ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2024 р. Справа№ 920/1238/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Звершховської І.А.,

представників сторін:

від позивача: Мальченко Д.В. (поза межами приміщення суду),

від відповідача: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоеталон»

на рішення Господарського суду Сумської області від 29.02.2024 (повний текст складено 11.03.2024)

у справі № 920/1238/23 (суддя Вдовенко Д.В.)

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Надія»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоеталон»

про стягнення 7 015 977,84 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У жовтні 2023 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Надія» (далі - ПСП «Надія», Підприємство) звернулось до Господарського суду Сумської області з позовною заявою, у якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоеталон» (далі - ТОВ «Біоеталон», Товариство) 7 015 977,84 грн, з яких 3 167 918,58 грн попередньої оплати за непоставлений товар, 1 080 166,81 грн інфляційних втрат, 205 176,97 грн 3% річних та 2 562 715,47 грн пені.

На обґрунтування заявлених вимог Підприємство послалось на те, що Товариство поставило йому не весь оплачений на підставі рахунків-фактур Товариства товар. Зокрема, Підприємство сплатило 11 364 657,90 грн, а Товариство поставило товар на суму 8 196 739,32 грн.

У грудні 2023 року Підприємство подало заяву про зміну підстав позову, вказавши, що сторони уклали договір №35-П від 25.11.2019, за яким Товариство брало на себе зобов`язання передати партіями у власність нафтопродукти, а саме дизельне пальне, у свою чергу Підприємство брало на себе обов`язок здійснювати оплату (на умовах попередньої оплати) нафтопродуктів.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 29.02.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Біоеталон» на користь ПСП «Надія» 3 167 918,58 грн, 47 518,78 грн витрат на сплату судового збору. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач товар позивачу не поставив, суму попередньої оплати не повернув, а тому правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, є позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 167 918,58 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення 1 080 166,81 грн інфляційних втрат, 205 176,98 грн 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, 2 562 715,47 грн пені на підставі п. 6.2 договору, нарахованої за період з 13.08.2021 до 09.10.2023, суд зазначив, що не встановив факту порушення відповідачем строків виконання зобов`язання з поставки товару у період, за який здійснені вказані вище додаткові нарахування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Сумської області від 29.02.2024, ТОВ «Біоеталон» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 29.02.2024 у справі №920/1238/23 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ПСП «Надія» про стягнення заборгованості з ТОВ «Біоеталон» за договором поставки у повному обсязі. Стягнути з позивача на користь ТОВ «Біоеталон» сплачений судовий збір.

Скаржник вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Товариство вважає, що оскільки Підприємство не довело отримання Товариством заявки на поставку товару, то у Товариства не виникло обов`язку з такої поставки, а тому Підприємство не має права вимагати повернення коштів.

Позиції учасників справи.

Підприємство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів Товариства заперечило та навело власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Підприємство надало додаткові пояснення, у яких зазначає, що Товариство частково поставило товар Підприємству: з березня 2020 року до серпня 2022 року на 8 196 739,32 грн і з серпня 2022 жодних поставок товару Товариство не здійснило. Позивач заперечує проти тверджень Товариства про те, що поставка товару здійснювалось згідно з письмовими заявками Підприємства, та зазначає, що письмових заявок не подавав. Позивач відзначає, що надсилав Товариству вимогу №074 від 12.10.2023 на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України про те, що товар не поставлений покупцю з 13.08.2021; лист-вимогу №091 від 11.12.2023 про необхідність поставити товар. Товариство відповідь на вимоги не надало.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2024 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2024 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/1238/23 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ТОВ «Біоеталон» на рішення Господарського суду Сумської області від 29.02.2024 до надходження матеріалів справи №920/1238/23.

26.04.2024 матеріали справи №920/1238/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2024 апеляційну скаргу ТОВ «Біоеталон» на рішення Господарського суду Сумської області від 29.02.2024 у справі №920/1238/23 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Біоеталон» на рішення Господарського суду Сумської області від 29.02.2024 у справі №920/1238/23. Розгляд справи призначено на 29.05.2024.

29.05.2024 у судовому засіданні оголошено перерву до 24.06.2024 на підставі ст. 216 ГПК України; повідомлено, що судове засідання буде проводитись в режимі відеоконференції за участю представників позивача Мальченка Д.В. та відповідача Пєхтєрєва Д.В.

