ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року Справа № 912/25/23

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участі секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області (27400, Кіровоградська область, м. Знам`янка, вул. Братів Лисенків, 5, )

в інтересах держави в особі, уповноваженими органами якої виступають:

позивач 1: Східний офіс Державної аудиторської служби України (вул. Володимира Антоновича, 22, корп. 2, м. Дніпро, 49600, ) в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області (вул. Архітектора Паученка, 64/53, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006);

позивач 2: Знам`янський дитячий будинок-інтернат ІІ-ІІІ-ІV профілю (27406, Кіровоградська область, м. Знам`янка, вул. Віктора Голого, 126г, );

позивач 3: Кіровоградська обласна рада (25002, м. Кропивницький, пл. Героїв Майдану, 1, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ВІМК (54002, м. Миколаїв, вул. Мала Морська, б. 108/5, офіс 526, )

про: визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю товару та повернення безпідставно сплачених коштів,

за участі представників сторін:

від позивача 1: не з`явився,

від позивача 2: не з`явився

від позивача 3: не з`явився,

від відповідача: Кучерява Т.Ю.

прокурор Яценко В.А.,

встановив:

Керівник Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області (далі прокурор) звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою за вих. №12.52-70-6175вих-22 від 29.12.2022 в інтересах держави в особі: Східного офісу Державної аудиторської служби України в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області, Знам`янського дитячого будинку-інтернату ІІ-ІІІ-ІV профілю, Кіровоградської обласної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю ВІМК, якою просить суд:

1) визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 04.10.2021, до договору № 8-11 про постачання електричної енергії споживачу від 30.08.2021, укладеного між Знам`янським дитячим будинком - інтернат ІІ-Ш-ІУ ступеню та ТОВ ВІМК;

2) визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 04.10.2021, до договору № 8-11 про постачання електричної енергії споживачу від 30.08.2021, укладеного між Знам`янським дитячим будинком Інтернат ІІ-Ш-ІУ ступеню та ТОВ ВІМК;

3) визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 04.10.2021, до договору № 8-11 про постачання електричної енергії споживачу від 30.08.2021, укладеного між Знам`янським дитячим будинком - інтернат ІІ-Ш-ІУ ступеню та ТОВ ВІМК;

4) визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 08.10.2021, до договору № 8-11 про постачання електричної енергії споживачу від 30.08.2021, укладеного між Знам`янським дитячим будинком - інтернат ІІ-Ш-ІУ ступеню та ТОВ ВІМК;

5) визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 12.10.2021, до договору № 8-11 про постачання електричної енергії споживачу від 30.08.2021, укладеного між Знам`янським дитячим будинком - інтернат ІІ-Ш-ІУ ступеню та ТОВ ВІМК;

6) визнати недійсною додаткову угоду № 7 від 28.10.2021, до договору № 8-11 про постачання електричної енергії споживачу від 30.08.2021, укладеного між Знам`янським дитячим будинком - інтернат ІІ-ІІІ-ІУ ступеню та ТОВ ВІМК;

7) визнати недійсною додаткову угоду № 8 від 05.11.2021, до договору № 8-11 про постачання електричної енергії споживачу від 30.08.2021, укладеного між Знам`янським дитячим будинком - інтернат ІІ-ІІІ-ІУ ступеню та ТОВ ВІМК;

8) визнати недійсною додаткову угоду № 9 від 10.11.2021, до договору № 8-11 про постачання електричної енергії споживачу від 30.08.2021, укладеного між Знам`янським дитячим будинком - інтернат ІІ-ІІІ-ІУ ступеню та ТОВ ВІМК;

9) визнати недійсною додаткову угоду № 10 від 29.11.2021, до договору № 8-11 про постачання електричної енергії споживачу від 30.08.2021, укладеного між Знам`янським дитячим будинком - інтернат ІІ-ІІІ-ІУ ступеню та ТОВ ВІМК;

10) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність ВІМК (, вул. Мала Морська, 6.108/5, офіс 526, м. Миколаїв, 54002) на користь Знам`янського дитячого будинку - інтернат ІІ-ІІІ-ІУ профілю (27406 м.Знам`янка, Кіровоградської області, Вулиця Віктора Голого, 126г, ) безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 72 920, 56 грн. (сімдесят дві тисячі дев`ятсот двадцять гривень п`ятдесят шість копійок).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок укладення додаткових угод до Договору вартість за одиницю товару збільшено з 2,451372 грн./кВт/год. до 4,444344 грн./кВт/год., що складає +44,84%, з одночасним зменшенням кількості товару до 44 125,69 кВт/год., що призвело до повного нівелювання результатів тендерної закупівлі. Підвищення ціни на одиницю товару майже на 45% внаслідок укладання додаткових угод № № 1,2,3,4,5,7,8,9,10 є незаконним. Внесення зазначених змін до умов договору про постачання електричної енергії шляхом укладення численних додаткових угод, на думку прокурора, відбулося з порушенням пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України від 25 грудня 2015 року № 922-VIII«Про публічні закупівлі» (далі - Закон № 922-VIII, тут і далі в редакції станом на 04 січня 2021 року) та прав замовника, тому вказані додаткові угоди мають бути визнані судом недійсними. Порушення законодавства про публічні закупівлі під час укладення додаткових угод про збільшення ціни товару після укладення договору про закупівлю не сприяє раціональному та ефективному використанню бюджетних коштів і створює загрозу порушення економічних інтересів держави. При цьому орган, уповноважений на захист інтересів держави у спірних правовідносинах, - Держаудитслужба - не вжив жодних заходів протягом розумного строку після того, як прокурор повідомив йому про можливе порушення інтересів держави, що дало правові підстави прокурору для заявлення цього позову. Позивач 2, як сторона договору, мав право вимагати повернення грошової суми, сплаченої за електроенергію, яка не була поставлена Відповідачем, чим завдано шкоди інтересам держави, проте жодних заходів до України обов`язку ефективного та раціонального використання бюджетних коштів.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 09.01.2023 у справі №912/25/23 постановлено позовну заяву №12.52-70-6175ВИХ-22 від 29.12.2022 Керівника Знам`янської окружної прокуратури Прокопчук Д.В., в інтересах держави, уповноваженими органами якої виступають: Східний офіс Державної аудиторської служби України, в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області, Знам`янський дитячий будинок-інтернат ІІ-ІІІ-IV профілю та Кіровоградська обласна рада до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІМК" про визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю товару та повернення безпідставно сплачених коштів в сумі 72 920,35 грн з додатками, в тому числі, платіжне доручення №1597 від 05.10.2022 про сплату судового збору в сумі 24 810,00 грн направити за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2023 визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою від 07.02.2023 судом постановлено: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначити на 03 березня 2023 року о 10:30 год.; встановити сторонам процесуальні строки для подання суду заяв по суті справи.

23.02.2023 на адресу суду надійшло повідомлення Східного офісу Державної аудиторської служби України про підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Клопотанням від 15.02.2023 представник Східного офісу Державної аудиторської служби України просить суд розглядати справу без участі представника позивача 1.

