ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2024 р. Справа №914/389/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б. Орищин Г.В.

без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження

розглядаючи апеляційну скаргу Приватного підприємства Галичина Агроресурси, м. Глиняни від 10.04.2024 (вх.ЗАГС 01-05/1044/24 від 10.04.2024)

на рішення Господарського суду Львівської області від 19.03.2024 (повний текст складено 19.03.2024, суддя Трускавецький В.П.)

у справі № 914/389/24

за позовом: Державного підприємства Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1 Державного агентства резерву України, м. Стрий Львівської обл.,

до відповідача:Приватного підприємства Галичина Агроресурси, м. Глиняни Львівської обл.,

про:стягнення 86400,00 грн боргу, 1307,00 грн - трьох відсотків річних, 939,92 грн - інфляційних втрат та 8147,62 грн пені.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

ДП Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1 звернулось з позовом до Приватного підприємства Галичина Агроресурси про стягнення 86400,00 грн боргу, 1307,00 грн - трьох відсотків річних, 939,92 грн - інфляційних втрат та 8147,62 грн пені.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 18.07.2023 між сторонами у справі укладено договір купівлі-продажу товару №17. На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на суму 226 600,00 грн. Відповідач вартість поставленого товару оплатив частково у розмірі 140 000,00 грн, внаслідок чого утворився борг у сумі 86 400,00 грн. Позивач також нарахував відповідачу 1307,00 грн 3% річних, 939,92 грн - інфляційних втрат та 8147,62 грн пені.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.03.2024 у справі №914/389/24 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства Галичина Агроресурси на користь Державного підприємства Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1 Державного агентства резерву України 86400,00 грн боргу, 1307,00 грн трьох відсотків річних, 939,92 грн - інфляційних втрат, 8147,62 грн пені та 3028,00 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Рішення суду обгрунтовано тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами існування заборгованості на суму 86 400 грн, а розрахунок трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені здійснено арифметично вірно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.

Приватним підприємством Галичина Агроресурси подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 19.03.2024 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, судом не повністю встановлені обставини справи, порушено норми матеріального права.

На думку скаржника, суд невірно встановив обставини щодо факту здійснення господарської операції з постачання товару за відсутності на те відповідних первинних документів, а саме: не підписана з боку покупця видаткова накладна не вважається первинним документом, який засвідчує факт передачі товару.

Державне підприємство Стрийський комбінат хлібопродуктів №1 Державного агентства резерву України у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що воно прийняте з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2024, справу №914/389/24 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.04.2024 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства Галичина Агроресурси від 10.04.2024 на рішення Господарського суду Львівської області від 19.03.2024 у справі № 914/389/24, апеляційну скаргу вирішено розглядати без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст. 2 ГПК України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Обставини справи

18 липня 2023 року між ДП Стрийський комбінат хлібопродуктів №1 (продавець) та ПП Галичина Агроресурси (покупець) укладено договір купівлі-продажу товару №17 (далі договір).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець зобов`язується у порядку та на умовах, які встановлені договором, передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його у порядку та строки і на умовах, які передбачені договором. Відомості про товар: 1.2.1. найменування: борошно пшеничне вищого, першого ґатунку.

Найменування, ціна товару, що поставляється за цим договором, визначається у специфікації до цього договору, що є невід`ємною частиною даного договору, згідно якої здійснюється поставка цього товару. Специфікація може містити інші додаткові відомості. Специфікація складається постачальником в двох оригінальних примірниках по одному для кожної із сторін на підставі отриманого від покупця замовлення та підписується обома сторонами (п. 1.4. договору).

Згідно п. 2.1. договору ціна за товар вказується у специфікації до договору та видаткових накладних у національній валюті України гривні.

У пункті 3.1. договору погоджено, що оплата товару покупцем здійснюється на умовах 100 % передоплати вартості товару, вказаної в специфікації, та виставлених рахунків від продавця.

Документами, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром за даним договором, є виключно видаткова накладна, рахунок-фактура, посвідчення про якості товару, товарно-транспортна накладна (за вимогою) (п. 4.4. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору він вважається укладеним і набуває чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2023.

Згідно п. 6.2. договору при простроченні остаточного платежу покупець сплачує продавцеві за кожен день прострочення пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який сплачується пеня.

18 липня 2023 року сторонами підписано специфікацію №1 до договору, де визначено, що товаром, що поставляється є борошно пшеничне першого ґатунку у кількості 22 тони вартістю 10300,00 грн за 1 тону.

18.07.2023 позивач виписав відповідачу рахунок-фактуру №РФ-00000017 на суму 226600,00 грн за обумовлений товар.

