РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.06.2024Справа № 910/11446/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/11446/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" (Україна, 49126, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, просп. Праці, буд. 2 Т; ідентифікаційний код: 34410930)

до Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (Україна, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ідентифікаційний код: 14360570)

про усунення перешкод у користуванні власністю та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна

Представники учасників справи:

від позивача: Целік В.В., ордер серії АЕ № 1154101 від 15.09.2022;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (далі - відповідач) про усунення перешкод у користуванні власністю на транспортні засоби, шляхом припинення обтяження у вигляді застави рухомого майна та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, номери обтяження: 16341782, 17249421, 15923430, 17249546, 16012637, 15985367,15985365, 15985202, 29466778, 29423191, 16061409, 29423212, 15923285, 16794485, 15981342, 16013426, 15985339, 15983088, 15983099, 16046907, 15982935, 15977742, 15979271, 16037314, 16052154, 15976161, 16092426, 17016738, 15999594, 29465895, 16072597, 28761661, 16020449, 16001924, 29765674, 15923605, 29765703, 15973261.

Ухвалою Господарського суду міста Києва (суддя Приходько І.В.) від 02.11.2022 вказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

28.11.2022 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками та заява про відкликання позовної заяви в частині вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю на транспортний засіб, шляхом припинення обтяжень у вигляді застави рухомого майна та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, номер обтяження: 29466778.

Ухвалою Господарського суду міста Києва (суддя Приходько І.В.) від 19.01.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/11446/22, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

31.10.2023 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" заяву про відмову від позову в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю на транспортні засоби, шляхом припинення обтяження у вигляді застави рухомого майна та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, номери обтяження: 16341782, 15923430, 17249546, 16012637, 15985367, 15985365, 15985202, 29423191, 16061409, 29423212, 16794485, 15981342, 15985339, 15983088, 15983099, 16046907, 15982935, 15977742, 15979271, 16037314, 16052154, 15976161, 15999594, 29465895, 16072597, 28761661, 16020449, 16001924, 29765674, 15923605, 29765703, яку 31.10.2023 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

22.11.2023 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" заяву про відмову від позову (в новій редакції) в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю на транспортні засоби, шляхом припинення обтяження у вигляді застави рухомого майна та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, номери обтяження: 16341782, 17249421, 15923430, 17249546, 16012637, 15985367, 15985365, 15985202, 29423191, 16061409, 29423212, 15923285, 16794485, 15981342, 15985339, 15983088, 15983099, 16046907, 15982935, 15977742, 15979271, 16037314, 16052154, 15976161, 15999594, 29465895, 16072597, 28761661, 16020449, 16001924, 29765674, 15923605, 29765703, яку 23.11.2023 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

Ухвалою Господарського суду міста Києва (суддя Приходько І.В.) від 23.11.2023 було задоволено заяву ТОВ "Автокредит Плюс" про відмову від позову в частині позовних вимог, прийнято відмову ТОВ "Автокредит Плюс" від позову в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю на транспортні засоби, шляхом припинення обтяження у вигляді застави рухомого майна та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, номери обтяження: 16341782, 15923430, 17249546, 16012637, 15985367, 15985365, 15985202, 29423191, 16061409, 29423212, 16794485, 15981342, 15985339, 15983088, 15983099, 16046907, 15982935, 15977742, 15979271, 16037314, 16052154, 15976161, 15999594, 29465895, 16072597, 28761661, 16020449, 16001924, 29765674, 15923605, 29765703, а також закрито провадження у справі № 910/11446/22 у цій частині позовних вимог.

28.11.2023 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про стягнення судових витрат, яке 29.11.2023 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2024, у зв`язку зі звільненням судді Приходько І.В., справу №910/11446/22 було передано на розгляд судді Нечаю О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 було прийнято справу №910/11446/22 до провадження новим складом суду, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.02.2024.

У підготовче засідання 28.02.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У підготовчому засіданні 28.02.2024 судом було оголошено перерву до 27.03.2024.

20.03.2024 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" додаткові пояснення у справі, а також заяву про відмову від позову в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю на транспортний засіб, шляхом припинення обтяження у вигляді застави рухомого майна та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, номер обтяження: 17016738, які 20.03.2024 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У підготовче засідання 27.03.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2024 було прийнято відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" від позову в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю на транспортні засоби, шляхом припинення обтяження у вигляді застави рухомого майна та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, номери обтяження: 17249421, 15923285, 17016738, закрито провадження у справі № 910/11446/22 в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю на транспортні засоби, шляхом припинення обтяження у вигляді застави рухомого майна та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, номери обтяження: 17249421, 15923285, 17016738, 29466778. Підготовче засідання відкладено на 24.04.2024.

У підготовче засідання 24.04.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У підготовчому засіданні 24.04.2024 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.05.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2024, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача було повідомлено про те, що судове засідання у справі № 910/11446/22 призначено на 22.05.2024.

22.05.2024 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" заяву про відмову від позову в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю на транспортний засіб, шляхом припинення обтяження у вигляді застави рухомого майна та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, номери обтяження: 16013426, 15973261, яку 22.05.2024 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У судове засідання 25.05.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У судовому засіданні 25.05.2024 судом було оголошено перерву до 19.06.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2024, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача було повідомлено про те, що судове засідання у справі № 910/11446/22 призначено на 19.06.2024.

У судове засідання 19.06.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У судовому засіданні 19.06.2024 судом було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали про закриття провадження відповідно до поданої позивачем заяви про відмову від позову в частині.

В іншій частині представник позивача надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

У судовому засіданні 19.06.2024 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" є суб`єктом господарювання, що провадить, зокрема, такі види діяльності: фінансовий лізинг (основний), торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами, торгівля іншими автотранспортними засобами, надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів, надання в оренду вантажних автомобілів.

Позивач є власником транспортного засобу "Chevrolet Evanda", реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію цього транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

21.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) було укладено Договір про надання фінансового лізингу (далі - Договір) шляхом підписання останнім Заяви про приєднання до публічного договору № ZRH0A! від 21.01.2015.

Згідно з п. 2.1 Договору (в редакції, чинній на момент укладення Договору) лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення Договору наведені в п. 14.1.1 заяви про приєднання до Договору, Додатку 1 "Специфікація", а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати щомісячні платежі та платежі по відшкодуванню витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням Договору, на умовах цього Договору. По закінченню строку лізингу до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами цього Договору (за виключенням випадків, передбачених Договором та/або законодавством).

Згідно з підп. 14.1.1 п. 14.1 Договору лізингодавець передає лізингоодержувачу в лізинг автомобіль:

- марка ТЗ: "Chevrolet Evanda"

- рік випуску: 2005

- тип ТЗ: седан/лифтбек

- номер кузова (шасі): KL1LF69ZE6B183309

- реєстраційний номер: НОМЕР_1

- вартість: 115 500,00 грн.

Відповідно до підп. 14.1.2 п. 14.1 Договору строк лізингу становить 48 місяців з моменту підписання Додатку 2 (Графік лізингових платежів).

У п. 11.2 Договору (в редакції Договору від 13.06.2021) сторони дійшли згоди про те, що протягом 10 робочих днів з дня закінчення строку лізингу, передбаченого Договором, за умови належного, повного та безумовного виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань за даним Договором, в тому числі сплати лізингоодержувачем в повному обсязі заборгованості, сплати можливих неустойки, штрафних санкцій та відшкодування витрат, збитків лізингодавцю, та за умови відсутності відмови лізингодавця від Договору (розірвання Договору) відповідно до умов Договору та чинного законодавства, лізингодавець зобов`язаний підписати Акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності. Право власності на предмет лізингу переходить від лізингодавця до лізингоодержувача в момент підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін Акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності, але не раніше ніж через один рік, починаючи з дати підписання сторонами Акту, визначеного у п. 2.1 Договору.

Попри закінчення строку лізингу, докази переходу права власності на транспортний засіб "Chevrolet Evanda", реєстраційний номер НОМЕР_1 , від позивача до іншої особи в матеріалах справи відсутні.

Між тим, 16.12.2016 реєстратором Дніпропетровської філії Державного підприємства "Національні інформаційні системи" Дзюбенко Я.В. було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження транспортного засобу "Chevrolet Evanda", реєстраційний номер НОМЕР_1 (номер обтяження: 16092426).

Відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна: тип обтяження: застава рухомого майна; документ-підстава: Договір застави, серія та номер: КІН0А!00000075, виданий: 15.12.2016, видавник: ПАТ КБ "Приватбанк"; боржник: ОСОБА_2 : обтяжувач: ПАТ КБ "Приватбанк"; строк виконання зобов`язання: 15.12.2021; термін дії: 03.11.2026.

Вважаючи свої права порушеними внаслідок реєстрації на користь відповідача обтяжень щодо низки транспортних засобів, зокрема щодо транспортного засобу "Chevrolet Evanda", реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивач звернувся до відповідача із Вимогою №06.09.2022-2 від 06.09.2022 про вжиття заходів щодо зняття обтяжень та виключення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

З огляду на те, що відповідач не вжив заходів щодо вилучення записів про обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, позивач звернувся до суду з цим позовом та, з урахуванням остаточного визначення предмета спору, просить усунути перешкоди у користуванні власністю на транспортний засіб, шляхом припинення обтяження у вигляді застави рухомого майна та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за номером обтяження: 16092426.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 806 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про фінансовий лізинг" від 16.12.1997 № 723/97-ВР (чинного на момент укладення Договору) якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.

Суд встановив, що попри закінчення визначеного Договором строку лізингу, докази переходу права власності на транспортний засіб "Chevrolet Evanda", реєстраційний номер НОМЕР_1 , від позивача до іншої особи в матеріалах справи відсутні.

Порушення своїх прав, як встановлено судом, позивач вбачає у безпідставному обтяженні його майна заставою.

Застава є одним з видів забезпечення виконання зобов`язання.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ч. 1 ст. 572 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 1 Закону України "Про заставу").

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. 574 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 1 Закону України "Про заставу").

Згідно з частинами 2, 3 статті 4 Закону України "Про заставу" предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби тощо), якщо це передбачено договором.