Судове засідання у справі №912/25/23, призначене на 03 березня 2023 року о 10:30, не відбулося, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення даного засідання, у Миколаївській області тривала повітряна тривога.

Ухвалою суду від 03.03.2023 судове засідання у справі призначено на 22 березня 2023 року о 10:50 год.

Відзивом від 06.03.2023 відповідач просить суд відмовити у задоволені позову повністю.

Заперечення обґрунтовано тим, що внесення змін до договору відбувалось за взаємною згодою сторін, з погодження сторонами порядку внесення змін в договір, внесення змін до договору на підставі вказаних додаткових угод внаслідок коливання цін на ринку електричної енергії в сторону збільшення, що не залежало від Відповідача та відповідало умовам Договору і вимогам Закону України "Про публічні закупівлі", збільшення ціни за одиницю товару у кожній додатковій угоди не більше ніж на 10%, та не збільшення ціни договору, в сукупності свідчать про дотримання сторонами договору положень ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" та положень ст. 632, 652 ЦК України, а отже про відсутність підстав для визнання додаткових угод недійсними.

20.03.2023 прокурором подано до господарського суду відповідь на відзив.

Прокурор не погоджується з твердженнями відповідача, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Прокурор зазначає наступне:

1) додаткові угоди №№1-5 та №№6-10 до Договору №8-11 від 30.08.2021 укладені з порушенням вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі, а цінові довідки ТПП не лише не є підставою для збільшення ціни електричної енергії, а й не підтверджують коливання ціни на товар. Твердження відповідача про наявність правових підстав внесення змін до Договору №8-11 не знайшло свого обґрунтування;

2) твердження про формування ціни з точки зору постачальника ТОВ ВІМК поняття не однозначне, адже в один і той самий день учасник надавав пропозиції, які значною мірою різняться між собою, більше того, не відповідають ціні, опублікованій на офіційному сайті ДП Оператор ринку станом на 13.08.2021 (2,06855 грн. за 1 кВт./год без ПДВ, та 2,48226 грн. за 1 кВт./год. з ПДВ).

Судове засідання у справі № 912/25/23, призначене на 22 березня 2023 року о 10:50 не відбулося, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення даного засідання, у Миколаївській області тривала повітряна тривога.

Ухвалою суду від 23.03.2023 судове засідання у справі призначено на 19 квітня 2023 року о 10:30 год.

18.04.2023 відповідачем подано до господарського суду заяву про залишення позову без розгляду.

19.04.2023 відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив.

Відповідач не погоджується з позовом повністю, просить відмовити в його задоволенні.

Відповідач вважає, що суд має прийняти до уваги свободу договору, відсутність підстав для визнання вказаних в позові прокуратури додаткових угод недійсними, оскільки сторони добровільно узгодили відповідні зміни до договору, незалежно від мотивів та підстав узгодження таких змін, а законодавчого обмеження щодо можливості збільшення ціни за одиницю товару без перевищення 10% такої ціни на момент укладення договору не було передбачено.

На обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що згідно п. 13.7.2 Договору сторони домовились, що у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в даному Договорі. У разі коливання ціни за одиницю Товару на ринку Постачальник письмово звертається до Споживача щодо внесення відповідних змін до Договору. Наявність факту коливання ціни Товару на ринку підтверджується довідками або завіреними копіями довідок щодо ціни Товару на момент укладання Договору та на момент звернення до органів, установ, організацій, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни Товару на ринку. Підвищення ціни за одиницю товару по даному Договору здійснюється шляхом підписання додаткових угод та з урахуванням вимог п. 1 ч. 5 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі. Споживач має право відмовитись від внесення змін до Договору, якщо Постачальником не надано належне документальне підтвердження підвищення ціни товару, передбачене цим пунктом. Надані постачальником електричної енергії довідки Харківської торгово-промислової палати про коливання відпускних цін на електричну енергію не суперечать положенням п.13.7.2. Договору щодо документів, які підтверджують законне внесення змін до договору, оскільки такі довідки містять інформацію щодо відсоткового зростання ціни на електричну енергію з початкових до кінцевих значень цін. Самим Позивачем не заперечуються факти зростання ціни на одиницю товару в межах ринку електроенергії, крім цього, дані, що зазначені в листі Оператора ринку, не відрізняються від тих, які висвітлюються в довідках Харківської торгово-промислової палати.

В своїх запереченнях відповідач посилається на норми ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", ст. 204, 632, 652 Цивільного кодексу України, правові позиції, наведені у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 року у справі № 916/1171/18, від 14.11.2018 року у справі № 910/8682/18, від 30.08.2018 року у справі № 904/8978/17, від 04.03.2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10.09.2019 року у справі №9017/317/19, від 09.07.2019 у справі № 903/849/17; від 16.04.2019 у справі №915/346/18, від 12.02.2020 у справі № 913/166/19, від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, від 25.06.2019 у справі № 913/308/18, від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18.

19.04.2023 судом постановлено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 19 травня 2023 року о 12:00 год.

19.05.2023 прокурором подано до суду заперечення на заяву про залишення позову без розгляду.

Прокурор просить суд відмовити у задоволені заяви про залишення позову без розгляду та задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.05.2023 судом відмовлено у задоволені клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю ВІМК від 18.04.2023 про залишення позову без розгляду.

19.05.2023 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення розгляду справи по суті на 16 червня 2023 року о 12:30 год.

На виконання вимоги ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2023, у зв`язку з надходженням апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ВІМК на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 19.05.2023, справу №912/25/23 надіслано до апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 у справі №912/25/23 апеляційну скаргу з додатками повернуто ТОВ ВІМК.

03.07.2023 справа №912/25/23 надійшла на адресу Господарського суду Миколаївської області.

Ухвалою суду від 05.07.2023 судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 23 серпня 2023 року об 11:10 год.

На виконання запиту Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.07.2023, у зв`язку з надходженням заяви про повернення судового збору Товариства з обмеженою відповідальністю ВІМК, справу №912/25/23 за позовом Керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі, уповноваженими органами якої виступають Східний офіс Державної аудиторської служби України, Знам`янський дитячий будинок-інтернат ІІ-ІІІ-ІV профілю та Кіровоградська обласна рада до Товариства з обмеженою відповідальністю ВІМК про визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю товару та повернення безпідставно сплачених коштів направлено до апеляційної інстанції.

08.09.2023 справа №912/25/23 надійшла на адресу Господарського суду Миколаївської області.

Ухвалою суду від 13.09.2023 судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 13 жовтня 2023 року о 10:20 год.

Ухвалою суду від 13.10.2023 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю ВІМК від 04.10.2023 про зупинення провадження у справі задовольнити, зупинено провадження у справі №912/25/22 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду рішення у справі № 922/2321/22.

09.05.2024 на адресу суду надійшло клопотання прокурора про поновлення провадження у справі.

