ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2024 р. Справа№ 924/300/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Бейлик А.Б. (поза межами приміщення суду);

від відповідача: Деревецький В.В. (в залі суду);

при розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024

у справі № 924/300/23 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

про стягнення 409 713,36 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" звернулось до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" про стягнення 474 703,31 грн, з яких: 350 324,70 грн страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №34296Га2щ від 18.05.2022, 113 505,20 грн пені, 7 763,68 грн інфляційних втрат та 3 109,73 грн 3% річних, нарахованих у зв`язку із простроченням виплати відшкодування.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 22.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 924/300/23, її розгляд вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 02.05.2023, залишеною без змін постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 20.07.2023, матеріали справи № 924/300/23 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2023 справу № 924/300/23 прийнято до провадження, призначено підготовче засідання у справі на 03.10.2023.

28.09.2023 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої заявлено вимоги про стягнення з відповідача 409 713,36 грн, з яких: 278156,40 грн страхового відшкодування, 110 012,76 грн пені, 14 777,00 грн інфляційних втрат та 6 767,20 грн 3% річних.

Окрім того, до Господарського суду Хмельницької області позивачем подано заяву про зміну підстав позову.

Судом встановлено, що позивачем дотримано вимоги статті 46 ГПК України, а тому така заява підлягає прийняттю судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі № 924/300/23 в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. З позицією позивача суд не погоджується, оскільки Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" не є завдавачем шкоди, жодних дій не вчиняла щодо пошкодження автомобіля позивача, щоб наразі відшкодовувати збитки. Крім того, у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" не укладено жодних договір щодо страхування відповідальності винуватця за шкоду заподіяну позивачу внаслідок пошкодження транспортного засобу марки Ford Kuga державний реєстраційний номер НОМЕР_1 твариною. Таким чином, договір страхування укладений між позивачем та страховою компанією є договором майнового страхування, а відтак до договірних відносин між позивачем та страховою компанією не застосовується положення законодавства, які регулюють деліктні зобов`язання та страхування відповідальності. Відтак оскільки Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" не є завдавачем шкоди та ним не укладалося договорів страхування відповідальності за пошкодження автомобіля позивача тваринами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача у спірних правовідносинах відповідальності за пошкодження майна позивача зі стягненням з відповідача спірної суми через відсутність (недоведення доказами) однієї із обов`язкових, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, умов для покладення відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі № 924/300/23, Товариство з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить відкрити апеляційне провадження у справі; рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі № 924/300/23 скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити; стягнути з відповідача усі судові витрати у справі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник звертає увагу на те, що договором КАСКО прямо передбачено такий страховий випадок (страховий ризик), як пошкодження ТЗ внаслідок нападу тварин, за який страхова компанія зобов`язалась компенсувати усі збитки.

Судовий експерт, проводячи судову автотоварознавчу експертизу у даній справі (який попереджений про кримінальну відповідальність) дійшов висновку, що вартість ТЗ після ДТП становить 248 670,50 грн, що вочевидь вказує на необґрунтоване (завищене з метою зменшення страхової виплати) такої вартості зі сторони онлайн-аукціону «Аудатекс» у розмірі 508 000 грн.

Скаржник зазначає про те, що онлайн-аукціон не надає розрахунки, а лише пропозиції учасників аукціону, що в будь-якому випадку вказує на відсутність саме розрахунку вартості ТЗ після ДПТ, а лише пропозиції учасників цього аукціону, при цьому, звіт онлайн-аукціону «Аудатекс» не є доказом вивчення попиту та пропозицій на ринку України.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що вартість пошкодженого ТЗ становить 508 000,00 грн, визначена шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків на онлайн-аукціоні з продажу автомобілів ТОВ «Аудатекс Україна». Для підтвердження визначення вартості залишків, відповідачем було отримано відповідні результати проведення онлайн-аукціону, а також листи ТОВ «Аудатекс Україна» № 160 від 12.04.2023 та № 171 від 11.10.2023. Страхувальником не було оплачено другий страховий платіж у розмірі 14 532,00 грн, відтак, за заявленим випадком пошкодження застрахованого автомобіля Страховою компанією було прийнято рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування у розмірі 14 070,74 грн (28 602,74 грн-14 532,00 грн=14 070,74 грн).

Відповідач зазначає, що листом від 07.11.2022 ним було повідомлено позивача про розрахунок суми страхового відшкодування та повідомлено про необхідність узгодження розрахунку страхового відшкодування для отримання страхового відшкодування, проте, станом на дату подання даного відзиву позивачем не здійснено дій для отримання страхового відшкодування, розрахованого Страховою компанією, відтак, виплата страхового відшкодування не здійснена з вини самого позивача.

