РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.07.2024Справа № 910/3536/24

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/3536/24

за позовом Фізичної особи-підприємця Проскурня Олександра Олександровича

до Фізичної особи-підприємця Глушака Петра Петровича

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

22 березня 2024 року до Господарського суду міста Києва від ФОП Проскурня Олександра Олександровича (позивач) надійшла позовна заява б/н від 18.03.2024 року до ФОП Глушака Петра Петровича (відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 137 993,11 грн., з них: основного боргу - 55 469,00 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят дев`ять гривень), пені - 37 115,19 грн. (тридцять сім тисяч сто п`ятнадцять гривень 19 копійок), 3% річних - 2545,66 грн. (дві тисячі п`ятсот сорок п`ять гривень 66 копійок), індексу інфляції - 5748,07 грн. (п`ять тисяч сімсот сорок вісім гривень 07 копійок) та відсотків за користування грошовими коштами - 37 115,19 грн. (тридцять сім тисяч сто п`ятнадцять гривень 19 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч умовам договору відповідального зберігання з правом реалізації № 04/02-21 від 04.02.2021 року не сплатив позивачу кошти за реалізоване майна, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 55 469,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 37 115,19 грн., 3% річних у розмірі 2545,66 грн., індекс інфляції у розмірі 5748,07 грн. та відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 37 115,19 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 року у справі № 910/3536/24 позовну заяву б/н від 18.03.2024 року ФОП Проскурня Олександра Олександровича до ФОП Глушака Петра Петровича про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано ФОП Проскурня Олександру Олександровичу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення даної ухвали.

У відповідності до відомостей з офіційного веб-сайту Державного підприємства "Укрпошта" за поштовим ідентифікатором № 034 ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 року у справі № 910/3536/24 вручено позивачу - 07.04.2024 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Тобто, строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви до 12.04.2024 року (включно).

12.04.2024 року через відділ діловодства суду від ФОП Проскурня Олександра Олександровича надійшла заява б/н від 11.04.2024 року «Про усунення недоліків позовної заяви».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3536/24, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Так, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було направлено ФОП Глушаку Петру Петровичу за адресою: АДРЕСА_1 , яка вказана у позовній заяві та відповідає адресі місцезнаходження у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Водночас, суд звертає увагу, що поштове відправлення з ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не було вручене відповідачу та було повернуте до суду з відміткою у довідці відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» - 03.05.2024 року.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідач не повідомляв суд про зміну місцезнаходження.

При цьому суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 року у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, керуючись приписами Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що днем вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі № 910/3536/24 від 16.04.2024 року є 03.05.2024 року.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 20.05.2024 року (включно).

На адресу суду від відповідача відзиву на позов, клопотань, заяв тощо не надходило.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.02.2021 року між Фізичною особою-підприємцем Проскурня Олександром Олександровичем (надалі - позивач, поклажодавець) та Фізичною особою-підприємцем Глушаком Петром Петровичем (надалі - відповідач, зберігач) укладено договір відповідального зберігання з правом реалізації № 04/02-21 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого поклажодавець зобов`язується передати, а зберігач зобов`язується прийняти матраци ТМ «Сонель» (ТМ «Sonel») (майно) на відповідальне зберігання з правом реалізації такого матрацу. Приймання на зберігання матраців відбувається за актом приймання-передачі, який підписується сторонами даного договору або уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками після фактичного прийняття (п. 1.1.1. договору).

В п. 1.3. договору визначено, що вартість майна, яке передається на зберігання визначається у акті прийому-передачі на дату такої передачі зберігачу.

Згідно з п. 1.3.1. договору зберігач зобов`язаний в момент приймання майна, сплатити поклажодавцю 100% передоплати вартості майна, яке визначено в акті прийому-передачі, про що робиться відповідний запис до акту приймання-передачі, якщо сторони не домовилися про інше.

У разі реалізації майна поклажодавця, зберігач зобов`язаний негайно повідомити про це поклажодавця та протягом 3 (трьох) календарних днів сплатити поклажодавцю залишок вартості майна поклажодавця (п. 1.3.2. договору).

Відповідно до п. 1.4. договору адреса місця зберігання: м. Київ, вул. Магнітогорська, 1а, ТРЦ «Даринок», 1 поверх, павільйон ДП-13, Салон «МебЭлен».

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2021 року. Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку його дії жодна із сторін не заявила про розірвання даного договору в письмовій формі (п. 8.2., 8.2.1. договору).

За актом приймання-передачі поклажодавець передав, а зберігач прийняв на відповідальне зберігання з правом реалізації майно на загальну суму 22 590,00 грн.: матрац «Татос» (Pocket Spring) - 1 шт., матрац «Prestige-6» (Pocket Spring) - 1 шт., матрац «Шарм» (Pocket Spring) - 1 шт., матрац «Далас» (безпружинний) - 1 шт. У п. 2.1. цього акту зафіксовано, що зберігач сплатив поклажодавцю 0% передоплати вартості майна.

Відповідно до акту звірки продукції ТМ «Сонель» сума товару, що знаходиться на експозиції з правом реалізації у ФОП Глушак П.П. за договором № 04/02-21 станом на 22.09.2022 року становить 106 163,00 грн.

Гарантійним листом від 22.09.2022 року № 22/09/2022-1 ФОП Глушак П.П. гарантував здійснити оплату за реалізований товар на суму 59 889,00 грн. до 30.12.2022 року.

За реалізований товар ФОП Глушак П.П. 23.03.2023 року сплатив 4420,00 грн.

Сума заборгованості за реалізований товар становить 55 469,00 грн.

13.10.2023 року позивач направив відповідачу претензію про сплату заборгованості за договором № 04/02-21 від 04.02.2021 року у розмірі 55 469,00 грн. Поштове відправлення з претензією не було вручене відповідачу та повернуте позивачу «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Крім того, вказана вище претензія була направлена на електронну пошту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зазначена у договорі, а також шляхом направлення смс-повідомлення через месенджер Viber на телефоні номери: НОМЕР_4 та НОМЕР_1 , що підтверджується роздруківками з електронної пошти та скріншотами екрану телефону представника позивача.

Втім, відповідач залишив дану претензію без відповіді та задоволення.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення заборгованості у розмірі 55 469,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 37 115,19 грн., 3% річних у розмірі 2545,66 грн., індекс інфляції у розмірі 5748,07 грн. та відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 37 115,19 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як вже було встановлено судом вище, на виконання умов договору № 04/02-21 від 04.02.2021 року на підставі акту приймання-передачі позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання з правом реалізації майно на загальну суму 22 590,00 грн.: матрац «Татос» (Pocket Spring) - 1 шт., матрац «Prestige-6» (Pocket Spring) - 1 шт., матрац «Шарм» (Pocket Spring) - 1 шт., матрац «Далас» (безпружинний) - 1 шт.

В п. 1.3.1. договору визначено, що зберігач зобов`язаний в момент приймання майна, сплатити поклажодавцю 100% передоплати вартості майна, яке визначено в акті прийому-передачі, про що робиться відповідний запис до акту приймання-передачі, якщо сторони не домовилися про інше.

Судом встановлено, що в п. 2.1. акту приймання-передачі зафіксовано, що зберігач сплатив поклажодавцю 0% передоплати вартості майна.

З наявного у матеріалах справи акту звірки продукції ТМ «Сонель» вбачається, що сума товару, що знаходиться на експозиції з правом реалізації у ФОП Глушак П.П. за договором № 04/02-21 станом на 22.09.2022 року становить 106 163,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що гарантійним листом від 22.09.2022 року № 22/09/2022-1 відповідач гарантував здійснити оплату за реалізований товар на суму 59 889,00 грн. до 30.12.2022 року.

За реалізований товар відповідач 23.03.2023 року сплатив 4420,00 грн.

Сума заборгованості за реалізований товар становить 55 469,00 грн.

Як встановлено судом, 13.10.2023 року позивач направив відповідачу претензію про сплату заборгованості за договором № 04/02-21 від 04.02.2021 року у розмірі 55 469,00 грн. Однак поштове відправлення з претензією не було вручене відповідачу та повернуте позивачу «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Також, вказана вище претензія була направлена на електронну пошту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зазначена у договорі, а також шляхом направлення смс-повідомлення через месенджер Viber на телефоні номери: НОМЕР_4 та НОМЕР_1 , що підтверджується роздруківками з електронної пошти та скріншотами екрану телефону представника позивача.

Втім, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Крім того, суд зазначає, що право позивача на отримання грошових коштів за реалізований відповідачем товар, підлягає реалізації і захисту, оскільки укладений між сторонами договір є дійсним і обов`язковим для виконання сторонами, а отже, в силу приписів статей 204, 629 Цивільного кодексу України, породжує для його сторін відповідні права та обов`язки.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку суми основного боргу заявленої до стягнення та враховуючи, що позивач має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 04/02-21 від 04.02.2021 року у розмірі 55 469,00 грн.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 37 115,19 грн., 3% річних у розмірі 2545,66 грн., індекс інфляції у розмірі 5748,07 грн. та відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 37 115,19 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Приписами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В п. 5.3. договору визначено, що у разі, якщо зберігач не сплатив протягом 3 (трьох) календарних днів, з моменту реалізації майна поклажодавцю залишок вартості майна поклажожавця, то зберігач сплачує поклажодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення.

З наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що позивач здійснює відповідне нарахування за період з 22.09.2022 року по 18.03.2024 року.

Що стосується нарахованої позивачем пені, суд зазначає, що частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано

Суд зазначає, що даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Пунктом 7 Розділу ІХ Прикінцевих положень Господарського кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, дію якого неодноразово продовжено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відтак, суд вважає правомірним нарахування пені за період з 22.09.2022 року по 30.06.2023 року.

При цьому, в п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Здійснивши власний розрахунок пені за період з 22.09.2022 року по 30.06.2023 року (з урахуванням часткової оплати 23.03.2023 року), судом встановлено, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 22 453,74 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 14 661,45 грн. позивачу належить відмовити.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми.

Перевіривши наведений позивачем у позовній заяві розрахунок індексу інфляції (з урахуванням часткової оплати 23.03.2023 року), судом встановлено, що сума індексу інфляції, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 5577,66 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення індексу інфляції в сумі 170,41 грн. позивачу належить відмовити.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку 3% річних, судом встановлено, що сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2540,73 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 4,93 грн. позивачу належить відмовити.

Щодо позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 37 115,19 грн. суд зазначає наступне.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 Цивільного кодексу України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Спірні правовідносини між сторонами у цій справі виникли на підставі договору № 04/02-21 від 04.02.2021 року, зі змісту якого убачається, що сторонами не узгоджено у визначений законом спосіб нарахування конкретного розміру процентів за користування грошовими коштами в порядку статті 536 Цивільного кодексу України (проценти за користування чужими грошовими коштами).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 37 115,19 грн. задоволенню не підлягають.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 86 041,13 грн., з них: основного боргу - 55 469,00 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят дев`ять гривень), пені - 22 453,74 грн. (двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят три гривні 74 копійки), індексу інфляції - 5577,66 грн. (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят сім гривень 66 копійок) та 3% річних - 2540,73 грн. (дві тисячі п`ятсот сорок гривень 73 копійки).

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1888,01 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом встановлено, що 06.07.2023 року між адвокатом Бойко Діаною Миколаївною (виконавець/адвокат) та ФОП Проскурня Олександром Олександровичем (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги № 06/07-2023 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого виконавець приймає на себе доручення клієнта про надання правової допомоги обумовленого цим договором виду в інтересах клієнта на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги, а також фактичні витрати, пов`язані з виконанням цього договору.

Згідно з п. 4.1. договору при визначенні розміру гонорару враховується, зокрема, обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення.

18.03.2024 року між адвокатом та клієнтом складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг, в якому детально наведено перелік наданих послуг та визначено їх вартість.

Зі змісту вказаного акту вбачається, що адвокат надав клієнту наступну правову допомогу:

(1) надання консультацій замовнику з вивченням документів - 1000,00 грн. (60 хв.);

(2) складання претензії, копій документів та відправка претензії за допомогою АТ «Укрпошта» - 3000,00 грн. (120 хв.);

(3) складання позовної заяви про стягнення заборгованості по договору, штрафні санкції по договору, 3% річних та інфляційні втрати, підготовка доказів та копій сторонами - 6000,00 грн. (180 хв.);

(4) представництво інтересів клієнта в судовому засіданні - 2000,00 грн. (60 хв.).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 (заява №58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 року у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 року у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 року у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 року у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 року у справі № 915/237/18).

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд акцентує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17).

Вдаючись до правового аналізу послуг, що виразилися у «(1) наданні консультацій замовнику з вивченням документів; (2) складанні претензії, копій документів та відправка претензії за допомогою АТ «Укрпошта» та (3) складанні позовної заяви про стягнення заборгованості по договору, штрафних санкцій по договору, 3% річних та інфляційних втрат, підготовка доказів та копій сторонами», можна дійти висновку, що такі за своїм логічним змістом є складовою (структурним елементом) послуги з «підготовки та подання позовної заяви». Тобто, такі послуги є першочерговим етапом (необхідною передумовою) для подання підготовки та подання позовної заяви, а тому виокремлення їх як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим, оскільки такі охоплюються діями адвоката з підготовки та подання позовної заяви, а отже мають бути виключені із загальної вартості наданих позивачу послуг правничої допомоги.

Крім того, з вартості наданих позивачу послуг правничої допомоги мають бути виключені послуги з представництва інтересів клієнта в судовому засіданні, оскільки розгляд даної справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

З урахуванням предмету та підстав позову, виходячи з встановлених обставин, характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, з огляду на часткове задоволення позову та зважаючи на приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України щодо порядку розподілу судових витрат між сторонами, відшкодуванню за рахунок відповідача підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 3741,11 грн.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Глушака Петра Петровича (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Проскурня Олександра Олександровича (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) грошові кошти: основного боргу - 55 469,00 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят дев`ять гривень), пені - 22 453,74 грн. (двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят три гривні 74 копійки), індексу інфляції - 5577,66 грн. (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят сім гривень 66 копійок), 3% річних - 2540,73 грн. (дві тисячі п`ятсот сорок гривень 73 копійки), витрати на правничу допомогу - 3741,11 грн. (три тисячі сімсот сорок одна гривня 11 копійок) та судовий збір - 1888,01 грн. (одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім гривень 01 копійка).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 01.07.2024р.

Суддя О.В. Котков