Ухвалою суду від 20.05.2024 поновлено провадження у справі №912/25/23, судове засідання у справі призначено на 31 травня 2024 року об 11:00 год.

31.05.2024 судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання у справі на 26 червня 2023 року об 11:30 год.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

Присутні у судовому засіданні прокурор та представник відповідача підтримали свої позиції, викладені у заявах по суті справи.

Позивачі правом участі у судовому засіданні не скористались.

На підставі ст. 233 ГПК України, у судовому засіданні судом оголошено про підписання вступної та резолютивної частин рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Знам`янським дитячим будинком-інтернат ІІ-Ш-ІV профілю проведено відкриті торги щодо закупівлі послуг за кодом ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія, кількість товару 80 000 кВт/год з очікуваною вартістю 272 000, 00 грн.

Оголошення про проведення відкритих торгів оприлюднено в мережі Інтернет в електронній системі публічних закупівель Рrozorro за №UА-2021-07-29-009183-b. Основним критерієм вибору переможця є ціна. Учасниками вказаних відкритих торгів зареєструвалися:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» з первинною ціновою пропозицією 163 807,68 грн. (остаточна пропозиція - 163 807,68 грн.);

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІМК» з первинною ціновою пропозицією 196 109,76 грн. (остаточна цінова пропозиція - 196 109,76 грн.);

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоносії України» з первинною ціновою пропозицією 256 000,00 грн. (остаточна цінова пропозиція - 251 920,00 грн.)

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пром Електро Сервіс» з первинною ціновою пропозицією 266 400,00 грн. (остаточна цінова пропозиція - 266 400,00 грн.)

За результатом проведення відкритих торгів переможцем вказаного аукціону визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІМК» з остаточною ціновою пропозицією 196 109,76 грн.

30.08.2021 між Знам`янським дитячим будинком-інтернатом ІІ-ІІІ-ІV профілю (далі споживач, позивач 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІМК» (далі постачальник. Відповідач) укладено договір №8-11 про постачання електричної енергії споживачу (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачу у 2021 році електричну енергію (код за ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія) в кількості товару 80 000 кВт/год, як різновид товарної продукції, для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість використаної електричної енергії та здійснити інші платежі згідно з умовами, що визначені Договором (п.2.1. Договору).

Відповідно до п. 5.1. Договору, вартість цього Договору становить 196109,76 грн, в тому числі ПДВ 20% - 32684,96 грн.

Відповідно до п.1 Додатку №3 «Комерційна пропозиція» до Договору ціна за одиницю товару складає 2,04281 грн./кВт/год. без ПДВ і 2,451372 грн./кВт/год. з ПДВ, та, відповідно до п.2 вказаного Додатку, включає в себе вартість закупівлі електричної енергії на організованих сегментах ринку, послугу постачальника, тариф на передачу електричної енергії, всі обов`язкові податки (крім ПДВ, що обліковується окремо), збори та платежі, що передбачені правилами ринку електроенергії та іншими нормативними документами (зокрема, регуляторні внески, оплата послуг Оператора ринку).

Початок постачання товару, відповідно до Додатку №1 до Договору, 01.09.2021 року.

Згідно з п. 13.1. Договір набирає чинності з 30.08.2021 і діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків до повного їх завершення.

У подальшому між замовником та постачальником укладено додаткові угоди, а саме:

- Додатковою угодую №1 від 04.10.2021 (відповідно до п.6 угоди, діє з 01.09.2021) збільшено ціну за одиницю товару до 2,661237 грн./кВт/год. з ПДВ, а кількість товару зменшено до 73 691, 20 кВт/год.;

- Додатковою угодою №2 від 04.10.2021 (відповідно до п.6 угоди, діє з 04.09.2021) збільшено ціну за одиницю товару до 2,892089 грн./кВт/год. з ПДВ, а кількість товару зменшено до 67 809, 03 кВт/год.;

- Додатковою угодою №3 від 04.10.2021 (відповідно до п.6 угоди, діє з 08.09.2021) збільшено ціну за одиницю товару до 2,977416 грн./кВт/год. з ПДВ , а кількість товару зменшено до 68 926 кВт/год.;

- Додатковою угодою №4 від 08.10.2021 (відповідно до п.6 угоди, діє з 16.09.2021) збільшено ціну за одиницю товару до 3,064716 грн./кВт/год. з ПДВ , а кількість товару зменшено до 63 990 кВт/год.;

- Додатковою угодою №5 від 12.10.2021 (відповідно до п.6 угоди, діє з 22.09.2021) збільшено ціну за одиницю товару до 3,278316 грн./кВт/год. з ПДВ , а кількість товару зменшено до 59 820,27 грн./кВт.;

- Додатковою угодою №7 від 28.10.2021 (відповідно до п.6 угоди, діє з 05.10.2021) збільшено ціну за одинцю товару до 3,556716 грн./кВт/год. ПДВ, а кількість товару зменшено до 55 137, 87 кВт/год.;

- Додатковою угодою №8 від 05.11.2021 (відповідно до п.6 угоди, діє з 12.10.2021) збільшено ціну за одиницю товару до 3,747516 грн./кВт/год. з ПДВ, а кількість товару зменшено 52 330,60 кВт/год.;

- Додатковою угодою №9 від 10.11.2021 (відповідно до п.6 угоди, діє з 27.10.2021) збільшено ціну за одиницю товару до 4,072716 грн./кВт/год. з ПДВ, а кількість товару зменшено до 48 152,08 кВт/год.;

- Додатковою угодою №10 від 29.11.2021 (відповідно до п.6 угоди, діє з 01.11.2021) збільшено ціну за одиницю товару до 4,444344 грн./кВт/год. з ПДВ, а кількість товару зменшено до 44 125,69 кВт/год.;

- Додатковою угодою №11 від 16.12.2021 встановлено ціну договору у сумі 196 109,76 грн.;

- Додатковою угодою №12 від 20.12.2021 зменшено ціну Договору в цілому на 2,85 грн.

Як зазначає прокурор, внаслідок укладення додаткових угод до Договору вартість за одиницю товару збільшено з 2,451372 грн./кВт/год. до 4,444344 грн./кВт/год., що складає +44,84%, з одночасним зменшенням кількості товару до 44 125,69 кВт/год.

Предметом спору у даній справі є немайнові вимоги про визнання недійсними додаткових угод №№ 1, 2, 3 від 04.10.2021, №4 від 08.10.2021, №5 від 12.10.2021, №7 від 28.10.2021, №8 від 05.11.2021, №9 від 10.11.2021, №10 від 29.11.2021 до договору №8-11 про постачання електричної енергії від 30.08.2021 та майнова вимога про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно надмірно сплачених бюджетних коштів в сумі 72920,56 грн.