Відповідач вказує на те, що визначена у висновку експерта № 5/23 від 17.04.2023 вартість пошкодженого транспортного засобу не може бути застосовано під час здійснення розрахунку суми страхового відшкодування, оскільки договором, зокрема, врегульовано порядок визначення вартості пошкодженого застрахованого автомобіля у випадку повної загибелі, а саме: при повній загибелі транспортного засобу вартість пошкодженого ТЗ визначається шляхом вивчення попиту та пропозиції на ринку на підставі онлайн-аукціону з продажу автомобілів (ТОВ «Аудатекс Україна»). Отже, вартість пошкодженого ТЗ визначена на підстав онлайн-аукціону ТОВ «Аудатекс Україна» є належним, достатнім та допустимим доказом для підтвердження вартості пошкодженого ТЗ. Оскільки на ринку наявний попит на пошкоджений ТЗ, правові підстави для застосування вартості залишків ТЗ, визначеної у висновку судової експертизи відсутні.

Відповідач звертає увагу на те, що позивач та/або його представник не звертались ні до Страхової компанії, ні до ТОВ «Аудатекс Україна» для отримання інформації про покупця пошкодженого автомобіля, таким чином, власними суб`єктивними діями позивач позбавив себе можливості здійснити продаж пошкодженого ТЗ відповідно до пропозиції, отриманої на онлайн-аукціоні з продажу автомобілів ТОВ «Аудатекс Україна».

На думку відповідача, твердження позивача про те, що вартість пошкодженого ТЗ, визначена на онлайн-аукціоні з продажу автомобілів ТОВ «Аудатекс Україна» не відповідають дійсності та пропозиція щодо продажу пошкодженого автомобіля є не справжньою, не підтверджені жодним доказом у справі та є лише припущенням представника позивача. Обґрунтування позивача проведення визначення вартості залишків положеннями п. 25.12 договору, суперечить умовам договору страхування, більш того, позивачем було залишено поза увагою положення п. 25.8 договору, в якому детально та точно врегульовано порядок визначення вартості пошкодженого автомобіля у випадку повної загибелі.

Відповідач вважає, що оскільки датою укладення договору є 18.05.2022, тому під час проведення розрахунку суми знецінення повинна бути врахована дата - 18.05.2022.

Також відповідач вважає, що вимоги стосовно стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів суперечать положенням ч. 1 ст. 626, 627, 629 ЦК України, ст. 6, 16 Закону України «Про страхування», п. 28.3 договору добровільного страхування наземного транспорту № 34296Га2щ від 18.05.2022.

Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи:

- витрати на професійну правничу допомогу - 30 000,00 грн;

- витрати пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду - 2 000,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 924/300/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем"на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі № 924/300/23 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:

- докази сплати судового збору у розмірі 9 218,55 грн.;

05.04.2024 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжну інструкцію № 166 від 03.04.2024, що свідчить про сплату судового збору у розмірі 9 218,55 грн.

Враховуючи усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд, визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі № 924/300/23. Призначено справу № 924/300/23 до розгляду у судовому засіданні 07.05.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2024 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У судовому засіданні 07.05.2024 оголошено перерву до 11.06.2024 об 11:10 в режимі відеоконференції.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 924/300/23 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників у судове засідання та позиція учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 11.06.2024 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі № 924/300/23 та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити; стягнути з відповідача усі судові витрати у справі.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.06.2024 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі № 924/300/23 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем, відповідачем та Акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" (вигодонабувач) 18.05.2022 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №34296Га2щ, предметом якого є майнові інтереси позивача, за договором страхувальника, (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки Ford Kuga державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Строк сплати та розмір страхового платежу відповідно до п.12 договору сторонами погоджено двома платежами, у тому числі: 24.05.2022 - 14 532,00 грн. та 23.11.2022-14 532,00 грн.

Позивач, 24.06.2022 згідно договору №34296Га2щ сплатив відповідачу страховий платіж у розмірі 14 532,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2144 від 24.06.2022.

Згідно п.20.1 договору за умовами цього договору відповідач, за договором страховик, бере на себе зобов`язання компенсувати позивачу прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п.20.2 цього договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості, а також зобов`язується компенсувати понесені позивачем додаткові витрати згідно з п.29.8 та п.29.9 договору в результаті настання страхового випадку.

