ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2024 року м.Дніпро Справа № 904/37/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Тарабака Є.А. (в залі суду);

відповідач: Петриченко В.В. (в залі суду);

від відповідача: Кудрін Д.А. (в залі суду); Жук О.В. (в залі суду);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Петриченко Віталія Володимировича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2024 (повне рішення складено 13.03.2024, суддя Євстигнеєва Н.М.) у справі №904/37/24

за позовом Фермерського господарства "Агрофірма "Віктор", смт. Васильківка Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця Петриченко Віталія Володимировича, смт. Васильківка Дніпропетровської області

про стягнення 1 720 000,00грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернулося Фермерське господарство "Агрофірма "Віктор" з позовом до Фізичної особи-підприємця Петриченко Віталія Володимировича безпідставно про стягнення набутих коштів у розмірі 1 720 000,00грн.

Позов обґрунтований тим, що 21.01.2021 між ФГ "Агрофірма "Віктор" та ФОП Петриченко В.В. укладено договір №1. Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується передати в обумовлені строки у власність покупцеві товар, зазначений у специфікації (специфікаціях) до цього договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. 21.01.2021 ФОП Петриченко В.В. як постачальником, було виставлено ФГ "Агрофірма "Віктор", як покупцю, рахунок-фактуру №1 від 21.01.2021 на оплату за товар - добрива рідкі азотні (КАС-32), налив, у кількості 200,000 тон на загальну суму 1 720 000,80грн, в тому числі ПДВ. Відповідно до платіжного доручення №1688 від 22.01.2021 позивачем на користь ОСОБА_1 сплачено кошти у сумі 1 720 000,00грн. Призначення платежу: за добрива рідкі азотні згідно рах№1 від 21.01.2021 у сумі 1433333,33грн, ПДВ - 20% 286 666,67грн. Однак, ФГ "Агрофірма "Віктор" та ФОП Петриченко В.В. до сьогодні не уклали специфікацію (специфікації) до вищезгаданого договору, а отже, не узгодили істотні умови договору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2024 позовні вимоги Фермерського господарства "Агрофірма "Віктор" до Фізичної особи-підприємця Петриченко Віталія Володимировича про стягнення 1720 000,00грн задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Петриченко Віталія Володимировича на користь Фермерського господарства "Агрофірма "Віктор" грошові кошти в сумі 1720 000,00грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 25800,00грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Фізична особа-підприємець Петриченко Віталій Володимирович, в якій, з посиланням на порушення при його ухваленні норм матеріального та процесуального права, нез`ясування обставин справи, просить рішення господарського суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі та письмових поясненнях, наданих суду зазначає, що обов`язковою ознакою застосування норм статті 1212 ЦК України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, є саме набуття та збереження майна без достатньої правової підстави.

Відповідачем не отримано кошти в рамках господарських правовідносин, які виникли з Позивачем (Покупцем) на підставі Договору №1 від 21.01.2021, що підтверджується випискою AT КБ "Приватбанк" з поточного рахунку клієнта ОСОБА_1 ФОП (ІПН НОМЕР_1 ) №UA0274278, валюта UAH/980 за період з 10.01.2021 по 31.12.2021.

В порушення умов п.5.8 Договору, Позивачем (Покупцем) 22.01.2021 було проведено оплату за добрива рідкі азотні по рахунку № 1 від 21.01.2021 на загальну суму 1 720 000,00 грн. на електронний рахунок платника ПДВ, відкритого на ім`я ФОП Петриченко Віталій Володимирович, № НОМЕР_2 , що підтверджується платіжним дорученням від 22.01.2021 № 1688.

Отже, рішенням суду першої інстанції помилково встановлено обставини набуття та збереження Відповідачем коштів в сумі 1 720 000,00 грн.

Також, апелянт посилається на те, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції не взяв до уваги висновки Верховного Суду у постанові від 09.02.2023 у справі №380/2458/21. Зокрема, зазначив: «На час розгляду справи № 904/37/24 касаційна скарга Верховним Судом не розглянута. У разі задоволення Верховним Судом скарги Фермерського господарства "Агрофірма "Віктор" на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року у справі №160/6864/21, відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.».

Звертає увагу, що відповідно до п 4. ст. 320 ГПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечив та звертає увагу суду, що:

- ФГ «Агрофірма «Віктор» не має права розпоряджатися коштами, що знаходяться на ПДВ-рахунку, відкритому на ім`я ФОП Петриченко В.В.

Так як рахунок № НОМЕР_2 належить Відповідачу, то саме ОСОБА_1 має право розпоряджатися коштами, які знаходяться на вищевказаному рахунку.

