ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2024 р. Справа№ 925/1201/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Іоннікової І.А.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 18.06.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 07.02.2024 (повний текст складено 15.02.2024)

у справі № 925/1201/23 (суддя А.В. Васянович)

за позовом Заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції центрального округу, Михайлівської сільської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзпостачзбут - 2000"

про стягнення 314 814, 72 грн збитків,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року заступник керівника Смілянської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції центрального округу та Михайлівської сільської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Союзпостачзбут-2000» про стягнення збитків у сумі 314 814,72 грн, заподіяних державі внаслідок засмічення земельної ділянки.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 07.02.2024 у справі № 925/1201/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у даному випадку прокурором не доведено неправомірність поведінки відповідача під час здійснення своєї господарської діяльності, наявність самої шкоди, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Заступник керівника Черкаської обласної прокуратури звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права (статей 2, 7, 73, 75-78, 86, 236, 237 Господарського процесуального кодексу України та неправильним застосуванням норм матеріального права (статей 13, 14, 16, 19, 50, 66 Конституції України, статей 1, 96, 211 Земельного кодексу України, статей 1, 5, 40, 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статей 35, 46, 56 Закону України «Про охорону земель», статей 1,17, 33, 42, 43 Закону України «Про відходи», статей 16, 1166 Цивільного кодексу України, статей 49, 153 Господарського кодексу України), а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, прокурор зазначає таке:

- суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17.03.2020 у справі №912/823/18, від 03.11.2021 у справі №922/1705/20, від 18.12.2020 у справі №922/3414/19, від 02.06.2022 у справі №920/821/18, згідно з якими відповідач повинен був довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд повинен був виходити з презумпції вини правопорушника; водночас здійснено посилання на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 27.09.2018 у справі № 909/6/18, правовідносини у якій не є подібними правовідносинам у спірній справі;

- враховуючи положення статей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статей 35, 56 Закону України «Про охорону земель», частини 1 статті 17, статей 33, 43 Закону України «Про відходи», судом першої інстанції в порушення вимог процесуального права не досліджено у сукупності наявні в матеріалах справи докази, зокрема, висновок судового експерта, що підтверджує факт засмічення земельної ділянки та розмір заподіяної довкіллю шкоди, у зв`язку з чим судом в оскаржуваному рішенні зроблено помилковий висновок про те, що для виникнення у суб`єкта господарювання обов`язку відшкодувати шкоду - факт наявності на земельній ділянці лише сміття не є достатнім;

- позивачем правомірно здійснено розрахунок заподіяної шкоди, на підставі довідки, передбаченої Методикою.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, відповідачем подано відзив, у якому останній просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, наголошуючи на законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.

Явка представників у судове засідання

Представники позивачів в судове засідання 18.06.2024 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку 11.06.2024 електронного документа (ухвали суду від 04.06.2024) до електронного кабінету Державної екологічної інспекції центрального округу та Михайлівської сільської ради.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на викладене, оскільки неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивачів.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору оренди земельної ділянки від 12 вересня 2004 року Кам`янська районна державна адміністрація на підставі розпорядження №192 від 10 серпня 2004 року надала ТОВ «Союзпостачзбут-2000» у строкове платне користування земельну ділянку площею 5.3937 га (для розміщення комплексу будівель та споруд, проходи та площадки) кадастровий номер №:03:000:0001, яка знаходиться в адміністративних межах с. Райгород Михайлівської територіальної громади Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту, строком на 10 років.

Додатковою угодою від 26 грудня 2012 року до договору оренди землі термін дії угоди було продовжено на 12 років до 26 грудня 2024 року.

Відповідно до наказу від 20 серпня 2020 року №06-27/528 Державною екологічною інспекцією центрального округу здійснювався державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства в період з 04 по 11 вересня 2020 року.

На підставі вказаного наказу, старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу Харченком В.Г., державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу Луговським О.С., у присутності директора ТОВ «Союзпостачзбут-2000» ОСОБА_3 було здійснено державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства ТОВ «Союзпостачзбут-2000», про що було складено відповідний акт результатів здійснення державного нагляду (контролю) №77/3/7/2020 Пз від 11 вересня 2020 року (а.с. 22-27).