Страховим випадком згідно п.20.2.3 договору, "збитки внаслідок інших подій" - викрадення окремих складових частин транспортного засобу чи додаткового обладнання (вказаного у розділі 6 договору), а також пошкодження або знищення (повна загибель) транспортного засобу, його окремих частин чи додаткового обладнання (вказаного у розділі 6 договору) внаслідок протиправних дій третіх осіб, передбачених Кримінальним кодексом України; пошкодження або знищення (повна загибель транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання (вказаного у розділі 6 договору) внаслідок стихійного лиха, пожежі, вибуху, нападу тварин, падіння предметів на транспортний засіб, попадання каміння або інших предметів, що відлетіли з-під коліс транспортного засобу, зовнішнього фізичного впливу інших випадкових, раптових та непередбачуваних подій (окрім вказаних в п.20.2.1, п.20.2.2 договору), якщо такі події не є виключенням зі страхових випадків згідно з умовами цього договору (розділ 26); будь-яке пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок наїзду (удару, падіння) іншого транспортного засобу або рухомого об`єкту на застрахований транспортний засіб.

В разі настання передбаченої у п.20.2 договору події, позивач зобов`язаний: надати відповідачу можливість провести огляд пошкодженого транспортного засобу та скласти акт огляду транспортного засобу, крім викрадення (п.23.1.8 договору); надати відповідачу можливість провести розслідування обставин страхової події, надати йому докладну та достовірну інформацію (в т.ч. таку, яка є комерційною таємницею), що стосується цього питання (п.23.1.10 договору).

17.09.2022 шляхом телефонного звернення до контакт-центру відповідача, водієм застрахованого автомобіля Кочетковою О.В. повідомлено про настання події, що має ознаки страхової, а саме: пошкодження застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП (зіткнення з твариною, яка вибігла на автодорогу), яке мало місце 17.09.2022 на автодорозі Деражня-Хмельницький.

Даний факт зафіксовано працівниками Головного Управління Національної поліції в Хмельницькій області Хмельницьке Районне Управління Поліції Відділ Поліції №3 сектор поліцейської діяльності №1, які прибули на місце події, що підтверджується письмовими поясненнями від 17.09.2022.

Як свідчать матеріали справи, 29.09.2022 позивач звернувся до відповідача з заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу.

Відповідно до п.24.2 договору розмір завданих збитків визначається відповідачем на підставі: документа, де визначено перелік знищених, пошкоджених або викрадених складових частин чи в цілому об`єкта страхування (дефектної відомості, автотоварознавчої експертизи, акта огляду транспортного засобу); документа, складеного компетентними органами про обставинами, час, місце страхового випадку із зазначенням знищеного, пошкодженого або викраденого об`єкта страхування чи його частин; документа, що містить розрахунок розміру витрат на компенсацію скоєних збитків (кошторис, калькуляція СТО, автотоварознавча експертиза, тощо).

Згідно із рахунком на оплату №АН00000709 від 30.11.2022, складеного Приватним підприємством - автоцентр "Лига-II" вартість ремонту транспортного засобу марки Ford Kuga державний реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 370 456,70 грн.

У той час, в матеріалах справи міститься акт огляду транспортного засобу від 29.09.2022, ремонтна калькуляція №1.003.22.0 від 17.10.2022 та рахунок Приватного підприємства - автоцентр "Лига-II" на оплату №АН00000405 від 17.10.2022, згідно якого вартість ремонту транспортного засобу марки Ford Kuga державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 402 723,29 грн.

За результатами розгляду заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, відповідачем здійснено розрахунок страхового відшкодування за договором №34296Га2щ від 18.05.2022, в якому міститься інформація про те, що сума страхового відшкодування становить 28 602,74 грн, сума несплачених страхових платежів - 14 532,00 грн.

За твердженням відповідача, вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу (402 723,29 грн.) перевищує 70% страхової суми (560 000,00 грн) за договором, випадок пошкодження автомобіля марки Ford Kuga державний реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який мав місце 17.09.2022 є повною загибеллю. З посиланням на п.25.8 договору відповідачем здійснено розрахунок страхового відшкодування наступним чином: 560 000,00 грн - 5600,00 грн-17 797,26 грн - 508 000,00 грн=28 602,74 грн, де 560 000,00 грн - страхова сума згідно договору; 5 600,00 грн - франшиза; 508 000,00 грн - ринкова вартість транспортного засобу після ДТП, визначена шляхом попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків на онлайн-аукціоні з продажу автомобілів ТОВ "Аудатекс Україна"; 17 797,26 грн - сума знецінення; 28 602,74 грн - сума страхового відшкодування.

В свою чергу, позивачем не було оплачено другий страховий платіж у розмірі 14 532,00 грн. Відтак, за заявленим випадком пошкодження застрахованого автомобіля Страховою компанією було прийнято рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування у розмірі 14 070,74 грн за вирахуванням розміру другого платежа (28 602,74 грн-14 532,00 грн=14 070,74 грн).