Помилкове перерахування коштів відбулось на рахунок ФОП Петриченко В.В. відкритого в системі електронного адміністрування, тобто отримувачем коштів є Відповідач.

Таким чином, ФОП Петриченко В.В. набув та зберігає кошти Позивача у розмірі 1 720 000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 05.04.2024 здійснено запит матеріалів справи №904/37/24 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

12.04.2024 матеріали справи №904/37/24 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Петриченко Віталія Володимировича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2024 у справі №904/37/24; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 02.07.2024.

В судовому засіданні 02.07.2024 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

21 січня 2021 року Фермерським господарством "Агрофірма "Віктор" (покупець) та Фізичною особою-підприємцем Петриченко Віталієм Володимировичем (постачальник) укладено договір № 1 (надалі - Договір), відповідно до умов якого (п.1) постачальник зобов`язується передати в обумовлені строки у власність Покупцеві товар, зазначений у специфікації (специфікаціях) до цього Договору (надалі - "товар"), а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму (а.с.4-5).

Відповідно до п. 3.1. Договору, сторони домовились, що поставка товару може здійснюватися на умовах ЕХW, СРТ, DDР відповідно до Інкотермс 2010. Конкретні умови поставки товару сторони щоразу визначатимуть у відповідній Специфікації до Договору на відповідну партію Товару.

Поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі транспортної інструкції покупця, яка надається постачальнику в письмовій (електронній) формі. покупець зобов`язаний надати транспортну інструкцію (інструкції) на всю кількість товару, що підлягає постачанню за відповідною специфікацією, протягом 10 днів від дати підписання сторонами такої специфікації при умові, що інший строк сторонами не зазначається у такій специфікації (п. 3.2. Договору).

Згідно з п. 5.1. Договору, ціна Товару зазначається у специфікаціях до цього Договору, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Загальна сума даного Договору визначається як арифметична сума вартості товару передбаченого у всіх специфікаціях, підписаних до даного Договору. Загальна сума Договору може змінюватись шляхом підписані Сторонами додаткових угод (п.5.2. Договору).

Покупець здійснює оплату у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах, зазначених в Специфікаціях. При проведенні оплати покупець у призначені платежу обов`язково вказує дату та номер цього Договору (п. 5.3. Договору).

Крім того, сторони передбачили п. 5.4 Договору, що Покупець зобов`язаний повністю оплатити Товар, що підлягає поставці з відповідною специфікацією, протягом 3 днів із дня підписання Сторонами такої специфікації, якщо сторони не погодять інший строк оплати у самій специфікації.

Днем оплати товару вважається день зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Оплата здійснюється в національної валюті України, в гривнях (п. 5.8. Договору).

Договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до 31.12.2021, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п.12.1. Договору).

На виконання умов Договору Фізичною особою-підприємцем Петриченко Віталієм Володимировичем (постачальником) було виставлено позивачу (покупцю) рахунок-фактуру № 1 від 21.01.2021 про оплату за товар "Добрива рідкі азотні (КАС-32), налив" в кількості 200,000 тон вартістю у розмірі 1 720 000,80 грн, в тому числі ПДВ (а.с.7).

Рахунок-фактура містить посилання на договір № 1 від 21.01.2021.

Відповідно до Рахунку-фактури №1 від 21.01.2021 зазначені дані постачальника: Постачальник: ФОП Петриченко Віталій Володимирович (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), рахунок НОМЕР_3 в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", МФО 305299.

В свою чергу, позивачем (покупцем) 22.01.2021 проведено оплату за добрива рідкі азотні по рахунку № 1 від 21.01.2021 на загальну суму 1 720 000,00 грн. на електронний рахунок платника ПДВ відкритого на ім`я ФОП Петриченко Віталія Володимировича № НОМЕР_2 , що підтверджується платіжним дорученням від 22.01.2021 № 1688 (а.с.8).

В платіжному дорученні від 22.01.2021 № 1688 зазначено банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.податок).

29.04.2021 Фермерське господарство "Агрофірма "Віктор" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Державна казначейська служба України, Фізична особа-підприємець Петриченко В.В., в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Державної податкової служби України щодо незабезпечення автоматичного повернення коштів ФГ "Агрофірма "Віктор" у розмірі 1 720 000,00 грн. при поповненні електронного рахунку № НОМЕР_2 платника ПДВ, відкритого на ім`я ФОП Петриченко Віталія Володимировича згідно платіжного доручення № 1688 від 22.01.2021;

- зобов`язати Державну податкову службу України вчинити дії, в тому числі подати висновок до Державної казначейської служби України, необхідні для повернення коштів у розмірі 1 720 000,00 грн. з рахунку платника ПДВ відкритого на ім`я ФОП Петриченко В.П. № НОМЕР_2 на рахунок ФГ "Агрофірма "Віктор", який відкритий в АТ "КБ "ПриватБанк", МФО 305299;