Як визначено статтею другою Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов?язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов?язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Це означає, зокрема, що обов?язок доказування тих чи інших обставин лежить на стороні, а суд, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не зобов?язаний збирати докази. (ч. 3 ст. 2, ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України)

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Сприяння своєчасному, всебічному, повному та об?єктивному встановленню всіх обставин справи, подання всіх наявних доказів в порядку та строки, встановлені законом, віднесено статтею 42 ГПК України до обов?язку учасників справи.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, несе ризик настання наслідків, пов?язаних з вчиненням чи невчиненням тих чи інших процесуальних дій.

При вирішенні даної справи судом враховано наступне.

Згідно з п. 26 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» електрична енергія є товаром та призначена для купівлі - продажу.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Для забезпечення постачання електричної енергії споживачам електропостачальники здійснюють купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами та/або на ринку «на добу наперед», внутрішньодобовому ринку і на балансуючому ринку, а також шляхом імпорту.

Постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу, (ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії»). Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, ЦК України, ГК України, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону № 922-VIII «Про публічні закупівлі» (далі Закон № 922-VIII), договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 628, статтею 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

За частиною другою статті 189 Господарського кодексу України (далі - ГК України) ціна є істотною умовою господарського договору.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону № 922-VIII умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону № 922-VIII вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

В іншому випадку не досягається мета Закону № 922-VIII, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Наведене підтверджується також історичним тлумаченням норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII. У цьому Законі в редакції до 19 квітня 2020 року норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 була викладена в статті 36 та мала такий зміст: «Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі».

Отже, вказана норма Закону № 922-VIII в редакції до 19 квітня 2020 року не дозволяла зміни ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю, проте не обмежувала сторони в можливості багато разів змінювати (не було обмежень щодо строків зміни ціни) таку ціну протягом дії договору в межах встановлених 10 % у разі коливання ціни такого товару на ринку.

Зазначена норма була змінена Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель» № 114-IX від 18 вересня 2019 року (далі - Закон № 114-ІХ), яким Закон № 922-VIII було викладено в новій редакції. У новій редакції зазначена норма була викладена в пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII та доповнена умовою, що така зміна ціни в бік збільшення не може відбуватись частіше ніж один раз на 90 днів, крім закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії.

Отже, в новій редакції норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не змінила свого змісту щодо розміру зміни ціни за одиницю товару (не більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю), проте була доповнена умовою, яка обмежила строки зміни такої ціни, а саме не частіше ніж один раз на 90 днів.

Як убачається з пояснювальної записки до проєкту Закону № 114-ІХ, метою його прийняття було удосконалення системи публічних закупівель, спрямованої на розвиток конкурентного середовища та добросовісної конкуренції у сфері закупівель, а також забезпечення виконання міжнародних зобов`язань України у сфері публічних закупівель, у тому числі протидії «ціновому демпінгу» коли учасник процедури закупівлі пропонує значно занижену ціну товару, щоб перемогти, а потім через додаткові угоди суттєво збільшує ціну товару та відповідно зменшує обсяг закупівлі, чим нівелює результати публічної закупівлі.

За такої мети очевидно, що зміни, внесені законодавцем Законом № 114-ІХ у вказану норму пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель використовувати «ціновий демпінг» з подальшим збільшенням ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 не погодилася з висновками Касаційного адміністративного суду, наведеними в постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 420/17618/21, за обставинами якої сторони договору про закупівлю бензину шляхом укладення двох додаткових угод збільшили ціну за 1 кг вказаного товару на 20,36 %. Касаційний адміністративний суд відхилив касаційну скаргу Держаудитслужби, вважаючи вказані дії сторін публічної закупівлі законними, та зазначив: «Замовник може протягом дії договору про закупівлю змінювати його істотні умови в залежності від коливання ціни такого товару на ринку лише до 10 % у бік збільшення за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. При цьому зміна істотних умов договору про закупівлю у бік збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку може бути не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Водночас у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується… Ураховуючи, що строки зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії, тому під час збільшення до 10 % ціни вказаного товару на ринку повинна зберігатися умова щодо збереження суми, визначеної в договорі про закупівлю. У разі ж закупівлі інших товарів необхідно дотримуватись збільшення суми не більше ніж на 10 % за умови збереження суми, визначеної в договорі про закупівлю, один раз протягом 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю».

За висновком Великої Палати Верховного Суду ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Господарський суд не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції Великої Палати Верховного Суду.

Частиною 1 ст. 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 203 Цивільного кодексу України унормовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.2021 між Знам`янським дитячим будинком-інтернатом ІІ-ІІІ-ІV профілю та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІМК» укладено договір №8-11 про постачання електричної енергії споживачу у 2021 році в кількості 80 000 кВт/год за ціною 2,451372 грн/кВт/год. з ПДВ, загальна вартість Договору 196109,76 грн з ПДВ.

Сторонами укладена Додаткова угода №1 від 04.10.2021, в якій зазначені середньозважені ціни електричної енергії на майданчику ринку «На добу наперед» (РДН) у торговій зоні ОЕС України, які склалися на І декаду серпня (01.08-10.08) 2021 року та за 01.09.2021-03.09.2021.

Відповідно до вищевказаної довідки середньозважена ціна на РДН в ОЕС на І декаду серпня (01.08-10.08) 2021 року склала 2 127,10 грн/мВт/год., а за 01.09.2021-03.09.2021 - 2 201,72 грн/мВт/год., відсоток коливання ціни +3,51%.

При цьому, відповідно до офіційного веб-ресурсу ДП «Оператор ринку» середньозважена ціна на РДН в ОЕС складала:

на дату укладення договору (30.08.2021) - 2079,06 грн/мВт/год.

на 01.09.2021 - 2305, 56 грн/мВт/год.

на 02.09.2021 - 2075,52 грн/мВт/год.

на 03.09.2021 - 2220,52 грн/мВт/год.

І декаду вересня - 2 217,07 грн/мВт/год.

II декаду вересня - 2 208,60 грн/мВт/год. (зміна - 0,38 %)

III декаду вересня 2 260,88 грн/мВт/год. (зміна + 2,37 %)

для вересня 2021 - 2230,7 грн/мВт/год.

на 01.10.2021 -2372,73 грн/мВт/год.

на 02.10.2021 - 2268,36 грн/мВт/год.

на 03.10.2021 -2535,12 грн/мВт/год.

на 04.10.2021 - 2740,95 грн/мВт/год.

Таким чином, з моменту укладення договору (30.08.2021) до дати укладення додаткової угоди №1 (04.10.2021) ціна має тенденцію як до збільшення, так і до зменшення.

04.10.2021 між Постачальником та Замовником укладено додаткову угоду №2.

Додаткова угода №2 від 04.10.2021 укладена на підставі листа ТОВ «ВІМК» №1163 від 16.09.2021 та наданої Постачальником цінової довідки Харківської торгово-промислової палати від 08.09.2021 за №2145/21, в якій зазначені середньозважені ціни електричної енергії на майданчику ринку «На добу наперед» (РДН) у торговій зоні ОЕС України, які склалися за 04.08.2021 - 07.08.2021 та 04.09.2021 - 07.09.2021 (за періоди та по кожному дню окремо з розрахунком коливання ціни між вказаними датами та періодом в цілому).

