ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"27" червня 2024 р. м. ХарківСправа № 922/1480/24

Господарський суд Харківської області у складі:

суддя Аюпова Р.М.

при секретарі судового засідання Христенко І.С.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Медведєвої Марини Рафаїлівни ( АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 );
до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ),
про стягнення коштів у розмірі 19 247, 70 грн

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець Медведєва Марина Рафаїлівна, м. Харків, звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - ОСОБА_1 , м. Харків, про стягнення заборгованості з орендної плати та комунальним послугам у розмірі 19 247, 70 грн за договором оренди нежитлового приміщення № 2 від 05.07.2023. Також просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1480/24. Розгляд справи № 922/1480/24 призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою господарського суду від 24.06.2024 суд перейшов до розгляду справи № 922/1480/24 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 27.06.2024 о 10:30 год.

Дослідивши матеріали справи у підготовчому засіданні, суд керується наступним.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено ст. 20 ГПК України.

За приписами ч.1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці (п. 1); інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (п. 15).

Таким чином, юридична особа може звернутися з позовом до господарського суду лише у разі, якщо розгляд такого спору у господарському суді прямо передбачено Господарським процесуальним кодексом України та відповідним законом.

При цьому у вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір господарськими, потрібно керуватися ознаками, наведеними у ст. 3 ГК України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спір про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Разом з тим ч. 1 ст. 19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Так, при визначенні юрисдикційності спору слід враховувати, що критеріями розмежування між цивільною та іншими юрисдикціями є, по-перше, суб`єктивний склад сторін, однією з яких у спорі є здебільшого фізична особа; по-друге, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства).

Тобто критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників справи та характер спірних правовідносин (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 688/2940/16-ц).

За змістом ст. 45 ГПК України сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача.

Тобто сторонами в судовому процесі можуть бути фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями ст. 20 цього Кодексу (зокрема, п. 5, 10, 14 цієї статті).

Згідно із ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність у сторін господарських відносин, урегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Як встановлено судом, предметом даного спору є заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення № 2 від 05.07.2023, укладеним між позивачкою - Фізичною особою-підприємцем Медведєвою М.Р та самозайнятою особою адвокатом Баклагіною В.Ю.

Відповідно до ст. 4, 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Норми пп. 14.1.226 ПКУ регламентують визначення самозайнятої особи. Так, самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Тобто, по своїй суті, самозайнята особа це всі ті особи, що забезпечують себе роботою самостійно і не є найманими працівниками. Як правило, до складу самозайнятих осіб належать 2 категорії: 1) суб`єкти підприємницької діяльності і 2) суб`єкти незалежної діяльності.

Відповідно до наданих до матеріалів справи доказів, судом встановлено, що ОСОБА_1 не є фізичною особою підприємцем.

Відповідно до пп.14.1.226 ПКУ суб`єкти незалежної діяльності здійснюють участь у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого п. 65.9 ПКУ) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Отже, самозайнята особа це особа, що забезпечує себе роботою самостійно за окремими видами діяльності (вище такі види перелічені, це види діяльності, що передбачають окремі професійні знання) і можуть не реєструватися суб`єктами господарювання.

Враховуючи викладене та те, що відповідачка - ОСОБА_1 не є суб`єктом підприємницької діяльності, даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ч. 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГПК України господарський суд роз`ясняє позивачеві, що розгляд цієї справи відноситься до юрисдикції цивільного судочинства.

З огляду на наведене, даний спір має розглядатись у порядку цивільного судочинства.

Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі № 922/1480/24, на підставі п.1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

П 1, 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом та в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанції.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги попередній висновок суду про наявність підстав для закриття провадження у справі, сплачений при зверненні до господарського суду судовий збір підлягає поверненню позивачу, за клопотанням останнього, на підставі ухвали.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 231, ст. 234, 235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 922/1480/24.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://court.gov.ua/.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки визначені ст. 255 - 257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 01.07.2024.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/1480/24