- зобов`язати Державну податкову службу України не зменшувати суму податку, на яку платник податку - ФОП Петриченко В. В. має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, що розраховується відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 Податкового кодексу України, шляхом зменшення показника загальної суми поповнення з поточного рахунка платника його електронного рахунка під час повернення Державною казначейською службою України коштів у розмірі 1 720 000,00 грн. з електронного рахунку № НОМЕР_4 відкритого на ім`я ФОП Петриченка Віталія Володимировича на рахунок ФГ "Агрофірма "Віктор", який відкритий в АТ "КБ "ПриватБанк", МФО 305299.

09.07.2021 рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративний позов Фермерського господарства "Агрофірма "Віктор" до Державної податкової служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Державна казначейська служба України, фізична особа-підприємець Петриченко В.В. про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково; зобов`язано Державну податкову службу України вчинити дії, в тому числі подати висновок до Державної казначейської служби України, щодо повернення коштів у розмірі 1 720 000,00 грн. з рахунку платника ПДВ, відкритого на ім`я ФОП Петриченко Віталія Володимировича № НОМЕР_2 на рахунок ФГ "Агрофірма "Віктор". В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

14.12.2021 постановою Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Державної податкової служби України задоволено.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 липня 2021 року у справі № 160/6864/21 скасовано в частині задоволення позову про зобов`язання Державної податкової служби України подати висновок до Державної казначейської служби України, щодо повернення коштів у розмірі 1 720 000 грн з рахунку платника ПДВ відкритого на ім`я ФОП Петриченко В.В. № НОМЕР_2 на рахунок ФГ "Агрофірма "Віктор" і в цій частині в позові відмовлено. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 липня 2021 року у справі №160/6864/21 залишено без змін.

27.04.2022 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрито касаційне провадження за скаргою Фермерського господарства "Агрофірма "Віктор" на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року у справі №160/6864/21.

Станом на сьогодні справа № 160/6864/21 не розглянута, перебуває на розгляді Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

Фермерське господарство "Агрофірма "Віктор" просить стягнути з фізичної особи-підприємця Петриченка В.В. грошові кошти у сумі 1720 000,00грн, як безпідставно набуті.

24.11.2023 позивачем направлено відповідачеві пропозицію про повернення протягом 3 робочих днів з дня отримання такої пропозиції грошових коштів, отриманих без достатньої правової підстави, у розмірі 1 720 000,00 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав, що і є причиною звернення з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив того, що підставою для перерахування позивачем на користь Фізичної особи-підприємця Петриченка В.В. 1720000,00грн став рахунок фактура № 1 від 21.01.2021, в якому зазначено поточний рахунок постачальника № НОМЕР_3 , валюта UАН/980, відкритий в КБ "Приватбанк".

Разом з цим, позивачем помилково проведено оплату за добрива рідкі азотні по виставленому рахунку №1 від 21.01.2021 на загальну суму 1 720 000,00 грн на інший рахунок, тобто на електронний рахунок платника ПДВ, відкритого на ім`я ФОП Петриченко Віталія Володимировича № НОМЕР_2 .

Зазначене підтверджується платіжним дорученням від 22.01.2021 №1688, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.податок). Однак, в призначенні платежу позивач не посилається на дату договору, як-то передбачено п.5.3. договору.

Відтак, перерахування коштів у сумі 1720000,00грн фактично відбулося поза межами умов, передбачених договором № 1 від 21.01.2021.

Станом на час розгляду даної справи повернення вказаних коштів не відбулося.

Враховуючи вищевикладене, суд визнав позовні вимоги обґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: збільшення майна однієї сторони (набувачем) з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Для розгляду даного спору важливим є з`ясування наявності факту безпідставного набуття або збереження вказаних грошових коштів відповідачем.

Так, на момент перерахування позивачем відповідачу спірної суми коштів правова підстава їх перерахування існувала, оскільки між сторонами існували договірні відносини, і рахунок №11 від 21.01.2021 ще не був оплачений, відповідно, за своєю правовою природою спірна сума коштів не є безпідставно отриманою.

Відповідно до Рахунку-фактури №1 від 21.01.2021 зазначені дані Постачальника:

Постачальник: ФОП Петриченко Віталій Володимирович (ІПН НОМЕР_1 )

Рахунок НОМЕР_3 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299.

Разом з тим, вказані кошти були перераховані позивачем помилково на інший рахунок - електронний рахунок платника ПДВ відкритого на ім`я ФОП Петриченко Віталій Володимирович № НОМЕР_2 , що підтверджується платіжним дорученням від 22.01.2021 № 1688.

