УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви

про відстрочку виконання рішення

м. Київ

12.06.2024Справа № 910/881/24

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О., при секретарі судового засідання Осьмак Ю.Р. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за заявою Державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» про відстрочку виконання рішення суду у господарській справі №910/881/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут"

вул. Благовісна, 166, м. Черкаси, Черкаська обл., 18001

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

вул. Петлюри Симона, 27, м. Київ, 01032

про стягнення 156 777 001,60 грн.

За участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі-відповідач) про стягнення 156 777 001,60 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 21.02.2024.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 позовні вимоги задоволено, стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут" 30 132 300, 81 грн. 3% річних, 126 644 700,79 грн. інфляційного збільшення та 1 059 800, 00 грн. судового збору.

29.05.2024 від представника ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" до суду надійшла заява про відстрочку виконання рішення суду від 01.05.2024.

30.05.2024 від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі у яких представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут" просить суд відмовити у задоволенні заяви Державного підприємства "Гарантований покупець" про відстрочку виконання рішення суду у господарській справі №910/881/24.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2024 призначено розгляд заяви ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" про відстрочку виконання рішення суду від 01.05.2024 на 12.06.2024, повідомлено сторін про дату, час та місце розгляду заяви.

11.06.2024 до канцелярії Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі у яких представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут" просить суд відмовити у задоволенні заяви Державного підприємства "Гарантований покупець" про відстрочку виконання рішення суду у господарській справі №910/881/24.

У судове засідання 12.06.2024 представники учасників судового процесу з`явились.

Розглянувши заяву, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

При цьому, за змістом наведеної норми, розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Як на підставу для відстрочення виконання рішення суду у даній справі відповідач вказує на те, що Державне підприємство "Гарантований покупець" в період воєнного стану бере участь у функціонуванні критичної інфраструктури, разом з іншими учасниками ринку, на яких покладено виконання спеціальних обов`язків, Державне підприємство "Гарантований покупець" здійснює забезпечення населення України доступною електричною енергією за фіксованим, пільговим тарифом 2,64 грн. за 1кВт/год.

В той же час, з метою забезпечення побутових споживачів електричною енергією, виробники електричної енергії, на яких покладено спецобов?язки, на виконання Положення здійснюють продаж електричної енергії постачальникам універсальних послуг та здійснюють оплату послуги гарантованого покупця з урахуванням отриманих коштів електричної енергії постачальникам універсальних послуг, отже порушення постачальниками універсальних послуг своїх зобов?язань перед ДП «НАЕК «Енергоатом» унеможливлюють в цілому виконання спеціальних обов?язків згідно з Положенням (далі - ПСО) як виробником електричної енергії - ДП «НАЕК «Енергоатом» так і відповідачем.

В умовах неотримання коштів від виробників електричної енергії в порядку; визначеному Положенням, у зв?язку з зупиненням експорту електричної енергії, як наслідок - зупинення перерахування експортерами електричної енергії коштів Відповідачу відповідно до Положення про покладення спеціальних обов?язків на учасників ринку електричної енергії, що здійснюють операції з експорту електричної енергії, для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії протягом дії воєнного стану, затвердженого постановою КМУ від 07.07.2022 Nє 775, відсутності альтернативного механізму фінансування учасників, які виконують ПСО (виділення державних дотацій, субвенцій тощо) Відповідач також не може забезпечувати оплату вартості Послуги постачальникам універсальних послуг. На поточну дату до Гарантованого покупця звернулися ряд постачальників універсальних послуг з позовами про стягнення заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат та штрафних санкцій.

Крім того заявник посилається на те, що станом на сьогодні, у зв?язку із здійсненням збройної агресії російською федерацією проти України запроваджено воєнний стан. Здійснена ворогом збройна агресія спричинила тяжкі наслідки для підприємств енергетичного сектору країни, в т.ч. для Гарантованого покупця. У зв?язку з окупацією державою-агресором найбільшого об?єкту генеруючого електричну енергію в Україні - Запорізької АЕС, знищенням великої кількості об?єктів генерації електричної енергії, в т.ч. з альтернативних джерел енергії та зменшенням виробництва електричної енергії, істотно зменшилось надходження коштів у електроенергетичну галузь. 3 урахуванням зазначеного, Гарантований покупець на даний момент недоотримує значні суми коштів від виробників в межах виконання Положення та від НЕК «Укренерго» в якості оплати послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, в результаті чого Відповідач не може в повному обсязі виконувати свої поточні зобов?язання перед постачальниками універсальних послуг та виробниками електричної енергії за «зеленим» тарифом.

Так, статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Суд відзначає, що в даному випадку відповідач просить суд відстрочити виконання рішення у даній справі на один рік з моменту ухвалення рішення, проте жодним чином не обґрунтовує запропонований термін відстрочення та не надає жодних доказів на підтвердження того, що внаслідок такого відстрочення рішення суду у даній справі буде виконане.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини зазначає, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З урахуванням підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення судом встановлено, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Крім того позивач у своїх поясненнях від 30.05.2024 та 11.06.2024 (далі - Пояснення) зазначає, що боржник посилається у своїй заяві про відстрочку виконання рішення суду на обставини, як на такі що утруднюють виконання рішення суду що датовані 2021 - 2022 роками, та на наявність заборгованості НЕК «Укренерго» перед боржником за період жовтень 2022 - жовтень 2023 року у розмірі 32,18 млрд. грн.

Позивач у своїх поясненнях також зазначає, що посилання на минулі періоди дворічної та трирічної давнини не можуть підтверджувати скрутний економічний стан відповідача станом на час розгляду даної заяви у 2024 році, тобто, навіть надані офіційні документи, що підтверджують розмір заборгованості НЕК «Укренерго» перед відповідачем не є допустимими доказами підтвердження обставин, що утруднюють або унеможливлюють виконання судового рішення.

Так само, наданий відповідачем до заяви про відстрочення виконання рішення суду баланс (Звіт про фінансовий стан) на 31 грудня 2023 року не є належним доказом підтвердження наявності обставин, що утруднюють або унеможливлюють виконання судового рішення, позаяк не свідчить про фінансовий стан відповідача станом на час звернення із даною заявою (травень 2024 року).

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.06.2018 у справі №813/8842/13-а, збитковість діяльності підприємства, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом провадження господарської діяльності відповідачем, як самостійним суб?єктом господарювання, а тому вказані обставини не є самостійними та достатніми підставами для відстрочки та/або розстрочки виконання судового рішення.

З огляду на викладене, з урахуванням балансу інтересів сторін та права на справедливий судовий розгляд, яке може бути порушене у випадку довготривалого невиконання рішення суду, заява Державного підприємства "Гарантований покупець" про відстрочку виконання рішення задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.7 ст.331 Господарського процесуального кодексу України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Керуючись 232-235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Державного підприємства "Гарантований покупець" про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 у справі №910/881/24 відмовити.

2. Згідно ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 19.06.2024.

Суддя М.О.Лиськов