Враховуючи наявність в матеріалах справи двох рахунків Приватного підприємства - автоцентр "Лига-II", в яких відображено різну вартість ремонту транспортного засобу марки Ford Kuga державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивачем ініційовано проведення додаткової судової експертизи.

За результатами судової автотоварознавчої експертизи судовим експертом Баранков В.О. складено висновок експерта №5/23 від 17.04.2023.

Згідно із висновком експерта №5/23 від 17.04.2023 вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Ford Kuga реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок пошкодження в ДТП, яка сталась 17 вересня 2022 року, станом на дату ДТП становить 437 434,60 грн.

Вартість відновлювального ремонту КТЗ Ford Kuga реєстраційний номер НОМЕР_1 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент ДТП, яка сталася 17.09.2022, станом на дату ДТП становить 565 770,57 грн.

Ринкова вартість КТЗ Ford Kuga реєстраційний номер НОМЕР_1 без урахування аварійних пошкоджень на момент ДТП, яка сталася 17.09.2022, станом на дату ДТП становить 686 105,10 грн. Ринкова вартість з урахуванням пошкоджень після ДТП станом на 17.09.2022 КТЗ Ford Kuga, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 248 670,50 грн.

Враховуючи вказаний висновок, позивачем подано заяву про зміну підстав позову та заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Як вже зазначалось, рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі № 924/300/23 в позові відмовлено повністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у оскаржуваному рішенні, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, зокрема, й до страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 910/2603/17 від 04.07.2018 висловила правову позицію, згідно з якою перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.

При цьому, помилковим є ототожнення права вимоги, визначеного статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 Цивільного кодексу України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту статей 559 та 1191 Цивільного кодексу України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 Цивільного кодексу України і статті 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика. При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

Суброгація (від лат. "subrogare" - заміщення, обрання взамін) є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц).

Як вбачається із зазначеного у позовній заяві обґрунтування звернення із позовом, позивач звертається до положення ст. 11, ст. 1166, ст. 1187, ст. 1191 ЦК України, та зазначає, що відповідач зобовязаний відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду.

Згідно із частинами першою - другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Правило відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки урегульовано статтею 1187 "Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" ЦК України, положення якої є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність у разі завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

За частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - стаття 1188 ЦК України), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них за частиною п`ятою статті 1187 ЦК України належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Позивач зазначив, що у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених договорі страхування, відшкодовує у встановленому Договором та Законом порядку шкоду (збитки), заподіяну майну Страхувальника. Після відшкодування шкоди Страхувальнику.

Страховик згідно ст. 1191 ЦК України має право звернутись із регресною вимогою до відповідної винної особи (в даному випадку, утримувача диких звірів).

Вищевказане також випливає із Договору страхування (Каско) від 18.05.2022, зокрема відповідач має право:

п.п. 20.1.3. після виплати страхового відшкодування пред`являти право вимоги відшкодування збитків до осіб, що винні в настанні страхового випадку (право регресу);

п.п. 20.1.4. вимагати від позивача повернення суми виплаченого страхового відшкодування, як безпідставно набутого майна, якщо виявиться така обставина, що повністю або частково позбавляє позивача (Вигодонабувача) на отримання страхового відшкодування (випадки, що не є страховими; збитки, що не відшкодовуються відповідачем; підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування).

п.п. 22.2.11. у разі якщо позивач не згодний з встановленим відповідачем розміром збитків, завданих страховою подією, за свій рахунок залучити експерта для проведення незалежної експертизи;

п.п. 22.2.12. при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (Кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт.

Кошторис збитків складається відповідачем, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків з СТО (згідно з умовами п. 25.11 Договору). Вартість частин та деталей береться в розрахунок Кошторису збитків за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або витрати на такий ремонт перевищують витрати по їх заміні на нові.

За твердженням позивача, умови договору №34296Га2щ вказують саме про ризики завдання збитків (шкоди) застрахованому майну позивача, розмір яких відшкодовується відповідачем при виплаті страхового відшкодування згідно умов договору. Після виплати страхового відшкодування за завдані ТЗ Збитки (шкоду), відповідач згідно Закону та п. 20.1.3 Договору має право пред`являти право вимоги відшкодування збитків до осіб, що винні в настанні страхового випадку.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що відповідач не є завдавачем шкоди, жодних дій не вчиняв щодо пошкодження автомобіля позивача, щоб наразі відшкодовувати збитки.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не укладено жодного договору щодо страхування відповідальності винуватця за шкоду заподіяну позивачу внаслідок пошкодження транспортного засобу марки Ford Kuga державний реєстраційний номер НОМЕР_1 твариною.