Тобто, для розрахунку відсотку коливання ціни за електричну енергію на ринку порівняно між собою два періоди:

Перший період - 04.08.2021 - 07.08.2021

Другий період - 04.09.2021 - 07.09.2021

При цьому, для порівняння взято період до укладення Договору на Постачання та додаткова угода №2 укладена у той же день, що і додаткова угода №1, тобто період для визначення відсотку коливання ціни за одиницю товару на ринку відсутній. Відповідно, дані, викладені у висновках торгово-промислової палати не можуть підтверджувати вартість продукції станом на дату укладення додаткової угоди до Договору, а також підтверджувати наявність коливання ціни станом на дати укладення додаткових угод до Договору.

04.10.2021 сторонами укладено додаткову угоду №3, якою збільшено ціну за одиницю товару до 2, 974716 грн за кВт/год.

Підставою для укладення додаткової угоди №3 став лист ТОВ «ВІМК» б/н від 23.09.2021 та цінова довідка Харківської торгово-промислової палати №2233/21 від 16.09.2021, в якій зазначені середньозважені ціни електричної енергії на майданчику ринку «На добу наперед» (РДН) у торговій зоні ОЕС України, які склалися за 08.08.2021 - 15.08.2021 та 08.09.2021 - 15.09.2021 (за періоди та по кожному дню окремо з розрахунком коливання ціни між вказаними датами та періодом в цілому).

Тобто, для розрахунку відсотку коливання ціни за електричну енергію на ринку порівняно між собою два періоди:

Перший період - 08.08.2021 - 15.08.2021

Другий період - 08.09.2021 - 15.09.2021

При цьому, для порівняння взято період до укладення Договору на постачання та додаткова угода №3 укладена у той же день, що і додаткова угода №2, тобто період для визначення відсотку коливання ціни за одиницю товару на ринку взагалі відсутній. Відповідно, дані, викладені у висновках торгово-промислової палати не можуть підтверджувати вартість продукції станом на дату укладення додаткової угоди до Договору, а також підтверджувати наявність коливання ціни станом на дати укладення додаткових угод до Договору.

Крім того, Постачальник ТОВ «ВІМК» звернувся до Споживача із повідомленням про збільшення ціни на постачання електричної енергії листом від 23.09.2021, тобто із порушенням Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018, а самою угодою встановлено, що її умови застосовуються з 08.09.2021, до моменту укладення додаткової угоди.

Додаткова угода №4 від 08.10.2021, якою збільшено ціну за одиницю товару до 3,064716 грн за кВт/год., укладена на підставі листа ТОВ «ВІМК» №1216 від 27.09.2021 та наданої Постачальником цінової довідки Харківської торгово-промислової палати №2288/21 від 21.09.2021 в якій зазначені середньозважені ціни електричної енергії на майданчику ринку «На добу наперед» (РДН) у торговій зоні ОЕС України, які склалися за 16.08.2021 -21.08.2021 та 16.09.2021 - 21.09.2021 (за періоди та по кожному дню окремо з розрахунком коливання ціни між вказаними датами та періодом в цілому).

Тобто, для розрахунку відсотку коливання ціни за електричну енергію на ринку порівняно між собою два періоди:

Перший період - 16.08.2021 -21.08.2021

Другий період - 16.09.2021 -21.09.2021

При цьому, для порівняння взято період до укладення Договору на постачання, відповідно, дані, викладені у висновках торгово-промислової палати не можуть підтверджувати вартість продукції станом на дату укладення додаткової угоди до Договору, а також підтверджувати наявність коливання ціни станом на дати укладення додаткових угод до Договору.

Відповідно до офіційного веб-ресурсу ДП «Оператор ринку» середньозважена ціна на РДН в ОЕС складала:

на дату укладення попередньої додаткової угоди (№3)

на 04.10.2021 - 2740,95 грн мВт/год.

на 05.10.2021 - 2698, 38 грн мВт/год.

на 06.10.2021 - 2663, 40 грн мВт/год.

на 07.10.2021 -2652, 04 грн мВт/год.

на 08.10.2021-2681, 58 грн мВт/год.

Тобто, ціна на постачання електричної енергії на момент укладення додаткової угоди №4 (08.10.2021) з моменту укладення додаткової угоди №3 (04.10.2021) по дням має тенденцію до зменшення так і до збільшення, а в цілому на - 2,17% має тенденцію до зменшення, таким чином, коливання ціни у бік збільшення відсутнє.

Крім того, Постачальник ТОВ «ВІМК» звернувся до Споживача із повідомленням про збільшення ціни на постачання електричної енергії листом від 27.09.2021, тобто із порушенням Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018, а самою угодою встановлено, що її умови застосовуються з 16.09.2021, тобто до моменту укладення додаткової угоди.

Додаткова угода №5 від 12.10.2021, якою збільшено ціну за одиницю товару до 3,278316 за кВт/год., укладена на підставі листа ТОВ «ВІМК» №1258 від 29.09.2021 та наданої Постачальником цінової довідки Харківської торгово-промислової палати №2348/21 від 24.09.2021 в якій зазначені середньозважені ціни електричної енергії на майданчику ринку «На добу наперед» (РДН) у торговій зоні ОЕС України, які склалися за 22.08.2021 24.08.2021 та 22.09.2021 - 24.09.2021 (за періоди та по кожному дню окремо з розрахунком коливання ціни між вказаними датами та періодом в цілому).

Тобто, для розрахунку відсотку коливання ціни за електричну енергію на ринку порівняно між собою два періоди:

Перший період - 22.08.2021 - 24.08.2021

Другий період - 22.09.2021 - 24.09.2021

При цьому, для порівняння взято період до укладення Договору на постачання, відповідно, дані, викладені у висновках торгово-промислової палати не можуть підтверджувати вартість продукції станом на дату укладення додаткової угоди до Договору, а також підтверджувати наявність коливання ціни станом на дати укладення додаткових угод до Договору.

Крім того, Постачальник ТОВ «ВІМК» звернувся до Споживача із повідомленням про збільшення ціни на постачання електричної енергії листом від 29.09.2021, тобто із порушенням Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018, а самою угодою встановлено, що її умови застосовуються з 22.09.2021, тобто до моменту укладення додаткової угоди.

В подальшому сторонами укладено: Додаткова угода №7 від 28.10.2021, якою збільшено ціну за одиницю товару до 3,556716 грн за кВт/год; Додаткова угода №8 від 05.11.2021, якою збільшено ціну за одиницю товару до 3,747516 грн за кВт/год.; Додаткова угода №9 від 10.11.2021, якою збільшено ціну за одиницю товару до 4,072716 грн за кВт/год.; Додаткова угода №10 від 29.11.2021, якою збільшено ціну за одиницю товару до 4,072716 грн за кВт/год.

Судом встановлено, що внаслідок укладення додаткових угод до Договору вартість за одиницю товару збільшено з 2,451372 грн/кВт/год. до 4,444344 грн/кВт/год., що складає +44,84%.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що додаткові угоди №1-5, 7-10 до Договору №8-11 про постачання електричної енергії від 30.08.2021 суперечать наведеним вище нормам Закону № 922-VIII, оскільки ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.

Внаслідок наведеного, останні підлягають визнанню недійсними як такі, внаслідок укладення яких зміст правочину суперечить Закону.

Отже, позовні вимоги прокурора про визнання недійсними додаткових угод №1-5, 7-10 до Договору №8-11 про постачання електричної енергії від 30.08.2021 обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно надмірно сплачених бюджетних коштів в сумі 72920,56 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Оскільки зазначені додаткові угоди №1-5, 7-10 до Договору №8-11 про постачання електричної енергії від 30.08.2021 є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між позивачем 2 та відповідачем щодо ціни електричної енергії, поставленої за Договором, мали регулюватись п. 5.1. Договору та п.1 Додатку №3 «Комерційна пропозиція» до Договору підписаним сторонами при укладенні зазначеного договору, згідно з яким ціна за одиницю товару складає 2,04281 грн./кВт/год. без ПДВ і 2,451372 грн./кВт/год. з ПДВ

За період після укладення додаткових угод №1-5, 7-10 до Договору про постачання електричної енергії споживачем прийнято 38397 кВт/год та оплачено 160049,56 грн, що підтверджується актами прийому - передачі товарної продукції: №8-11/10/1 від 31.10.2021 за жовтень 2021 -14 175 кВт/год.; №8/11/11/1 від 30.11.2021 за листопад 2021 -14 158кВт/год.; №8-11/12/1 від 20.12.2021 за грудень 2021 -10 064кВт/год. та платіжними дорученнями: №866 від 15.11.2021 - 52 398, 66 грн; №941 від 10.12.2021 - 62 923, 02 грн; №962 від 21.12.2021 - 44 727, 88 грн.

Без врахування зазначених додаткових угод до Договору Знам`янським дитячим будинком - інтернатом мало бути сплачено за отриману електроенергію в обсязі 38397 кВт/год за ціною 2,451372 грн з ПДВ, що становить 94125,33 грн.

Таким чином, як встановлено судом, внаслідок укладення додаткових угод до Договору вартість за одиницю товару збільшено з 2,451372 грн./кВт/год. до 4,444344 грн./кВт/год., що складає +44,84%, з одночасним зменшенням кількості товару.

Враховуючи зазначене, Знам`янським дитячим будинком - інтернатом надмірно сплачено 65924,23 грн.

З зазначеного витікає, що грошові кошти в сумі 65924,23 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу 2, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.

Натомість прокурором в позовній заяві без підтверджених обставинами підстав при розрахунку позовних вимог враховано платіжне доручення №777 від 18.10.2021 на суму 36057,35 грн, сплата за яким відбулась за фактично отриману електроенергію за вересень 2021р., тобто до укладення додаткових угод сторонами.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в сумі 6996,33 грн.

Надаючи правову оцінку наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді в особі компетентного органу на здійснення такого захисту в спірних правовідносинах, зазначених прокурором при зверненні з позовом, суд дійшов висновку щодо їх обґрунтованості з огляду на таке.

За приписами ст. 1311 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи Іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі № 3-рн/99, визначено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з частковою державною власністю у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.

Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та ін.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.

Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі №915/20/18).

Згідно пункту 1 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду України, прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в Інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ, організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.

Як вбачається з пункту 2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду України, під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Слід зазначити, що у судовому процесі держава бере участь як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач і визначив стороною у справі певний орган (така позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі №913/152/19, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 27.02.2019 у справі №761/3884/18).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зроблено висновок про застосування ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Зокрема зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

У зв`язку з цим, уповноважені державні та інші органи зобов`язані вживати (реалізувати) комплекс організаційно-правових та інших заходів, спрямованих на створення умов для такого захисту прав.

Інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізується у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Крім цього, Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 у справі № 911/620/17 зазначав, що у правовідносинах, що стосуються прав та економічних інтересів територіальної громади інтереси держави та місцевого самоврядування, повністю збігаються.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування» місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах, серед інших, поєднання місцевих і державних інтересів; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування. Вказані принципи місцевого самоврядування означають, що в Україні збігаються державні І місцеві інтереси.

Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) договору, на підставі якого ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Відповідно до ст. 142 Конституції України, ч.3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 5 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування.

Частиною 5 ст. 64 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», видатки місцевого бюджету здійснюються із загального та спеціального фондів місцевого бюджету відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України.

За приписами п. 6 ч.1 ст.7 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України ґрунтується на таких принципах: ефективності та результативності - при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Згідно з положеннями ст. 22 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів, що уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язані ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері.

Статтею 26 Бюджетного кодексу України, контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень ( пункт 3 частини 1 статті 26).

Порушення законодавства про публічні закупівлі при укладенні додаткових угод про збільшення ціни товару за електричну енергію після укладення договору про закупівлю, не сприяє раціональному та ефективному використанню бюджетних коштів І створює загрозу порушення інтересів держави.

Як наслідок, укладення додаткових угод з порушенням вимог законодавства може призвести до необхідності додаткового витрачання коштів з бюджету, та свідчить про нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу порушення інтересів держави у бюджетній сфері.

Відповідно до ст. 57 Бюджетного кодексу України право бюджетних установ на витрачання бюджетних асигнувань, передбачених у кошторисах поточного року, припиняється 31 грудня поточного року.

Згідно з п. 2.4 Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов`язань бюджетних установ та внесення змін до деяких нормативно-правових актів з бухгалтерського обліку бюджетних установ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.04.2014 № 372, суми коштів, які надходять у поточному бюджетному періоді на реєстраційні, спеціальні реєстраційні рахунки, відкриті в органах Казначейства, або поточні рахунки, відкриті в установах банків (крім власних надходжень), як повернення дебіторської заборгованості, яка виникла у попередніх бюджетних періодах, перераховуються до доходів загального фонду відповідного бюджету.

Таким чином, зайво сплачені кошти мають бути повернуті на рахунок Знам`янського дитячого будинку-інтернату.

Зі змісту преамбули Закону України «Про публічні закупівлі» вбачається, що цей Закон установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції. До основних принципів публічних закупівель віднесено зокрема, їх максимальна економія та ефективність.

Статтею 7 зазначеного вище Закону визначено, що державне регулювання та контроль у сфері закупівель здійснюють Уповноважений орган та інші органи відповідно до їх компетенції.

Відповідно до ч.3 ст. 7 Закону України «Про публічні закупівлі», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією, цим Законом та іншими законами України.

Здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні унормовано положеннями Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 №2939-ХІІ та приписами Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою КМУ від 03.02.2016 №43.

Статтею 2 цього Закону визначено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах І суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Пунктом 10 статті 10 Закону органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

У пункті 8 частини 1 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено право Держаудитслужби порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 затверджено Положення про державну аудиторську службу України, згідно з яким Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (пп.4, 9 п.4 Положення).

Відповідно до п.1 Положення у складі Східного офісу утворені як структурні підрозділи управління в Донецькій, Запорізькій та Кіровоградській областях. Ці управління здійснюють свої повноваження на території адміністративно-територіальної одиниці за їх місцезнаходженням відповідно.

Таким чином, органом уповноваженим державою на виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах є Східний офіс Держаудитслужби України в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, відобразивши його у постанові від 09.09.2021 у справі №925/1276/19.

Знам`янською окружною прокуратурою, за результатами опрацювання інформації Управління Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області, встановлено факт порушення Закону України «Про публічні закупівлі» при здійсненні закупівлі електричної енергії Знам`янським дитячим будинком -інтернат, за результатами відкритих торгів (UА-2021-07-29-009183-b).

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва та з`ясування чи вживалися заходи до відновлення інтересів держави або ж про причини невжиття таких заходів скеровано запит в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Управління Східного офісу Держаудитслужби у Кіровоградській області №12.52-70-1968вих-22 від 24.05.2022.

Листом Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області №041131-17/1526-2022 від 04.07.2022 повідомлено про проведений аналіз публічної закупівлі електричної енергії. Зокрема, встановлені порушення при укладанні додаткових угод до Договору на постачання електричної енергії №№1-5 унаслідок відсутності підтвердження коливання ціни за одиницю товару, а додаткові угоди №№7-10 укладені з порушенням вимог п.2 ч.5 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі», оскільки вказана в них ціна за одиницю товару є похідною від попередніх додаткових угод.

Крім того, у вищевказаному листі зазначено, що згідно з інформацією, оприлюдненою в електронній системі закупівель, замовник 29.12.2021 оприлюднив звіт про виконання договору про закупівлю.

Тому, в Управлінні Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області відсутні підстави для проведення моніторингу процедури закупівлі. У зв`язку з чим, моніторинг не проводився. Водночас, Управління повідомило, незважаючи на наявність підтверджених порушень при виконанні Договору на постачання електричної енергії, що підстави для оскарження додаткових угод до Договору та стягнення надмірно сплачених коштів в Управлінні відсутні.

Крім того, у вищевказаному листі Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області повідомлено, що планом роботи Управління на II квартал 2022 року не передбачено проведення заходів державного фінансового контролю у замовника.

Отже, вищевказане свідчить про бездіяльність такого органу та не вжиття ним заходів для поновлення порушених інтересів держави.

Отже, звернення прокурора до суду в інтересах цього органу є обґрунтованим, приймаючи до уваги, що спірні правовідносини виникли у жовтні 2021 року, уповноваженим органом заходів до усунення порушень та фактичного стягнення зайво сплачених коштів не вжито, хоча достеменно було відомо про зазначені обставини.

Укладенням додаткових угод до договору про закупівлю електричної енергії порушено матеріальні інтереси позивача, оскільки з урахуванням цих угод дитячий - будинок отримав менше електричної енергії у порівнянні з первісним договором за значно вищою ціною.

Положеннями ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач 2 є стороною недійсних правочинів та особою, за рахунок якої відповідачем безпідставно набуто стягувані грошові кошти (кошти за непоставлений товар електричну енергію).

За приписами ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, -вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Таким чином, позивач 2, як сторона договору, мав право вимагати повернення грошової суми, сплаченої за електроенергію, яка не була поставлена відповідачем, чим завдано шкоди інтересам держави, проте заходів до їх відновлення не вжив.

Відповідно до п.1 Розділу 1 Положення про Знам`янський дитячий будинок - інтернат, засновником закладу є Кіровоградська обласна рада.

Знам`янська окружна прокуратура листом №12.52-70-4845вих-22 від 28.10.2022 повідомила Кіровоградську обласну раду про порушення законодавства під час укладення додаткових угод до Договору та про намір звернутися до суду з позовною заявою на захист інтересів держави. Однак, жодних заходів для усунення порушення вимог законодавства про публічні закупівлі обласною радою не вжито.

Тобто, не дивлячись на наявність повноважень, наділених законодавцем з метою захисту інтересів держави, обізнаність про виявлені порушення законодавства та безпідставне витрачання бюджетних коштів, Кіровоградська обласна рада, не вживала заходів для усунення порушень законодавства та інтересів держави при внесенні змін до Договору про постачання електричної електроенергії.

Вказане свідчить про нездійснення захисту інтересів держави, яке проявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Відповідно до Положення про Дитячий будинок-інтернат, заклад належить до об`єктів комунальної власності і користується майном, яке належить до об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ і міст області та перебуває в управлінні Кіровоградської обласної ради.

Враховуючи, що Знам`янський дитячий будинок є отримувачем та розпорядником бюджетних коштів, водночас є стороною у спірних додаткових угодах, то, разом із компетентними органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у правовідносинах у сфері публічних закупівель, є належним суб`єктом в даних правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (п. 38) вказано, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу, який є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу має право заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі 917/341/19, від 02.02.2021 у справі №922/1795/19, від 07.04.2021 у справі №917/273/20.

Листом №12.52-70-5092вих-22 від 09.11.2022 Знам`янська окружна прокуратура повідомила Знам`янський дитячий будинок - інтернат про порушення законодавства під час виконання Договору в частині незаконного укладання додаткових угод та про представництво.

Водночас, Знам`янським дитячим будинком - інтернатом заходів щодо усунення порушень вимог законодавства про публічні закупівлі не вжито.

Вказане свідчить про нездійснення закладом захисту інтересів держави, яке проявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний щодо порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Вказане беззаперечно свідчить про бездіяльність органу уповноваженого державою на виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах.

Приймаючи до уваги те, що правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а додаткові угоди, на підставі яких ці кошти витрачено, такому суспільному інтересу не відповідають, суд вважає, що підстави для звернення прокурора до суду з відповідним позовом є правомірними.

Слід зазначити, що закон не зобов`язує прокурора подавати позови в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення хоча б одного з них. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №912/2/20, від 19.08.2020 у справі №923/449/18, від 11.08.2021 у справі №927/719/20, від 18.06.2021 у справі №927/491/19, від 05.08.2021 у справі №911/1236/20.

Водночас, у рішенні ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного королівства» суд наголосив, що засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі так І на практиці, зокрема, у тому сенсі щоб його використання не було ускладнено діями чи недоглядом органів влади відповідної держави. Подання позову прокурором за таких умов є єдиним ефективним засобом поновлення порушених інтересів держави та у даному випадку прокурор виступає не як альтернативний, а як єдиний можливий суб`єкт звернення до суду, забезпечуючи європейський принцип рівності сторін у процесі шляхом здійснення представництва інтересів держави у суді та усунення невигідності у становищі між сторонами правовідносин.

Разом з тим, Верховний Суд у справі №126/786/19 від 15.01.2020 (провадження №61-12929св19) зазначив, що Закон України «Про прокуратуру» та положення ЦПК України не містять жодної норми, яка б зобов`язувала прокурора надавати докази неналежного здійснення органом, уповноваженим здійснювати функції у спірних правовідносинах, своїх повноважень щодо захисту інтересів держави та доказів неможливості такого звернення самостійно. Прокурор повинен лише обґрунтувати наявність підстав.

Підкреслюючи необхідність дотримання принципу рівності процесуальних можливостей сторін у справі «Бацаніна проти Росії» в пункті 27, Європейський Суд з прав людини визначив, що підтримка прокуратурою одної із сторін може бути виправдана за певних обставин, в тому числі, у випадку, коли інтереси держави потребують захисту (рішення у справі «Бацаніна проти Росії» № 8927/02 від 26 травня 2009 року).

Водночас є категорія справ, де ЄСПЛ зазначив, що підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» ЄСПЛ у рішенні висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

У даному випадку допуск прокурора до суду у зв`язку з ухиленням відповідного органу, уповноваженого на здійснення функцій держави у спірних правовідносинах від захисту інтересів держави, є виправданим відповідно до вищевказаних положень.

Таким чином, звернення прокурора до суду в інтересах держави, а саме Східного офісу Держаудитслужби України в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної ради та Знам`янського дитячого будинку - інтернат є правомірним і виправданим, оскільки, як зазначалося вище, вказаними органами самостійно таких заходів не вжито і як наслідок інтереси держави залишилися незахищеними.

Отже, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Надаючи оцінку доводам Відповідача, господарський суд виходить з такого.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбаченим цим Кодексом.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку іншим доводам сторін судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п.29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen), N 37801/97,п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

З огляду на те, що наведеними судом міркуваннями стосовно обставин застосування зазначених вище норм права при встановленні факту недійсності правочину, у зв`язку з його очевидною невідповідністю положенням Закону, спростовуються твердження Відповідача в сукупності, господарський суд доходить висновку про їх необґрунтованість. З огляду на вищевикладене, доводи та міркування Відповідача окремо, які не прийняті до уваги судом як необґрунтовані, не впливають на висновки суду щодо задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір за подання позову підлягає покладенню на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати недiйсною додаткову угоду №1 вiд 04.10.2021 до договору № 8-11 про постачання електричної енергiї споживачу вiд 30.08.2021, укладеного мiж Товариством з обмеженою відповідальністю ВІМК та Знам`янським дитячим будинком інтернатом ІІ-ІІІ-ІV профілю.

3. Визнати недiйсною додаткову угоду №2 вiд 04.10.2021 до договору № 8-11 про постачання електричної енергiї споживачу вiд 30.08.2021, укладеного мiж Товариством з обмеженою відповідальністю ВІМК та Знам`янським дитячим будинком інтернатом ІІ-ІІІ-ІV профілю.

4. Визнати недiйсною додаткову угоду №3 вiд 04.10.2021 до договору № 8-11 про постачання електричної енергiї споживачу вiд 30.08.2021, укладеного мiж Товариством з обмеженою відповідальністю ВІМК та Знам`янським дитячим будинком інтернатом ІІ-ІІІ-ІV профілю.

5. Визнати недiйсною додаткову угоду №4 вiд 08.10.2021 до договору № 8-11 про постачання електричної енергiї споживачу вiд 30.08.2021, укладеного мiж Товариством з обмеженою відповідальністю ВІМК та Знам`янським дитячим будинком інтернатом ІІ-ІІІ-ІV профілю.

6. Визнати недiйсною додаткову угоду №5 вiд 12.10.2021 до договору № 8-11 про постачання електричної енергiї споживачу вiд 30.08.2021, укладеного мiж Товариством з обмеженою відповідальністю ВІМК та Знам`янським дитячим будинком інтернатом ІІ-ІІІ-ІV профілю.

7. Визнати недiйсною додаткову угоду №7 вiд 28.10.2021 до договору № 8-11 про постачання електричної енергiї споживачу вiд 30.08.2021, укладеного мiж Товариством з обмеженою відповідальністю ВІМК та Знам`янським дитячим будинком інтернатом ІІ-ІІІ-ІV профілю.

8. Визнати недiйсною додаткову угоду №8 вiд 05.11.2021 до договору № 8-11 про постачання електричної енергiї споживачу вiд 30.08.2021, укладеного мiж Товариством з обмеженою відповідальністю ВІМК та Знам`янським дитячим будинком інтернатом ІІ-ІІІ-ІV профілю.

9. Визнати недiйсною додаткову угоду №9 вiд 10.11.2021 до договору № 8-11 про постачання електричної енергiї споживачу вiд 30.08.2021, укладеного мiж Товариством з обмеженою відповідальністю ВІМК та Знам`янським дитячим будинком інтернатом ІІ-ІІІ-ІV профілю.

10. Визнати недiйсною додаткову угоду №10 вiд 29.11.2021 до договору № 8-11 про постачання електричної енергiї споживачу вiд 30.08.2021, укладеного мiж Товариством з обмеженою відповідальністю ВІМК та Знам`янським дитячим будинком інтернатом ІІ-ІІІ-ІV профілю.

11. Стягнути з Товариства з обмеженою вiдповiдальнiсть ВІМК (54002, м. Миколаїв, вул. Мала Морська, б. 108/5, офіс 526, ) на користь Знам`янського дитячого будинку-інтернату ІІ-ІІІ-ІV профілю (27406, Кіровоградська область, м. Знам`янка, вул. Віктора Голого, 126г, ) бюджетнi кошти в сумi 65924,23 грн.

12. Стягнути з Товариства з обмеженою вiдповiдальнiсть ВІМК (54002, м. Миколаїв, вул. Мала Морська, б. 108/5, офіс 526, ) на користь Кіровоградської обласної прокуратури (25006, Україна, Кіровоградська обл., місто Кропивницький, проспект Європейський, будинок, 4, ) сплачений судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 24571,96 грн.

13. В задоволенні позовних вимог в сумі 6996,33 грн - відмовити

14. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

15.Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

16.Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

особа, яка звернулась до суду в інтересах держави: Керівник Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області (27400, Кіровоградська область, м. Знам`янка, вул. Братів Лисенків, 5, )

позивач 1: Східний офіс Державної аудиторської служби України (вул. Володимира Антоновича, 22, корп. 2, м. Дніпро, 49600, ) в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області (вул. Архітектора Паученка, 64/53, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006);

позивач 2: Знам`янський дитячий будинок-інтернат ІІ-ІІІ-ІV профілю (27406, Кіровоградська область, м. Знам`янка, вул. Віктора Голого, 126г, );

позивач 3: Кіровоградська обласна рада (25002, м. Кропивницький, пл. Героїв Майдану, 1, )

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю ВІМК (54002, м. Миколаїв, вул. Мала Морська, б. 108/5, офіс 526, ).

Повний текст судового рішення складено та підписано судом 08.07.2024.

Суддя В.О.Ржепецький