Отже, позивач зазначає про можливість відповідача розпоряджатись вказаними коштами.

Досліджуючи наведені позивачем обставини щодо можливості відповідача розпоряджатися набутими коштами, суд зазначає таке.

Пунктом 200-1.2 статті 200-1 Податкового кодексу України визначено, що платникам податку автоматично відкриваються рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Розрахунки з бюджетом у системі електронного адміністрування податку на додану вартість здійснюються з цих рахунків, крім випадку, передбаченого абзацом другим пункту 87.1 статті 87 цього Кодексу.

За приписами п. 200-1.4 ст. 200-1 Податкового кодексу України, на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються кошти:

а) з поточного рахунку такого платника в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу;

б) з поточного рахунку такого платника в сумах, недостатніх для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов`язань з цього податку;

в) з рахунків платників, відкритих у відповідних органах казначейства для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, а рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам з подальшим спрямуванням коштів відповідно до Закону України про Державний бюджет України;

г) з бюджету в сумах надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість, повернутих платнику податків у порядку, встановленому пунктом 43.4-1 статті 43 цього Кодексу;

ґ) вилучені контролюючим органом відповідно до статті 95 цього Кодексу в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість по задекларованих до сплати податкових зобов`язаннях за періоди починаючи з 1 липня 2015 року, визначених платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість або уточнюючому розрахунку.

З викладеного вбачається, що електронний ПДВ-рахунок може поповнюватися лише з поточного рахунку платника податків (тобто відповідача), а не іншими особами. Тобто, якщо гроші надійшли не з поточного рахунку самого платника податку, вони не мали бути зараховані на електронний ПДВ-рахунок.

Таким чином, у даному випадку Державна казначейська служба, зараховуючи кошти Позивача на рахунок електронного адміністрування ПДВ відкритого на ім`я ФОП Петриченко Віталія Володимировича, діяла всупереч положенням п. 200-1.4 ст. 200-1 Податкового кодексу України.

Отже, з наведеного вбачається, що у розумінні приписів статті 1212 Цивільного кодексу України, збільшення майна або збагачення у відповідача не відбулось, оскільки вказані кошти не поповнили ліміт в системі електронного адміністрування ПДВ відповідача та він даними коштами жодним чином не може розпорядитись.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Варто врахувати, що фактично склалась ситуація, за якої кошти, які були зараховані на ПДВ-рахунок відповідача не збільшили ліміт ПДВ останнього, тобто, не надійшли в його розпорядження, оскільки ПДВ-рахунок - це рахунок платника (рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, п. 4 Порядку № 569), а не бюджетний рахунок.

При цьому, списання коштів з ПДВ-рахунку відбувається в суворо визначених законодавчих випадках - коли податковий орган подасть органу Казначейства реєстри на списання коштів з ПДВ-рахунку та у визначеній цими реєстрами сумі (самостійно Казначейство навіть помилково зараховані кошти списати з ПДВ-рахунку не може).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту - це концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічні висновки наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

За приписами ч.3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані сторонами докази у сукупності, надаючи мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному учасниками справи, суд доходить висновку, що відповідач зазначені кошти не отримав, як і не отримав можливість в подальшому розпоряджатися ними, а сам лише факт зарахування помилково сплачених коштів на ПДВ-рахунок відповідача не є безумовною підставою для застосування приписів ст. 1212 ЦК України.

За викладених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є не з`ясування обставин, що мають значення справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За наведених вище обставин, які були встановлені у ході апеляційного провадження у даній справі, колегія суддів апеляційного господарського суду, проаналізувавши застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, доходить висновку, що доводи апеляційної скарги про нез`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального права знайшли своє підтвердження.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення господарського суду слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову Фермерського господарства "Агрофірма "Віктор" до Фізичної особи-підприємця Петриченко Віталія Володимировича про стягнення 1 720 000,00 грн. слід відмовити у повному обсязі.

Зважаючи на відмову у задоволенні позову, судові витрати, понесені у зв`язку із подачею позову та апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на Позивача.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Петриченко Віталія Володимировича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2024 у справі №904/37/24 задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2024 у справі №904/37/24 скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову Фермерського господарства "Агрофірма "Віктор", смт. Васильківка Дніпропетровської області до Фізичної особи-підприємця Петриченко Віталія Володимировича, смт. Васильківка Дніпропетровської області про стягнення 1 720 000,00грн відмовити у повному обсязі.

Судові витрати по справі за подачу позову покласти на позивача.

Стягнути з Фермерського господарства "Агрофірма "Віктор" на користь Фізичної особи-підприємця Петриченко Віталія Володимировича 38700 грн. витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 04.07.2024.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков