ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" липня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/4802/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., за участю секретаря судового засідання Крутькової В.О., розглянувши у відкритому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАПАК ТАВРІЯ"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЇРОВО ВАЙНЕРІ"
про стягнення 6335982,86 грн
за участю представників:
від позивача - Сівовна Ю.
від відповідача - не прибули
До суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАПАК ТАВРІЯ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЇРОВО ВАЙНЕРІ" про стягнення 6335982,86 грн за договором поставки № ТА002668-20 від 05.02.2020, з яких - 3117744,84грн основного боргу, 2233686,93 грн пені, 151114,64 грн 3% річних, 833436,45 грн інфляційних.
Ухвалою від 06.11.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в загальному позовному провадженні.
Рішенням від 12.06.2024 позов задоволено. В засіданні 12.06.2024 позивач повідомив, що докази судових витрат будуть ним подані після ухвалення рішення.

17.06.2024 через підсистему Електронний суд позивач подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача 1246681,55грн витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, він просить продовжити строк подання доказів на 2 дні - до 19.06.2024 включно, на підставі ст. 119 ГПК України, посилаючись на те, що два дні строку припали на вихідні дні суботу та неділю.

Суд продовжив строк позивачу для подання доказів до 19.06.2024 включно.

19.06.2024 через підсистему Електронний суд позивач подав докази судових витрат.

20.06.2024 позивач подав заяву, якою додав докази понесених витрат та зазначив, що через технічні причини до його заяви від 19.06.2024 помилково було приєднано не ті файли.

Ухвалою від 20.06.2024 суд призначив розгляд заяви в засіданні 03.07.2024.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд заяви, в засідання не прибув, подавши клопотання про відкладення рогзляду заяви, посилаючись на те, що його представник ОСОБА_1 знаходиться у відрядженні у м. Львові, додавши на підтвердження копію наказу від 28.06.2024 № 42 про відрядження.

Суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду заяви, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду заяви відповідно до ст. 244 ГПК України. Крім того, відповідач не був позбавлений прав подати свої заперечення письмово. Також відповідач не надав суду доказів того, що ОСОБА_1 є єдиним представником відповідача і немає можливості направити в засідання якусь іншу особу.

Відповідно до ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Згідно з ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши заяву позивача про витрати на правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України ).

У розумінні положень частин 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Статтею 124 ГПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У позовній заяві позивач зазначив на вимогу ст. 124, 162 ГПК України, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу становить 500000грн.

У заяві про ухвалення додаткового рішення позивач просить стягнути з відповідача 1246681,55грн. Таким чином, він просить стягнути суму, яка більше ніж вдвічі за той розмір, який був орієнтовно зазначений в позові - в сумі 500000грн.

Так, позивач на підтвердження витрат на правничу допомогу надав суду договір про надання правової допомоги № 206-АО-1/2018 від 30.10.2018, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням ІНТЕГРІТЕС.

В п. 1.5 договору зазначено, що детальний перелік послуг та їх обсяг встановлюється окремими додатками до договору.

Згідно з п. 2.1 договору гонорар Адвокатського об`єднання ІНТЕГРІТЕС за надані послуги та порядок їх оплати встановлюються окремими додатками до договору.

27.03.2023 між позивачем та Адвокатським об`єднанням ІНТЕГРІТЕС укладено додаток № 6 до договору, предметом якого є надання позивачу правової допомоги згідно з п. 1.2 договору, а саме:

І етап - Надання послуг в досудовому порядку, що включає:

1.1.1. 1 - Складення та подання адвокатського запиту до Державної податкової служби з метою отримання підтвердження сплати боржником податків з неоплачених поставок та деталей відповідних операцій,

1.1.1.2 Складення та подання адвокатського запиту до боржника щодо надання документів які підтверджують поставку.

1.1.1.3 складання та направлення претензії ТОВ Таїрово Вайнері

ІІ етап - Супроводження справи в суді першої інстанції, що включає:

1.1.2.1 написання і подання до суду позовної заяви

1.1.2.2 підготовка та подання відповіді на відзив (за необхідності),

1.1.2.3 участь в засіданнях (за необхідності)

1.1.2.4 подання додаткових заяв та клопотань з процесуальних питань (за необхідності)

1.1.2.5 написання заяви на відшкодування витрат на правову допомогу (за необхідності). Послуга включає: підготовку та подання заяви про відшкодування витрат та участь в 1 засіданні з цього питання.

Пунктом 2.1 додатку № 6 до договору сторони узгодили, що оплата правової допомоги за цим додатком здійснюється відповідно до часу, витраченого фахівцями фірми на виконання завдань клієнта з урахуванням характеру та вартості наданої правової допомоги, а також рівня кваліфікації фахівців фірми, залучених до надання правової допомоги. Застосовуються такі розцінки роботи фахівців за кожну годину роботи

Керуючий партнер - вартість 1 години (без ПДВ) 350 Євро,

Адвокат - вартість 1 години (без ПДВ) 100-350 Євро,

Помічник адвоката - вартість 1 години (без ПДВ) 75 Євро.

Погодинні ставки перераховуються в гривню щоразу при виставленні рахунку-фактури за офіційним курсом гривні до євро, встановленим НБУ, на дату виставлення рахунку (п. 2.2).

Гонорар фірми за пунктом 2.1 не включає ПДВ, який нараховується в розмірі 20% (п. 2.3).

Строк оплати протягом 5 робочих днів з моменту отримання рахунку (п. 2.10).

Клієнт несе витрати з оплати будь-якої банківської комісії у зв`язку з банківськими переказами за виставленим фірмою рахунком (п. 2.4).

Витрати на відрядження (проїзд, проживання, добові та інші відповідні витрати), які виникають у зв`язку з наданням правової допомоги, нараховують додатково до вартості правової допомоги. Відрядження відбуваються тільки за схваленням клієнта (п. 2.5).

Пунктом 2.6 додатку № 6 встановлено, що якщо це комерційно доцільно, фірма може залучити субпідрядників, в т.ч. без обмеження для подання документів до органів державної влади та місцевого самоврядування. Клієнт оплачує витрати будь-яких субпідрядників, послуги нотаріуса, перекладача, кур`єра, загальнообов`язкові збори та внески, а також інші подібні витрати фірми, на підставі рахунку, додатково до гонорару фірми, визначеного в п. 2.1 договору.

Згідно з п. 2.13 фактичний обсяг правової допомоги оформлюється актом надання послуг.

Адвокатське об`єднання виставило позивачу рахунок № 172 від 02.06.2023 за договором на суму 3200євро по курсу 39.1522, що становить 125287,04грн та 195,99 грн компенсації витрат понесених у зв`язку з наданням юридичних послуг, а також 20% ПДВ, всього - 150579,64 грн, який позивач сплатив платіжною інструкцією від 24.10.2023.

Також платіжною інструкцією № 3233 від 18.06.2024 позивач сплатив об`єднанню 1096101,91грн згідно рахунку № 253 від 17.06.2024 за договором від 30.10.2018 № 206-АО-1/2018.

Крім того, позивач і Адвокатське об`єднання ІНТЕГТІТЕС підписали акти надання послуг від 24.10.2023 на суму 150579,64грн та підписали електронними підписами у сервісі Вчасно акт надання послуг від 17.06.2024 на суму 1096101,91грн.

Рахунку № 253 від 17.06.2024 до матеріалів справи не надано, але в акті від 17.06.2024 зазначено: юридичні послуги 904346,56 грн та 9071,70грн компенсація витрат понесених у зв`язку з наданням юридичних послуг, та 20% ПДВ, а всього 1096101,91грн.

Судом встановлено, що станом на 17.06.2024 курс євро до гривні НБУ становив 43,4782.

Також сторонами підписано Погодинний звіт про надані послуги згідно з додатком № 6 від 27.03.2023 до договору про надання правової допомоги від 30.10.2018 № 206-АО-1/2018 за період з 1 березня 2023 року по 14 червня 2024 року. В цьому звіті зазначено загальну кількість годин надання послуг 179:36:00 на загальну суму 41550,42 євро.

Суд зауважує, що цей звіт містить понад 100 пунктів, в яких позивач розбив види правової допомоги, які можуть надаватися адвокатами відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства) на велику кількість підпунктів, які майже похвилинно деталізують дій, які здійснювались. При цьому, за кожен з цих пунктів нараховується окрема плата.

Суд констатує, що позивач і АО ІНТЕГРІТІС вільні в укладенні договору згідно з ст. 627 ЦК Україні, в тому числі і у визначенні вартості послуг, які будуть надані за договором.

Однак, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що докази понесення витрат на правничу допомогу адвоката за І етапом додатку № 6 до договору про надання правової допомоги Надання послуг в досудовому порядку не стосуються розгляду даної справи № 916/4802/23 саме в Господарському суді Одеської області.

До того ж, позивач як юридична особа не була позбавлена можливості самостійно направити запити за підписом керівника (наприклад) до боржника, до ДПС з метою отримання необхідної інформації, та направити претензію до боржника з вимогою сплатити заборгованість.

Отже, витрати позивача за вищезазначеним І етапом Надання послуг в досудовому порядку не мають характеру необхідних, невідворотних для позивача, оскільки не стосуються розгляду даної справи в Господарському суді Одеської області.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що АО ІНТЕГРІТІС було надано позивачу таку правничу допомогу.

Так, ухвалою від 13.11.2023 суд задовольнив клопотання позивача про участь в засіданнях в режимі відеоконференції.

Адвокат позивача Сівовна Ю. брав участь в засіданнях 31.01.2024, 06.03.2024, 15.05.2024 та 12.06.2024 в режимі відеоконференції власними засобами.

Повноваження адвоката Сівовни Ю. підтверджуються ордером № 1393111 серії АА від 16.01.2024, виданим АО ІНТЕГРІТЕС.

Сівовна Ю.В. є адвокатом відповідно до загальнодоступних відомостей Єдиного реєстру адвокатів України.

В погодинному звіті зазначено, що вартість послуг адвоката за 1 годину становить 250 євро, і зазначено загальну тривалість участі в вищезазначених засіданнях 5годин.

Однак, дослідивши протоколи 31.01.2024, 06.03.2024, 15.05.2024 та 12.06.2024, суд встановив, що їх загальна тривалість становить близько 1 години, тобто вартість 250євро.

Щодо поданих позивачем заяв та клопотань, то матеріалами справи підтверджується, що адвокатським об`єднанням було складено:

- позовну заяву (у звіті зазначено, що витрачено на це близько 24 годин по 300 євро за 1 год), а щодо інших деталізуючих послуг (типу Аналіз матеріалів справи, робота над подальшою стратегією, Фіналізація та направлення кредиторських вимог боржнику, Підготовка додатків до проекту кредиторських вимог і т.д.) суд вважає, що вони одночасно охоплюються такою послугою як робота над позовною заявою,

- одночасно з позовом подано клопотання про витребування доказів, яке було задоволено судом, тривалість близько 9годин по 300євро,

- 06.03.2024 позивачем було подано для залучення до матеріалів справи докази, які були отримані ним від перевізників на підтвердження здійснення поставки відповідачу, і яке судом задоволено в засіданні 06.03.2024, 4год по 300євро.

- 18.04.2024 позивач подав додаткові пояснення у справі після ознайомлення з доказами, які були надані ДПС на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, 4 год по 300євро.

З огляду на викладене, позивачем понесено витрати на правничу допомогу в сумі 500000грн, як і було зазначено в попередньому розрахунку витрат на правничу допомогу в позовній заяві.

Відповідно до ч. 6 ст. 129 ГПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів, що він не міг передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Щодо посилань на те, що було залучено для надання правничої допомоги у справі 7 осіб - адвокатів та помічників, то суд зауважує наступне.

Відповідно з ст. 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного згідно із Законом України "Про забезпечення функціонування української мови як державної", має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

З огляду на викладене, адвокат, на відміну від інших осіб з юридичною освітою, - це фахівець щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту, що підтверджується відповідним свідоцтвом право на заняття адвокатською діяльністю.

Отже, позивач не позбавлений можливості залучити будь-яку кількість осіб, але суд повинен оцінити, чи необхідно це було.

Оцінивши заявлені до стягнення витрати, з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на підготовку матеріалів як кваліфікований фахівець, суд встановив, що справа відповідачем не заперечувались позовні вимоги, підготовка цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.

З огляду на викладене, позивачем не доведено необхідності залучення до розгляду справи аж 7 осіб, оскільки презумується, що адвокат є кваліфікованим фахівцем. І саме тому, законодавець встановив, що у справах, які не є малозначними, представниками є адвокати, оскільки вони є фахівцями.

У постанові від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

В постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 зазначено, що практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ГПК України не вимагається фактичної сплати стороною послуг адвоката (п. 1) ч. 2 ст. 126 ГПК України).

З огляду на викладене, оскільки позов задоволено, відповідач не заперечував проти позову, суд з власної ініціативи, відповідно до ч. 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку, що обгрунтованим, розумним та пропорційним до предмету спору, буде покладання витрат позивача на правничу допомогу на відповідача в сумі 200000грн.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 130, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1.Заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 1246681,55грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЇРОВО ВАЙНЕРІ" (код 40837596, смт. Овідіополь Одеського району Одеської області вул. Берегова 9а) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАПАК ТАВРІЯ" (код 38045226, м. Ходорів Стрийського району Львівської області вул. Стрілецька 11) 200000грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи №916/4802/23 в Господарському суді Одеської області.

3.В решті заяви відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне додаткове рішення складено та підписано 04.07.2024.

Суддя В.В. Литвинова