19 липня 2023 року директором ПП Агроресурси видано довіреність №1 на отримання від ДП Стрийський комбінат хлібопродуктів КХП №1 22 тони борошна пшеничного першого ґатунку.

Згідно видаткової накладної №ВН-0000143 від 19.07.2023 позивач поставив відповідачу 22 тони борошна вартістю 226600,00 грн.

19 липня 2023 року позивачем зареєстровано в ЄРПН податкову накладну №463 на товар Борошно 1/г, об`єм -21980,54, обсяги постачання 188666,67 грн, сума ПДВ 37733,334 грн.

Згідно з платіжною інструкцією №700 від 19.07.2023 відповідач оплатив позивачу 140000,00 грн за призначенням в т.ч. ПДВ 20% - 23333,33 грн згідно рахунку рф 0000017 від 18 липня 2023 р..

19 жовтня 2023 року позивач скерував відповідачу претензію №421 від 16.10.2023, у якій просив у семиденний строк з дня пред`явлення претензії перерахувати 86400,00 грн боргу та 777,60 грн пені. Також, до відповідної претензії долучено акт взаєморозрахунків між сторонами. Докази надіслання зазначених документів додано до позовної заяви.

Вказана претензія відповідачем залишена без відповіді.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується скаржником, що зобов`язання між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору купівлі-продажу товару №17 від 18.07.2023.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

У пункті 3.1. договору погоджено, що оплата за товар покупцем здійснюється на умовах 100 % передоплати вартості товару, вказаної в специфікації, та виставлених рахунків від продавця.

Відповідно до ч. 2 та 4 ст. 538 ЦК України при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у специфікації №1 до договору сторонами погоджено товар, що поставляється: борошно пшеничне першого ґатунку у кількості 22 тони вартістю 10300,00 грн за 1 тону, а 18.07.2023 позивач виписав відповідачу рахунок-фактуру № РФ-00000017 на суму 226600,00 грн за обумовлений товар.

Із видаткової накладної №ВН-0000143 від 19.07.2023 вбачається, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, поставивши відповідачу погоджений товар на загальну суму 226 600,00 грн.

Вказана видаткова накладна не підписана відповідачем, однак він визнав відповідну поставк, вчинивши конклюдентні дії, а саме сплативши частково товар, вказавши при цьому у призначенні платежу, що така оплата здійснюється за рахунком-фактурою № РФ-00000017 від 18.07.2023, що виписана на поставку борошна пшеничного першого ґатунку у кількості 22 тони загальною вартістю 226000,00 грн.

Зазначене підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією №700 від 19.07.2023 на суму 140000,00 грн.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача 86400,00 грн боргу є правомірною та обґрунтованою, а відтак, підлягає задоволенню.

Статтею 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Приписами статей 546, 549 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно п. 6.2. договору при простроченні остаточного платежу покупець сплачує продавцеві за кожен день прострочення пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який сплачується пеня.

Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача 8147,62 грн пені за період з 20.07.2023 до 20.01.2024. Перевіривши наданий позивачем розрахунок розміру пені, суд першої інстанції вірно встановив, що фактичний розмір пені є більшим, однак суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог, а тому до стягнення з відповідача підлягає 8147,62 грн пені.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача 1307,00 грн трьох відсотків річних за період з 20.07.2023 до 20.01.2024 та 939,92 грн інфляційних втрат за період з серпня 2023 року до січня 2023 року.

Суд першої інстанції вірно встановив, що фактичний розмір трьох відсотків річних є більшим, ніж визначено позивачем, однак суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог, а тому до стягнення з відповідача підлягають 1307,00 грн трьох відсотків річних. Нарахування інфляційних втрат здійснено позивачем правильно, а відтак, до стягнення з відповідача підлягають 939,92 грн інфляційних втрат.

Твердження скаржника про те, що суд невірно встановив обставини щодо факту здійснення господарської операції з постачання товару за відсутності на те відповідних первинних документів, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, як і порушення норм матеріального права судом.

Апеляційним судом встановлено, що товар по договору отримано згідно довіреності №1 від 19.07.2023 року, яка долучена позивачем до позовної заяви (а.с. 22). Вказана довіреність оформлена згідно вимог чинного законодавства та містить підписи уповноважених осіб. Хоча видаткова накладна і не підписана, однак зазначено, що товар по договору отримано на підставі довіреності.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги слід задовольнити як такі, що підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

З огляду на викладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства Галичина Агроресурси, м. Глиняни від 10.04.2024 (вх.ЗАГС 01-05/1044/24 від 10.04.2024) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 19.03.2024 у справі №914/389/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин Г.В.