ТОВ «Біоеталон» звернулось з клопотанням про відкладення розгляду справи, призначеного на 24.06.2024. На обґрунтування клопотання заявник зазначив, що його представник не може взяти участь у судовому засіданні у зв`язку із захворюванням, на підтвердження чого надав медичну довідку від 21.06.2024.

Розглянувши заявлене Товариством клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з такого.

Надана Товариством медична довідка не є листком непрацездатності, який свідчив би про непрацездатність представника скаржника 24.06.2024. Крім того, апелянт чітко та зрозуміло навів у апеляційній скарзі свої доводи та вимоги.

Також клопотання і додані до нього докази аж ніяк не свідчать про неможливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних засобів, про що представник відповідача подавав відповідне клопотання.

Водночас відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

21.08.2020 ТОВ «Біоеталон» (постачальник) та ПСП «Надія» (покупець) уклали договір №2108/5 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується згідно із замовленням передавати партіями у власність покупця нафтопродукти, а саме - дизельне паливо, бензин А-92, бензин А-95, а покупець зобов`язується приймати нафтопродукти та своєчасно здійснювати їх оплату на умовах договору.

Згідно з п. 3.1 загальна сума договору складається із загальної вартості поставленого товару за всіма видатковими накладними на товар.

Ціна за одиницю (літр) з ПДВ формується у день поставки товару та зазначається в рахунках та видаткових накладних на товар (п. 3.2 договору).

Кількість товару складається із загальної кількості поставленого товару за всіма видатковими накладними на товар (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору покупець зобов`язується оплатити товар протягом 3 (трьох) календарних днів з дати отримання товару на підставі рахунку, виставленого постачальником.

У видаткових накладних може не зазначатися як підстава відпуску даний договір, але якщо продаж товару відбувається в період дії даного договору, то він відбувається виключно на умовах даного договору (п. 3.7 договору).

За умовами п. 4.1 договору постачальник зобов`язується відвантажити покупцю товар після отримання відповідної заявки та підписання узгодженого графіку відвантаження.

Товар поставляється покупцю партіями, у кількості і за ціною, за умовами, які визначені цим договором. Передача (приймання-здача) товару здійснюється в пункті відвантаження або пункті призначення. Транспортні витрати з доставки покладаються на постачальника (п. 4.2-4.4 договору).

Згідно з п. 6.1 договору за порушення постачальником строків відвантаження товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невідвантаженого товару за кожен день затримки відвантаження.

Відповідно до п. 10.1 договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками та обов`язкового скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2021, а в частині виконання зобов`язань - до повного їх виконання. Закінчення строку дії договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання.

Термін дії договору автоматично продовжується на кожен наступний рік на тих же умовах, якщо жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення договору за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору (п. 10.2 договору).

ПСП «Надія» перерахувало ТОВ «Біоеталон» 1 434 999,97 грн за дизельне паливо згідно з рахунком №СФ-0000763 від 28.11.2019, 1 014 999,97 грн згідно з рахунком №СФ -0000236 від 08.05.2020, 800 007,96 грн згідно з рахунком №СФ-0000528 від 31.08.2020, 1 147 500,00 грн згідно з рахунком від 25.03.2021 №СФ-0000330.

12.08.2021 Товариство виставило Підприємству рахунок №СФ-0000879 на оплату дизельного палива на суму 4 550 000,00 грн, 08.11.2021 - рахунок №СФ-0001199 на суму 1 498 749,98 грн, 10.06.2022 - рахунок №СФ-0000360 на суму 918 400,00 грн.

12.08.2021 Підприємство перерахувало Товариству 4 550 000,00 грн, 08.11.2021 - 1498749,98 грн, 10.06.2022 - 918 400,00 грн, про що свідчать виписки по рахунку Підприємства.

Всього Підприємство перерахувало Товариству 11 364 657,90 грн.

За період з березня 2020 року по серпень 2022 року Товариство поставило Підприємству товар на загальну суму 8 196 739,32 грн, про що свідчать відповідні видаткові накладні.

12.10.2023 ПСП «Надія» направило Товариству вимогу вих. №074 про сплату заборгованості, у якій зазначило, що сплатило за нафтопродукти Товариству 7 491 054,83 грн, але нафтопродукти Товариство на суму 3 167 918,58 грн не поставило. Підприємство вимагало у Товариства сплатити 3 167 918,58 грн заборгованості, 1 080 166,81 грн інфляційних нарахувань та 205 176,98 грн 3% річних.

Вимога була вручена Товариству 18.10.2023. Відповідач відповіді на претензію не надав.

11.12.2023 під час розгляду справи по суті судом першої інстанції Підприємство направило Товариству вимогу №091, у якій просило поставити товар за договором на суму 3 167 918,58 грн. Позивач зазначив, що така вимога є заявкою на поставку товару, як визначено п. 4.1 договору. Це відправлення не було вручене під час доставки з відміткою пошти «інші причини» від 15.12.2023.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 і ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За визначенням ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у т.ч. кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 ЦК України).

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 630 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (ст. 689 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

За ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Суд встановив, що Товариство виставило Підприємству рахунки-фактури, які Підприємство оплачувало.

Так, ПСП «Надія» перерахувало ТОВ «Біоеталон» 1 434 999,97 грн за дизельне паливо згідно з рахунком №СФ-0000763 від 28.11.2019, 1 014 999,97 грн згідно з рахунком №СФ -0000236 від 08.05.2020, 800 007,96 грн згідно з рахунком №СФ-0000528 від 31.08.2020, 1 147 500,00 грн згідно з рахунком від 25.03.2021 №СФ-0000330, 4 550 000,00 грн згідно з рахунком №СФ-0000879 від 12.08.2021, 1 498 749,98 грн згідно з рахунком №СФ-0001199 від 08.11.2021, 918 400,00 грн згідно з рахунком №СФ-0000360 від 10.06.2022.

Всього Підприємство перерахувало Товариству 11 364 657,90 грн.

Товариство поставило Підприємству товар на загальну суму 8 196 739,32 грн, про що свідчать відповідні видаткові накладні.

Зокрема, у період дії договору №2108/5 від 21.08.2020 Товариство виставило Підприємству рахунки №СФ-0000879 від 12.08.2021 на оплату дизельного палива на суму 4 550 000,00 грн, №СФ-0001199 від 08.11.2021 на суму 1 498 749,98 грн, №СФ-0000360 від 10.06.2022 на суму 918 400,00 грн.

Інші зазначені вище рахунки були виставлені на підставі іншого договору - №35-П від 25.11.2019.

12.08.2021 Підприємство перерахувало Товариству 4 550 000,00 грн, 08.11.2021 - 1498749 грн 98 коп., 10.06.2022 - 918 400 грн, про що свідчать виписки по рахунку Підприємства.

12.10.2023 ПСП «Надія» направило Товариству вимогу вих. №074 про сплату заборгованості, у якій вимагало у Товариства сплатити 3 167 918,58 грн заборгованості за непоставлені нафтопродукти, 1 080 166,81 грн інфляційних нарахувань та 205 176,98 грн 3% річних.

Відповідь на зазначену вимогу або докази поставки товару на суму 3 167 918,58 грн до матеріалів справи не надано.

Щодо доводів скаржника в частині заявок колегія суддів звертається до умов договору №2108/5 від 21.08.2020.

Сукупність умов п. 4.1 та 3.2 договору свідчить, що постачальник зобов`язується відвантажити покупцю товар після отримання відповідної заявки та підписання узгодженого графіку постачання і ціна на одиницю (літр) з ПДВ формується в день поставки товару та зазначається в рахунках та видаткових накладних на товар. Відповідно, за таких умов Товариство мало виставляти підприємству рахунки зі сформованою у них ціною після отримання відповідної заявки.

Щодо доводів в частині договірних відносин колегія суддів звертається до умов п. 3.7 договору №2108/5 від 21.08.2020, згідно з якими у видаткових накладних може не зазначатися як підстава відпуску даний договір, але якщо продаж товару відбувається в період дії даного договору - він відбувається виключно на умовах даного договору.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Згідно зі ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Визначене ч. 2 ст. 693 ЦК України право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати за своїм змістом є правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем з поставки товару.

Умовою застосування ч. 2 ст. 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Суд встановив, що з урахуванням п. 10.3 договору та за відсутності доказів повідомлення сторін про припинення дії договору цей договір є чинним.

Умови укладеного між сторонами договору не передбачають здійснення попередньої оплати товару. Зокрема, п. 3.4 договору визначає обов`язок покупця оплатити товар протягом 3 календарних днів з дати отримання товару на підставі виставленого постачальником рахунку.

Водночас наявні у матеріалах справи докази свідчать, що фактично ПСП «Надія» на підставі виставлених відповідачем рахунків здійснювало попередню оплату товару, після чого ТОВ «Біоеталон» здійснювало його поставку Підприємству партіями.

12.10.2023 ПСП «Надія» звернулось до ТОВ «Біоеталон» з претензією про повернення коштів в сумі 3 167 918,58 грн, у зв`язку з непоставкою товару на цю суму. Претензія була вручена Товариству 18.10.2023, однак залишена ним без відповіді.

Умови п. 4.1 договору визначають обов`язок постачальника відвантажити покупцю товар після отримання відповідної заявки. Отже, поставка товару пов`язана з отриманням ТОВ «Біоеталон» заявки ПСП «Надія».

Докази поставки товару за видатковими накладними на суму 8 196 739,32 грн на підставі письмових заявок Підприємства та узгоджених сторонами графіків до матеріалів не надано.

Але це не спростовує виникнення у Товариства зобов`язання з поставки товару за умовами п. 4.1 договору після отримання заявки ПСП «Надія».

Підприємство не надало доказів надання Товариству заявок на поставку товару станом на дату направлення претензії 12.10.2023 (як в усній, так і в письмовій формі), такі докази в матеріалах справи відсутні. Товариство факт отримання усних заявок на спірну суму заперечує.

Проте 11.12.2023 ПСП «Надія» звернулось до ТОВ «Біоеталон» з вимогою №091 про поставку товару за договором на суму 3 167 918,58 грн, у якій зазначило, що ця вимога є заявкою на поставку товару, відповідно до п. 4.1. договору.

Зазначена вимога була надіслана Товариству за адресою місцезнаходження, однак не була вручена під час доставки з відміткою пошти «інші причини» 15.12.2023.

Однак сам по собі факт неотримання Товариством належно направленої йому Підприємством кореспонденції не може вважатися причиною ненастання строку виконання зобов`язання, оскільки Товариство не довело, що неотримання ним вимоги викликане об`єктивними причинами, а не суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Суд встановив, що вимога була надіслана Товариству також разом із заявою про зміну підстав позову до зареєстрованого електронного кабінету, що підтверджується квитанцією №397589 від 19.12.2023.

Суд зазначає, що ці докази не були подані позивачем разом із позовною заявою. У позовній заяві позивач не посилався на обставини укладення між сторонами договору. Водночас відповідні докази (вимога, опис вкладення, поштова накладна від 11.12.2023) прийняті судом до розгляду на стадії підготовчого провадження разом із заявою про зміну підстави позову від 19.12.2023, в якій позивач в обґрунтування позову послався на укладений між сторонами договір та подав докази направлення заявки відповідно до п. 4.1 договору.

Товариство відповіді на вимогу про поставку товару не надало.

Після отримання вимоги, яка є заявкою, Товариство товар Підприємству не поставило, так само як не вчинило жодних інших дій, які свідчили би про намір Товариства виконати договірні зобов`язання щодо поставки товару, в т.ч. щодо узгодження графіку поставок (хоча п. 4.1 договору за своїм змістом не покладає на позивача обов`язок надавати відповідачу графік узгодження поставок).

За таких обставин обов`язок щодо поставки товару виник у Товариства 15.12.2023 (після отримання заявки) та не був виконаний у встановлений договором строк; після отримання заявки Товариство не вчинило жодних дій, які свідчили би про намір виконати договірні зобов`язання, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога ПСП «Надія» повернути суму попередньої оплати (що за своїм змістом є правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем з поставки товару) є обґрунтованою.

Отже, зобов`язання повернути Підприємству (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 та ч. 1 ст. 530 ЦК України виникло у Товариства з наступного дня після спливу строку поставки 17.12.2023.

Оскільки Товариство товар Підприємству не поставило, суму попередньої оплати не повернуло, вимога Підприємства про стягнення з Товариства 3 167 918,58 грн попередньої оплати є обґрунтованою та підлягає задоволенню, висновку про що правомірно дійшов місцевий господарський суд.

Вимоги ПСП «Надія» до стягнення 1 080 166,81 грн інфляційних втрат, 205 176,98 грн 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, 2 562 715,47 грн пені на підставі п. 6.2 договору, нараховані за період з 13.08.2021 до 09.10.2023, у зв`язку з непоставкою товару та неповерненням грошових коштів, задоволенню не підлягають, оскільки суд не встановив факт порушення Товариством строків виконання зобов`язання з поставки товару у період, за який нараховані інфляційні втрати, 3% річних та пеня.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим; підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоеталон» на рішення Господарського суду Сумської області від 29.02.2024 у справі №920/1238/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 29.02.2024 у справі №920/1238/23 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №920/1238/23 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 1.07.2024.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак