги №1119 Єдиний учасник ТОВ "Черкаський полімер" ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 .

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент укладення оскаржуваного договору ОСОБА_4 перебував в законному шлюбі з ОСОБА_2 , одним з засновників ТОВ "Черкаський полімер" із прямим вирішальним впливом на Товариство, - ОСОБА_4 є афілійованою особою відносно ТОВ "Черкаський полімер". Оскільки ОСОБА_4 був засновником ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" з прямим вирішальним впливом на Товариство, - то ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" є також афілійованою особою до ТОВ "Черкаський полімер". А відтак, Договір №1119 від 19.11.2021 укладений між пов`язаними, заінтересованими особами.

Більш того, станом на дату укладення спірного правочину, одночасним засновником сторін договору було ПАТ "ЗНВКІФ "Смарт Капітал" із розмірами часток відповідно 50% та 45% статутного капіталу, що також підтверджує вищенаведені твердження про укладення договору між пов`язаними, заінтересованими особами.

Згідно положень ст. 11 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства зобов`язані додержуватись установчих документів товариства і виконувати рішення загальних зборів та інших органів управління товариства.

Приписами ст. 58 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Так, Протоколом №34 загальних зборів учасників ТОВ "Черкаський полімер" 28.07.2020 було затверджено нову редакцію статуту підприємства.

Згідно з п. 8.1 Статуту ТОВ "Черкаський полімер", управління товариством здійснюється Загальними зборами учасників (вищий орган) і Директором (виконавчий орган) Товариства.

Відповідно до пп. Ш п. 8.4 Статуту ТОВ "Черкаський полімер" до виключної компетенції Загальних зборів учасників належить надання згоди на укладання або затвердження укладених договорів (правочинів) на суму, що перевищує 100000,00 грн.

У відповідності до ч. 2-4 ст. 62 Закону України "Про господарські товариства", Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов`язкові для учасників товариства (аналогічне врегульовано ч. 2 ст. 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").

Пунктом 7 ч. 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" визначено, що для прийняття рішень з питань, які віднесені до компетенції виконавчого органу, але виходять за межі звичайної щоденної діяльності товариства, голова колегіального виконавчого органу зобов`язаний скликати засідання виконавчого органу. Статутом товариства можуть встановлюватися обмеження щодо суми, типу, предмета правочинів, для прийняття рішення щодо яких голова колегіального виконавчого органу має скликати засідання виконавчого органу товариства. Порушення вимог цієї частини головою виконавчого органу є підставою для розірвання з ним цивільно-правового або трудового договору (контракту).

Разом з тим, згідно з п. 9.6 Статуту, Директор Товариства зокрема, але не виключно розпоряджається майном Товариства, вчиняє від імені Товариства будь-які правочини, у тому числі видає будь-які довіреності, укладає будь-які договори, в т.ч. зовнішньоекономічні контракти.

Пунктами 9.3 та 9.4 Статуту визначено, що керівництво поточною діяльністю Товариства здійснюється Директором одноособово, однак з урахуванням обмежень, передбачених цим Статутом. Директор Товариства вирішує всі питання діяльності Товариства, за винятком тих, що віднесені відповідно до законодавства або цього статуту до компетенції інших органів Товариства.

Статутом ТОВ "Черкаський полімер" визначено, що Директор укладає правочини, договори, контракти, у тому числі зовнішньоекономічні, на суму, що не перевищує 100000,00 грн. Укладення правочинів, договорів, контрактів, у тому числі зовнішньоекономічних на суму, що перевищує 100 000,00 грн. здійснюється директором за рішенням загальними зборами учасників.

У відповідності до ч. 1, 3 та 5 ст. 44 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", законом або статутом товариства може встановлюватися особливий порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів залежно від вартості предмета правочину чи інших критеріїв (значні правочини). Рішення про надання згоди на вчинення інших значних правочинів, крім зазначених у частині другій цієї статті, приймаються загальними збори учасників, якщо інше не встановлено статутом товариства. Посадові особи товариства, винні у порушенні порядку вчинення значних правочинів, солідарно відповідають за збитки, заподіяні товариству.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", правочин вважається правочином, щодо якого є заінтересованість (далі - правочин із заінтересованістю), якщо він укладається товариством з посадовою особою товариства або її афілійованою особою.

Згідно ч. 1, 2 ст. 46 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", значний правочин, правочин із заінтересованістю, вчинений з порушенням порядку прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки товариства лише у разі подальшого схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення. Подальше схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки товариства з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №22 від 06.03.2022 зазначено, що станом на 19.11.2021 у відомостях про керівника ТОВ "Черкаський полімер", який може вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, тощо вказано наступне: Толстов Дмитро Юрійович , 24.09.2019 (надання згоди на укладання або затвердження укладених договорів на суму, що перевищує (сто тисяч) гривень 00 копійок) - керівник.

Отже, для укладення керівником чи уповноваженою особою ТОВ "Черкаський полімер" договору, сума по яких складає більше 100000,00 грн. необхідне надання згоди з боку Загальних зборів учасників товариства.

Рішенням Єдиного учасника ТОВ "Черкаський полімер" від 04.05.2021 за номером №04/05/21 надано згоду директору на вчинення протягом календарного року значних правочинів з укладення будь-яких договорів з фінансово-господарської діяльності (в т.ч. договорів позики) з ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" незалежно від суми договору, вартості майна, робіт або послуг, що буде предметом таких договорів, що в майбутньому можуть перевищувати 100 000,00 грн. (сто тисяч грн. 00 коп.), а також надано повноваження щодо оформлення вищезазначених договорів та підписання будь-яких документів, необхідних для укладення, виконання та/або припинення таких договорів директору Толстову Д. Ю .

Таким чином, відсутні будь-які ознаки перевищення Толстовим Д.Ю. , як керівником ТОВ "Черкаський полімер", своїх повноважень при укладенні Договору поворотної фінансової допомоги №1119 від 19.11.2021.

При розгляді спорів в поряду ст. 42 КУзПБ належить брати до уваги, що дії боржника, зокрема, але не виключно щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, укладені із заінтересованими особами, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені ст. 215 цього Кодексу.

За загальним правилом, у спорі про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (висновки, сформовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17, від 02.10.2019 у справі №587/2331/16-ц, від 22.10.2019 у справі №911/2129/17, від 19.11.2019 у справі №918/204/18).

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів. (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №922/719/16, від 28.09.2021 у справі № 21/89б/2011(913/45/20), від 16.11.2022 у справі № 44/38-б(910/16410/20), від 21.03.2023 у справі № 910/18376/20 (918/445/22).

Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

Розгляд та захист порушених справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного. До таких засобів віднесено інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у ст. 42 КУзПБ, який є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування (ч. 2 ст. 42 КУзПБ).

Отже, законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами ЦК України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються тоді коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.

На відміну від вимог Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, законодавство про банкрутство (ст. 42 КУзПБ) не визначає вимоги до укладеного правочину, а врегульовує спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, та містить спеціальні положення щодо строків (сумнівного періоду протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб, які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними (зокрема, постанови Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 908/3549/16, від 04.04.2023 у справі № 906/43/22 (906/343/22), від 22.02.2024 у справі № 909/69/22 (909/118/23))

Відповідно до ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що зокрема підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 17.06.2020 у справі №910/12712/19, від 20.01.2021 у справі №910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі №910/3356/20, від 18.03.2021 у справі №916/325/20.

Як зазначалось вище, арбітражним керуючим подано позовну заяву про визнання недійсним Договору №1119 про поворотну безпроцентну фінансову допомогу від 19.11.2021, в тому числі, з передбачених ст. 42 КУзПБ підстав укладення правочину між заінтересованими особами.

Строк, встановлений у ст. 42 КУзПБ (три роки, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство), становить так званий "підозрілий період", у межах якого є найбільш вірогідним вчинення боржником правочинів, опосередковано спрямованих на завдання шкоди кредиторам боржника (п. 25 постанови Верховного Суду від 28.02.2023 у справі №906/43/22 (906/366/22)).

Відповідно до ст. 1 КУзПБ, заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

Якщо правочини у підозрілий період вчиняються із заінтересованими особами, повинна діяти ще одна правова презумпція, оскільки заінтересована особа знає про стан неплатоспроможності боржника при вчиненні правочину. Ця презумпція стосується осіб, передбачених у статті 1 КУзПБ, де визначено коло заінтересованих осіб, а дія такої презумпції повинна накладати тягар доказування і на заінтересовану особу (аналогічний висновок викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду від 09.05.2023 у справі № 906/43/22 (906/458/22)).

Системний аналіз частин першої та другої ст. 42 КУзПБ дозволяє дійти висновку про те, що її структура визначає різні умови застосування підстав для визнання правочину недійсним.

Так, відповідно до частини першої статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства необхідною умовою для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених у ній, є встановлення обставин щодо порушення прав боржника або кредиторів внаслідок укладення такого правочину.

Тоді як частиною другою статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства не встановлено додаткових умов для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених у ній, а визначено окремі, самостійні підстави для визнання недійсними відповідних правочинів.

Тобто саме по собі вчинення правочину із заінтересованою особою має наслідком його недійсність.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02.04.2024 у справі № 910/862/22 (910/5477/23), від 24.04.2024 у справі №925/1577/20 (925/288/23), від 23.04.2024 у справі №925/1577/20 (925/129/23), від 30.05.2024 у справі №925/1577/20(925/147/23).

Як було встановлено вище, на момент укладення оскаржуваного договору ОСОБА_4 перебував в законному шлюбі з ОСОБА_2 , одним з засновників ТОВ "Черкаський полімер" із прямим вирішальним впливом на Товариство, - ОСОБА_4 є афілійованою особою відносно ТОВ "Черкаський полімер". Оскільки ОСОБА_4 був засновником ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" з прямим вирішальним впливом на Товариство, - то ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" є також афілійованою особою до ТОВ "Черкаський полімер". А відтак, Договір №1119 від 19.11.2021 укладений між пов`язаними, заінтересованими особами.

Більш того, станом на дату укладення спірного правочину, одночасним засновником сторін договору було ПАТ "ЗНВКІФ "Смарт Капітал" із розмірами часток відповідно 50% та 45% статутного капіталу, що також підтверджує вищенаведені твердження про укладення договору між пов`язаними, заінтересованими особами.

Відтак, оспорюваний правочин є таким, що учинений з пов`язаними, заінтересованими особами, що є самостійною безумовною підставою для визнання такого правочину недійсним в порядку ч. 2 ст. 42 КУзПБ.

Якщо правочини у підозрілий період вчиняються із заінтересованими особами, заінтересована особа знає про стан неплатоспроможності боржника при вчиненні правочину. Ця презумпція стосується осіб, передбачених у статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, де визначено коло заінтересованих осіб, а дія такої презумпції повинна накладати тягар доказування і на заінтересовану особу.

При цьому, слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що укладення боржником спірного правочину від 19.11.2021 мало на меті здійснення розрахунків за наявною у боржника на дату укладення правочину кредиторською заборгованістю, зокрема перед ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг", ініціюючого кредитора у справі про банкрутство, яка виникла ще до дати укладання оскаржуваного правочину.

Також, зі змісту Договору №1119 про поворотну безпроцентну фінансову допомогу від 19.11.2021, який учинений з пов`язаними, заінтересованими особами не вбачається цільове призначення такої позики, яка б була направлена на фінансове оздоровлення ТОВ "Черкаський полімер", задля усунення неплатоспроможності підприємства.

При цьому укладення оспорюваного договору мало наслідком збільшення кредиторської заборгованості ТОВ "Черкаський полімер", про наявність якої мали усвідомлювати обидві сторони під час укладення цього договору, оскільки його укладено між заінтересованими особами, що в свою чергу порушує права та майнові інтереси інших кредиторів, в тому числі в частині розміру погашення їх вимог, що в свою чергу завдає інтересам таких кредиторів шкоди.

Колегія суддів враховує, що за загальним аналізом наявних у справі фінансових звітів та податкових декларацій на додану вартість боржника, ще з 2017 року і на момент укладення Договору №1119, боржник уже перебував у скрутному фінансовому стані, маючи не виконані значні грошові зобов`язання.

При цьому, судова колегія не вбачає підстав для задоволення клопотання арбітражного керуючого Козирицького А.С. про долучення до матеріалів справи копії Звіту за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ "Черкаський полімер" та аналізу ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства від 10.12.2023, оскільки, згідно сталої позиції Верховного Суду, відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів, а тому не приймає до уваги вказаний звіт у якості належного доказу на підтвердження викладених розпорядником майна боржника обставин перебування боржника у стійкій фінансовій неплатоспроможності.

Суд також зазначає, що в даному випадку дії розпорядника майна ТОВ "Черкаський полімер" по визнанню Договору №1119 про поворотну безпроцентну фінансову допомогу від 19.11.2021 недійсними спрямовані на усунення негативних наслідків дій керівництва боржника, що направлені на зменшення розміру активів боржника (ліквідаційної маси) та уникнення розрахунків із кредиторами по заборгованості, яка вже існувала на момент укладення оскаржуваного правочину.

За встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи підтверджується здійснення відповідачами, шляхом укладення спірного договору, умисних, недобросовісних дій, які спрямовано на ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань перед кредиторами, з метою завдання їм шкоди, штучного збільшення кредиторської заборгованості, тобто зловживання правом, що і є основною ознакою фраудаторного правочину.

Враховуючи наведене, сукупність встановлених у цій справі обставин укладення спірного правочину у так званий "підозрілий період" до порушення провадження у справі про банкрутство, що мало наслідком збільшення кредиторської заборгованості боржника, що в свою чергу порушує права та майнові інтереси інших кредиторів, завдає їм шкоди, в тому числі в частині розміру погашення їх вимог, що в свою чергу завдає таким кредиторам збитків; пов`язаність, заінтересованість сторін оспорюваного правочину свідчить про наявність підстав для визнання договору недійсним згідно з положеннями статей 13, 215 Цивільного кодексу України і частини 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Таким чином, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку всім наявним у справі доказам та обставинам справи, а доводи скаржника щодо неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права і неповноти з`ясування обставин, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Інші доводи ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не впливають на суть прийнятого судового рішення і не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судом рішення у справі.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 року у справі №910/862/22(910/5473/23) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 року у справі №910/862/22(910/5473/23) залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати сторонам у справі.

4. Матеріали справи повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 03.07.2024 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді О.С. Копитова

Б.В. Отрюх