Аналогічні положення закріплено також у статті 576 Цивільного кодексу України.

За приписами статті 583 Цивільного кодексу України, яким кореспондують положення статті 11 Закону України "Про заставу", заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника.

Відповідно до частин 3, 4 статті 577 Цивільного кодексу України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави рухомого майна є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Частиною першою статті 3 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення. Залежно від змісту обтяження предмет обтяження повинен належати боржнику або обтяжувачу на праві власності, довірчої власності чи на праві господарського відання.

При цьому предметом обтяження може бути рухоме майно, яке стане та/або може стати власністю боржника в майбутньому (частина 3 цієї ж статті).

Сукупний аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для висновку, що предмет лізингу може бути переданий в заставу лізингоодержувачем лише за наявності у нього такого права за договором лізингу, тобто за згодою лізингодавця.

Суд встановив, що Договір, у жодній з редакцій, що містяться в матеріалах справи, такого права лізингоодержувачу не надавав, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що належний позивачу транспортний засіб "Chevrolet Evanda", реєстраційний номер НОМЕР_1 , не міг бути переданий у заставу.

Частиною 2 статті 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що у разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.

З наявних у матеріалах справи витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що щодо вказаного транспортного засобу відсутні попередні зареєстровані обтяження, що свідчить про чинність спірного обтяження за № 16092426.

Питання реєстрації і пріоритету обтяження рухомого майна, яке стане власністю боржника в майбутньому врегульовані у статті 17 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", за приписами якої обтяження рухомого майна, яке стане власністю боржника в майбутньому, може бути зареєстрованим на розсуд обтяжувача в будь-який час після набрання чинності правочином, на підставі якого виникло відповідне обтяження. Пріоритет обтяження рухомого майна, яке стане власністю боржника в майбутньому, виникає з моменту реєстрації, але таке обтяження набирає чинності у відносинах з третіми особами з моменту набуття боржником права власності на відповідне рухоме майно.

Згідно зі статтею 28 Закону України "Про заставу" застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

Аналогічні положення закріплено також у ч. 1 ст. 593 Цивільного кодексу України.

Частиною 6 статті 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Згідно зі статтею 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Звертаючись до суду з даним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом припинення обтяження у вигляді застави, позивач не врахував ту обставину, що договір застави, на підставі якого внесено оскаржуваний запис, є чинним, застава на транспортний засіб не припинена.

Статтею 16 Закону України "Про заставу" встановлено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору, якщо інше не встановлено законом. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення.

Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

Отже реєстрація обтяження є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для надання відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами та встановлення пріоритету обтяження, адже у разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами.

Саме по собі виключення запису про обтяження не припиняє обов`язків за правочином, на підставі якого виникло обтяження, що свідчить про те, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки не відновить його порушених прав (не припинить обтяження його майна).

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Подібний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц та від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20.

Згідно з частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищенаведене, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 2 481,00 грн, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі, зокрема, відмови позивача від позову до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Зважаючи на те, що позивач до початку розгляду справи по суті відмовився від позову в частині 36 вимог немайнового характеру, щодо 1 вимоги провадження було закрито через відсутність предмета спору, а також беручи до уваги те, що позивачем було сплачено судовий збір в більшому розмірі, аніж встановлено законом, суд дійшов висновку про необхідність повернення позивачу з Державного бюджету України частини судового збору в сумі 52 101,00 грн (4 962,00 грн (зайво сплачені) + 2 481,00 грн (провадження закрито через відсутність предмета спору) + 44 658,00 грн (50% судового збору, сплаченого за позовні вимоги, від яких позивач відмовився)).

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 35 900,00 грн суд зазначає таке.

Стаття 129 Господарського процесуального кодексу України регламентує загальні правила розподілу судових витрат.

Положення статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України є загальними у правовідносинах при розподілі витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, за результатами розгляду справи.

Разом з тим, спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, зокрема, у разі закриття провадження у справі, встановлені у статті 130 Господарського процесуального кодексу України. Так, частиною 3 цієї статті передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що відмова позивача від позову була наслідком виключення відповідних записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Закриваючи провадження у справі суд не встановлював обставин задоволення позовних вимог відповідачем, адже позовні вимоги стосуються усунення перешкод у користуванні власністю на транспортні засоби, шляхом припинення обтяження у вигляді застави рухомого майна, а не лише виключення реєстраційних записів.

За таких обставин відсутні законодавчо визначені підстави для відшкодування відповідачем позивачеві понесених ним у справі витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із закриттям провадження у справі.

Відтак, з огляду на результат вирішення спору, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 900,00 грн покладаються на позивача у відповідності до статей 129, 130 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" (Україна, 49126, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, просп. Праці, буд. 2 Т; ідентифікаційний код: 34410930) з Державного бюджету України частину судового збору в сумі 52 101 (п`ятдесят дві тисячі сто одна) грн 00 коп., сплаченого на підставі платіжного доручення №3641179 від 27.09.2022, оригінал якого залишається у матеріалах справи № 910/11446/22.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 481,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 900,00 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.06.2024

Суддя О.В. Нечай