Водночас, між позивачем та страховою компанією укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №34296Га2щ від 18.05.2022, відповідно до якого було застраховано майнові інтереси позивача (Вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортного засобу марки Ford Kuga державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , тобто, договір страхування укладений між позивачем та страховою компанією є договором майнового страхування, а відтак до договірних відносин між позивачем та страховою компанією не застосовується положення законодавства, які регулюють деліктні зобов`язання та страхування відповідальності.

На відміну від загального порядку та умов відшкодування шкоди безпосередньо встановленого статтею 1166 ЦК України, умовами відшкодування за статтею 1187 ЦК України шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є: 1) протиправність поведінки заподіювача шкоди, 2) наявність цієї шкоди у потерпілого і 3) причинного зв`язку між ними.

Отже, зобов`язання про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки виникає за таких умов: 1) наявність шкоди; 2) протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; 3) наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою (висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 674/1666/14-ц).

Ураховуючи наведене, розподіл між сторонами спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - стаття 1188 ЦК України) обов`язків доказування і подання доказів відповідно до статті 74 ГПК України здійснюється таким чином:

- особа, якій завдано шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участі відповідача, розмір заподіяної шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду,

- володілець джерела підвищеної небезпеки доводить умисел потерпілого або наявності непереборної сили законом, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди (подібний висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2021 у справі № 904/2830/20).

Тлумачення статті 1187 ЦК України свідчить, що зобов`язання про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки виникає за таких умов: 1) наявність шкоди; 2) протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; 3) наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом-шкодою.

Для відшкодування шкоди за статтею 1187 ЦК України потерпілий (особа, якій завдано шкоду) подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, тоді як відповідач зобов`язаний довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на встановлені обставини справи та те, що відповідач не є завдавачем шкоди, погоджується із висновком господарського суду про відсутність підстав для покладення на відповідача у спірних правовідносинах відповідальності за пошкодження майна позивача зі стягненням з відповідача спірної суми через відсутність (недоведення доказами) однієї із обов`язкових, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, умов для покладення відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки та про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі № 924/300/23, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України)

Одним з ключових елементів цивільного права є автономія волі учасників цивільних відносин, а тому законодавець передбачив, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя статті 6 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.01.2024 у справі № 916/1247/23.

Із встановлених обставин справи вбачається, що договір позивач уклав у добровільному порядку, погодився на його умови, не оспорювало їх в судовому порядку та в межах здійснення провадження у цій справі у місцевому суді жодних зауважень щодо них також не наводило.

Таким чином між сторонами цього спору існують договірні стосунки на підставі укладеного договору, а тому відносини сторін мають договірний характер і саме договір визначає, зокрема, підстави, порядок, умови, межі, період та розмір відповідальності сторін.

Так, відповідно до п. 25.8 укладеного договору, при повній загибелі ТЗ страхове відшкодування сплачується в розмірі страхової суми за вирахуванням суми знецінення ТЗ за період страхування (розділ 11 та п. 29.11 договору), вартості залишків ТЗ та встановленої згідно з розділом 10 договору франшизи. Вартість залишків ТЗ визначається шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків (зокрема: онлайн-аукціон з продажу автомобілів (ТОВ «Аудатекс Україна») чи аналогічні аукціони) або шляхом експертної оцінки (у випадку відповідності попиту/пропозицій на ринку).

Так, вартість пошкодженого ТЗ становить 508 000,00 грн, визначена шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків на онлайн-аукціоні з продажу автомобілів ТОВ «Аудатекс Україна». Для підтвердження визначення вартості залишків, відповідачем було отримано відповідні результати проведення онлайн-аукціону, а також листи ТОВ «Аудатекс Україна» № 160 від 12.04.2023 та № 171 від 11.10.2023.

У листі № 160 від 12.04.2023 ТОВ «Аудатекс Україна», зокрема, повідомило про те, що за результатами потенційними покупцями було надано 9 пропозицій.

Тобто, був наявним попит на пошкоджений ТЗ, тому, враховуючи умови п. 25.8 договору, відсутні правові підстави для застосування вартості залишків ТЗ визначеної у висновку судової експертизи.

Посилання скаржника на п. 25.12 договору є безпідставним, оскільки зазначений пункт застосовується у випадку спору сторін стосовно витрат на відновлення ТЗ.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі № 924/300/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі № 924/300/23 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажтелекомсистем" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі № 924/300/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі № 924/300/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 924/300/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено та підписано 03.07.2024.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич