ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2024 р. Справа№ 910/19060/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Гончарова С.А.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання: Сабалдаш О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 18.06.2024 у справі №910/19060/23 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс»

про необхідність ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу

подану при розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2024, повний текст якого складений 06.03.2024,

у справі № 910/19060/23 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс»

про стягнення 678 601,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача донарахованої плати за користування вагонами в сумі 678 601,20 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 у справі № 910/19060/23 позов задоволений, до стягнення з відповідача на корись позивача присуджено 678 601,20 грн. боргу та 8 144,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 у справі № 910/19060/23 та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву залишити без задоволення.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2024, справу № 910/19060/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2024 у Господарського суду міста Києва витребувано матеріали справи № 910/19060/23, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/19060/23.

04.04.2024 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

У період із 08.04.2024 по 12.04.2024 суддя Яковлєв М.Л. перебував у відпустці, а судді Станік С.Р. та Шаптала Є.Ю. - на підготовці для підтримання кваліфікації в Національній школі суддів України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 у справі № 910/19060/23, розгляд апеляційної скарги призначено на 21.05.2024 о 10:45 год.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 у справі № 910/19060/23 задоволено повністю, рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 у справі № 910/19060/23 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, до стягнення з позивача на користь відповідача присуджено витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 12 214,82 грн.

27.05.2024 до суду від відповідача надійшла заява про необхідність ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу, в якій заявник просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 50 000,00 грн.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 27.05.2024, вказану заяву передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/19060/23, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/19060/23.

03.06.2024 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

03.06.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому позивач просить суд зменшити витрати на професійну правничу допомогу по справі №910/19060/23 до 19 500,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/19060/23 призначено на 18.06.2024 о 10:00 год.

У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю., який не є головуючим суддею, у відпустці розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/2103/24 від 13.06.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/19060/23.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2024, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Гончаров С.А., Станік С.Р..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2024 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/19060/23 прийнято до свого провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Гончаров С.А., Станік С.Р., розгляд вказаної заяви призначено на 02.07.2024 об 11:45 год.

18.06.2024 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» надійшла заява, в якій заявник просить надати йому можливість приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2024 вказану заяву задоволено.

В судове засідання відповідач представників не направив.

В судовому засідання представник позивача заяву про винесення додаткового рішення підтримав повністю.

Дослідивши матеріали заяви позивача заява про винесення додаткового рішення матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вказана заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Стаття 221 ГПК України встановлює, що:

- якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1);

- для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 2);

- у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу (ч. 3).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 ГПК України).

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Водночас за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до приписів ГПК України в суді першої інстанції є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, а в суді апеляційної та касаційної інстанції є апеляційна та касаційна скарга, а також відзиви на апеляційну та касаційну скаргу,а докази понесення таких витрат - до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи слідує, що:

- у відзиві на позовну заяву відповідач навів попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, які він очікує понести у зв`язку з розгляду справи - 30 000,00 грн. витрат на правничу (правову) допомогу та зазначив про те, що відповідно до приписів ч. 8 ст. 129 ГПК України, докази, які підтверджують розмір таких витрат, будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- у апеляційній скарзі відповідач навів попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, які він очікує понести у зв`язку з розгляду справи, а саме 30 000,00 грн. витрат на правничу (правову) допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції та 20 000,00 грн. витрат на правничу (правову) допомогу під час розгляду справи в апеляційному суді та зазначив про те, що відповідно до приписів ч. 8 ст. 129 ГПК України, докази, які підтверджують розмір таких витрат, будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- 27.05.2024 до суду від відповідача надійшла заява про необхідність ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу, в якій заявник просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 50 000,00 грн. До вказаної заяви додані докази понесення таких витрат.

Колегія суддів зауважує на тому, що неподання відповідачем до суду першої інстанції доказів на понесення витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення обумовлено саме тим, що позов було задоволено, проте, оскільки відповідні докази були подані до суду апеляційної інстанції після ухвалення постанови, ураховуючи результати апеляційного перегляду, вказане не є підставою для відмови у задоволення заяви відповідача в частині розподілу витрат на правничу допомогу понесених в суді першої інстанції. Аналогічна за змістом правова позиція викладені у постанові Верховного Суду від 10.08.2023 у справі № 910/5013/22.

Отже, матеріалами справи підтверджується дотримання відповідачем як строків подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, так і строків подання доказів понесення таких витрат в судах першої та апеляційної інстанцій.

Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

На підтвердження факту понесення заявником витрат на професійну правничу допомогу ним до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії укладених з адвокатом Євсеєнко Віталієм Володимировичем договорів про надання правової допомоги № 11-03/24 від 11.04.2024 та б/н від 20.09.2023 з додатками № 1 від 11.03.2024 та від 20.12.2023 відповідно, а також актів здачі-прийняття послуг правничої (професійної) допомоги від 21.05.2024 та від 29.01.2024.

Наявними у матеріалах справи документами підтверджено наступне.

У Договорі про надання правової допомоги б/н від 20.09.2023 та додатку № 1 від 20.12.2023 до вказаного договору сторонами погоджено, що адвокат Євсеєнко В.В. надає відповідачу професійну правничу допомогу, а відповідач отримує відповідачу правову допомогу та сплачує гонорар адвокату, в порядку, визначеному п. 4.2 договору.

У акті здачі-прийняття послуг правничої (професійної) допомоги до вказаного договору сторонами погоджено, що на виконання вимог вказаного договору адвокатом було надано, а відповідачем отримано наступні послуги:

- складення та направлення до Господарського суду міста Києва у справі № 910/19060/23 заяви про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, клопотання про застосування позовної давності, відзиву на позовну заяву, час витрачений адвокатом на надання послуг - 8 годин; ціна наданих послуг 20 000,00 грн.;

- участь в судових засіданнях, час витрачений адвокатом на надання послуг - 2 години; ціна наданих послуг 10 000,00 грн..

Загальна сума гонорару 30 000,00 грн.

У Договорі про надання правової допомоги № 11-03/24 від 11.03.2024 та додатку № 1 від 11.03.2024 до вказаного договору сторонами погоджено, що адвокат Євсеєнко В.В. надає відповідачу професійну правничу допомогу, а відповідач отримує відповідачу правову допомогу та сплачує гонорар адвокату, в порядку, визначеному п. 4.2 договору.

У акті здачі-прийняття послуг правничої (професійної) допомоги до вказаного договору сторонами погоджено, що на виконання вимог вказаного договору адвокатом було надано, а відповідачем отримано наступні послуги:

- складення та направлення до Північного апеляційного господарського суду апеляційної скарги на рішення, час витрачений адвокатом на надання послуг - 5 годин; ціна наданих послуг 10 000,00 грн.;

- участь в судовому засіданні, час витрачений адвокатом на надання послуг - 2 години; ціна наданих послуг 10 000,00 грн..

Загальна сума гонорару 20 000,00 грн.

Доказів оплати наданих послуг матеріали справи не містять, проте колегія суддів зазначає про те, що не є підставою для відмови у стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутність надання доказів їх оплати позивачем, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Вказана правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Також слід врахувати і те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13.07.2010; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07.11.2013.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання відповідачу адвокатом Євсеєнком В.В. послуг на заявлену до стягнення суму.

Щодо обставин, пов`язаних з визначенням розміру витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом першої інстанції, слід зазначити таке.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так, за змістом ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/1929/19 від 09.06.2022

03.06.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому позивач просить суд зменшити витрати на професійну правничу допомогу по справі №910/19060/23 до 19 500,00 грн.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що:

- витрата адвокатом 8 годин на складення та подання до Господарського суду м. Києва заяви про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, клопотання про застосування позовної давності та відзиву на позовну заяву є необґрунтованою, оскільки заяви про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та про застосування позовної давності є нескладними заявами з процесуальних питань та не потребують значного часу на їх складання. На думку позивача на складання зазначених заяв досвідченому адвокату, яким є представник відповідача, достатньо 1 години, а на складання відзиву на позовну заяву більш ніж достатньо 2 годин;

- під час розгляду справи в суді першої інстанції відбулося лише одне судове засідання 29.01.2024, яке, відповідно до протоколу судового засідання тривало менше однієї години, а тому заявлений в п.2 акту здачі прийняття послуг від 29.01.2024 час надання цієї послуги (2 години) є завищеним;

- таким чином, обґрунтований розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, на думку позивача, складає 12 500,00 грн., за 3 години, витрачені на складання процесуальних документів та 1 годину участі в судовому засіданні;

- правова позиція відповідача, викладена у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі є незмінною, та текст апеляційної скарги майже повторює текст відзиву на позовну заяву, а відтак заявлений час на складання апеляційної скарги є суттєво завищеним, а, на думку позивача, представнику відповідача було достатньо однієї години для складання апеляційної скарги;

- під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відбулося лише одне судове засідання 21.05.2024, яке, відповідно до протоколу судового засідання тривало сім хвилин, а тому заявлений час надання цієї послуги (2 години) є завищеним;

- обґрунтований розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, на думку позивача, складає 7 000,00 грн., за 1 годину, витрачену на складання апеляційної скарги та 1 годину участі в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає вказану заяву частково обґрунтованою та зазначає, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відбулося лише одне судове засідання 21.05.2024, яке, відповідно до протоколу судового засідання тривало сім хвилин, а тому заявлений час надання цієї послуги (2 години) є завищеним.

Також слід зауважити на наступному

За практикою Верховного Суду у справах №756/2114/17 і №911/3386/17 зазначено, що оскільки правова позиція позивача в судах попередніх інстанцій не змінювалася, то не підтверджується наявність об`єктивної необхідності для адвокатів, які надавали правову допомогу відповідачу в судах попередніх інстанцій, вивчати додаткові джерела права, бо відповідач не міг бути необізнаним із позицією позивача, законодавство, яким регулюється спір у справі, документи й доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини, отже підготовка цієї справи в суді касаційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичної й технічної роботи.

Колегія суддів зазначає про те, що з матеріалів справи слідує, що правова позиція відповідача не змінювалась протягом розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, представництво його інтересів здійснювалось тим саме адвокатом, адвокат, який складав а апеляційну скаргу був обізнаний з обставинами даної справи.

За практикою Верховного Суду у справах №756/2114/17 і №911/3386/17 зазначено, що оскільки правова позиція позивача в судах попередніх інстанцій не змінювалася, то не підтверджується наявність об`єктивної необхідності для адвокатів, які надавали правову допомогу відповідачу в судах попередніх інстанцій, вивчати додаткові джерела права, бо відповідач не міг бути необізнаним із позицією позивача, законодавство, яким регулюється спір у справі, документи й доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини, отже підготовка цієї справи в суді касаційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичної й технічної роботи.

Слід окремо зазначити і про те, що розгляд цієї справи в суді першої інстанції з викликом сторін був ініційований саме відповідачем, а відтак покладення на позивача витрат за складення заяви про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та за участь адвоката в судовому засіданні в суді першої інстанції не ґрунтується на положеннях чинного законодавства, оскільки такі витрати не носили обов`язкового характеру.

З огляду на відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про застосування позовної давності, стягнення з позивача витрат на його складання також не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

З огляду на ступінь складності справи, наданий адвокатом обсяг послуг, затрачений ним час на надання таких послуг, колегія суддів вважає, що розмір заявлених відповідачем витрат на правову (правничу) допомогу, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), такі витрати не мають характеру необхідних і неспіврозмірні з виконаною роботою у судах першої та апеляційної інстанції, отже їх розмір є необґрунтованими у зазначеному вище розмірі.

Враховуючи наведене, оцінивши подані відповідачем докази на підтвердження понесених ними витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин справи, колегія суддів, дійшла висновку, що заявлений відповідачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу не відповідає критеріям обґрунтованості, розумності, співмірності та пропорційності, а також у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг є завищеним, а відтак стягненню підлягають витрати відповідача у загальній сумі 24 000,00 грн., з яких:

- 12 000,00 грн. становлять витрати за складення відзиву на позовну заяву;

- 7 000,00 грн. витрати за складення апеляційної скарги та 5 000,00 грн. витрати за участь в судовому засіданні 21.05.2024.

Таким чином заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» про необхідність ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу колегією суддів задовольняється частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 221, 244, 252 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» про необхідність ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03680; код за ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» (провулок Запечерний, 2, м. Київ, 01015, код 35617553) витрати на професійну правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанції в сумі 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп.

3. В іншій частині вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» про необхідність ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу відмовити.

4. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/19060/23.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 03.07.2024.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді С.А. Гончаров

С.Р. Станік