Так, у акті інспекторами зафіксовано факт засмічення земельної ділянки на території цегельного заводу твердими побутовими відходами ТПВ (шлак паливний, бій цегли) площею 153,12 кв.м., обміри здійснені рулеткою вимірювальною Р20УЗК.

Даний акт складений та підписаний Харченком В.Г. , Луговським О.С. та директором ТОВ «Союзпостачзбут-2000» ОСОБА_3.

Державною екологічною інспекцією за результатами перевірки було складено припис №36 від 14 вересня 2020 року щодо усунення порушень вимог законодавства, які встановлені в ході перевірки та зафіксовані у акті.

Вказаний припис вручено директору ТОВ «Союзпостачзбут-2000» ОСОБА_3 особисто.

Крім того, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції центрального округу за результатами перевірки 04 вересня 2020 року складено стосовно директора ТОВ «Союзпостачзбут-2000» ОСОБА_3 протокол №003076 про адміністративне правопорушення за фактом вчинення ним адміністративного правопорушенні, передбаченого статтею 52 КУпАП, а саме засмічення земельної ділянки ТПВ (шлак паливний, бій цегли).

Постановою державного інспектора №003076 від 11 вересня 2020 року директора ТОВ «Союзпостачзбут-2000» ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 52 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності 11 вересня 2020 року вручена ОСОБА_3 під особистий підпис, ним не оскаржувалась.

15 вересня 2020 року штраф сплачено у повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення №268 (а.с. 38).

В свою чергу, Державною екологічною інспекцією центрального округу відповідно до акту перевірки №77/3/7/2020Пз від 11.09.2020 обчислено розмір шкоди, заподіяної державі ТОВ «Союзпостачзбут-2000», який складає 314 814,72 грн.

Державною екологічною інспекцією 01.10.2020 ТОВ «Союзпостачзбут-2000» направлено засобами поштового зв`язку претензію про необхідність відшкодування збитків, завданих внаслідок засмічення земельної ділянки.

Звертаючись з позовом до суду, прокурор вказує, що збитки завдані відповідачем залишаються не відшкодованими.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників присутніх учасників справи, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави (стаття 16 Конституції України).

Згідно зі статтями 66, 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про охорону природного навколишнього середовища» (тут і надалі у редакції, чинні на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону природного навколишнього середовища» завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є регулювання відносин у галузі охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання і ліквідації негативного впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, збереження природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів, унікальних територій та природних об`єктів,пов`язаних з історико-культурною спадщиною.

Відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством (стаття 2 вказаного Закону).

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про охорону природного навколишнього середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Відповідно до абзацу 10 частини 1 статті 35 Закону України «Про охорону земель» власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.

Відповідно до положень частини 1 статті 17 Закону України «Про відходи» суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані, зокрема, запобігати утворенню та зменшувати обсяги утворення відходів; забезпечувати повне збирання, належне зберігання та недопущення знищення і псування відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія, що відповідає вимогам екологічної безпеки; не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об`єктах; здійснювати контроль за станом місць чи об`єктів розміщення власних відходів; відшкодовувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу, здоров`ю та майну громадян, підприємствам, установам та організаціям внаслідок порушення встановлених правил поводження з відходами, відповідно до законодавства України.

Статтею 1 Закону України «Про відходи» визначено, що відходи - це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Статтею 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини заподіювача шкоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

У деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 у справі № 917/717/17.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до частини 6 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачає, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт. Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Як встановлено вище, на підставі наказу від 20 серпня 2020 року №06-27/528 старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу Харченком В.Г., державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу Луговським О.С., у присутності директора ТОВ «Союзпостачзбут-2000» ОСОБА_3 було здійснено державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства ТОВ «Союзпостачзбут-2000», про що було складено відповідний акт результатів здійснення державного нагляду (контролю) №77/3/7/2020 Пз від 11 вересня 2020 року.

Так, у акті інспекторами зафіксовано факт засмічення земельної ділянки на території цегельного заводу твердими побутовими відходами ТПВ (шлак паливний, бій цегли) площею 153,12 кв.м., обміри здійснені рулеткою вимірювальною Р20УЗК, який складений та підписаний Харченком В.Г. , Луговським О.С. та директором ТОВ «Союзпостачзбут-2000» ОСОБА_3.

Державною екологічною інспекцією центрального округу відповідно до акту перевірки №77/3/7/2020Пз від 11.09.2020 обчислено розмір шкоди, заподіяної державі ТОВ «Союзпостачзбут-2000», який складає 314 814,72 грн.

Розрахунок розміру шкоди внаслідок засмічення земель визначався за формулою (6): Ршз = А хБ х Пдз х Кзз х Кнв х Кег = 0,5 х 10 х 102,80 х 153,12 х 4,0 х 1,0 х 1,0 = 314 814,72 грн.

Так, судом встановлено, що для визначення порядку розрахунку розмірів відшкодування шкоди суб`єктами господарювання та фізичними особами в процесі їх діяльності через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 27 жовтня 1997 року №171 затверджено Методику визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства (далі - Методика).

У розрахунку розміру шкоди зазначено складові частини її нарахування та наведено відповідну формулу (за №6), яка передбачена Методикою визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 04 квітня 2007 року №149 (в редакції Наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища № 149 від 04.04.2007).

Відповідно до п.5. Методики визначення розмірів шкоди внаслідок засмічення земель здійснюється наступним чином.

Розміри шкоди обчислюються уповноваженими особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства, на основі актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт засмічення земель, протягом шести місяців з дня виявлення порушення.

Основою розрахунків розміру шкоди від засмічення земель є нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що засмічена.

Відходи, що спричинили засмічення земельної ділянки, класифікуються за 4 класами небезпеки згідно з ДСанПіН 2.2.7.029-99 Державні санітарні правила і норми. Гігієнічні вимоги щодо поводження з промисловими відходами та визначення класу їх небезпеки для здоров`я населення, що затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України від 01.07.99 № 29, чинними нормативними документами у сфері поводження з відходами (додаток 5).

Віднесення відходів, що спричинили засмічення земельної ділянки, до категорії небезпечних (токсичних) відходів здійснюється у відповідності до чинних нормативних документів у сфері поводження з відходами, затверджених у встановленому порядку, переліків небезпечних (токсичних) відходів тощо.

Розмір шкоди внаслідок засмічення земель визначається за формулою (6):

РШЗ = А x Б x ГОЗ x ПДЗ x КЗЗ x КНВ x КЕГ, де:

РШЗ - розмір шкоди від засмічення земель, грн.;

А - питомі витрати на ліквідацію наслідків засмічення земельної ділянки, значення якого дорівнює 0,5;

Б - коефіцієнт перерахунку, що при засміченні земельної ділянки побутовими, промисловими та іншими відходами дорівнює 10, а небезпечними (токсичними) відходами - 100.

ГОЗ - нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що зазнала засмічення, грн./кв.м;

ПДЗ - площа засміченої земельної ділянки кв.м;

КЗЗ - коефіцієнт засмічення земельної ділянки, що характеризує ступінь засмічення її відходами, який визначається за додатком 6;

КНВ - коефіцієнт небезпеки відходів, який визначається за додатком 5;

КЕГ - коефіцієнт еколого-господарського значення земель визначається за додатком 2.

Довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що зазнала засмічення, надають територіальні органи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Грошова оцінка земель, по яких не проведено її визначення, здійснюється за підпунктом 4.7.1 цієї Методики.

Розрахована за підпунктом 4.7.1 цієї Методики грошова оцінка використовується в формулі (6) замість нормативної грошової оцінки земельної ділянки (ГОЗ).

Значення коефіцієнта засмічення земельної ділянки (КЗЗ) приймається за ступенем її засмічення, визначеного в залежності від об`єму відходів, згідно з додатком 6.

Для земель, що засмічені багатотонажними (> 10000 т) відходами гірничодобувної промисловості, коефіцієнт засмічення земельної ділянки (КЗЗ) приймається рівним 1,0.

Значення коефіцієнта еколого-господарського значення земель (КЕГ) приймається відповідно до категорії земель, що зазнали засмічення, або їх статусу як таких, що підлягають особливій охороні, згідно з додатком 2.

Якщо за шкалою еколого-господарського значення земель (додаток 2) земельна ділянка, що зазнала засмічення, може бути класифікована за декількома категоріями земель чи особливостями охорони, для розрахунків обирається коефіцієнт еколого-господарського значення земель (КЕГ) з максимальним значенням серед відповідних коефіцієнтів.

Довідку про віднесення земельної ділянки, що зазнала засмічення, до категорій за цільовим призначенням надають територіальні органи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Довідку про віднесення земельної ділянки, що зазнала засмічення, до особливо цінних земель надають територіальні органи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Форма розрахунку наведена в додатку 8, приклад розрахунку - в додатку 11.

Додаток 6 до Методики визначає коефіцієнти засмічення земельної ділянки (Кзз).

Коефіцієнт 4 у формулі (п.6), що вказаний Інспекцією у своєму розрахунку, згідно Методики застосовується у тому випадку, коли об`єм відходів перевищує 100 куб.м.

Тобто, крім встановлення площі засміченої земельної ділянки, Інспекції під час проведення перевірки необхідно було також встановити безпосередньо об`єм цих відходів та отримати довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від відповідного територіального органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Пунктом 4 частини 1 статті 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено право контролюючого органу відбирати зразки продукції, призначати експертизу, одержувати пояснення, довідки, документи, матеріали, відомості з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), у випадках та порядку, визначених законом.

За пунктами 3.5. та 3.5.1. Методики при виявленні засмічення визначаються на місці обсяги засмічення відходами та інші показники, які необхідні для визначення розмірів шкоди. Об`єм відходів (куб.м), що спричинили засмічення, встановлюють за об`ємними характеристиками цього засмічення через добуток площі засмічення земельної ділянки та товщини шару цих відходів. Товщину шару відходів ділянки визначають вимірювання.

Проте, акт перевірки не містить даних про вимірювання контролюючим органом товщини шару відходів, а також про те, що об`єм відходів становить 229, 68 куб.м.

Додатком 10 Методики встановлено форму розрахунку, в пункті 1 якого зазначається, що площа засміченої земельної ділянки визначається за актом про засмічення земель та за матеріалами спеціальних вишукувань.

Проте, до акту перевірки Державною екологічно інспекцією Центрального округу не додано матеріалів спеціальних вишукувань.

При розрахунку шкоди позивач-1 використав значення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки за інформацією вказаною в листі державного підприємства «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», а саме: 102, 80 грн. кв. м. (а.с.33).

Водночас, визначення розмірів шкоди внаслідок засмічення земель проводиться відповідно до розділу 5 Методики.

Так, пунктом 5.2. передбачено, що основою розрахунків розміру шкоди від засмічення земель є нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що засмічена.

Пунктами 5.6 та 5.6.1 (в редакції станом на 01.10.2020) встановлено порядок отримання інформації щодо розміру нормативної грошової оцінки засміченої землі. Довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що зазнала засмічення, надають територіальні органи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Грошова оцінка земель, по яких не проведено її визначення, здійснюється за підпунктом 4.7.1 цієї Методики.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідь на адвокатський запит ГУ Держгеокадастру у Черкаській області своїм листом від 26 вересня 2023 року №29-23-0.10-5451/2-23 повідомило, що за інформацією відділу №4 в архіві відділу знаходиться Технічна документація нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 5,3937 га, яка надається в оренду ТОВ «Союзпостачзбут-2000» для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості в адміністративних межах Райгородської сільської ради Кам`янського району Черкаської області (за межами населеного пункту виготовлена ТОВ «Черкаський земельно-кадастровий центр» у 2016 році, відповідно до якої нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0001 становила 4 972 991,18 грн. (а.с. 98-99).

За приписами статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:

Кi = І : 100,

де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з частиною 2 статті 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Отже, державними інспекторами Луговським О.С. та Харченком В.Г. при проведенні розрахунку розміру шкоди від засмічення твердими побутовими відходами щодо показників нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0001, яка знаходиться у користуванні ТОВ «Союзпостачзбут-2000» було використано недопустимий доказ - лист Державного підприємства «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Посилання апелянта на той факт, що ДП «Черкаський інститут землеустрою» засноване на державній власності та належить до сфери управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, яка згідно положення підпорядкована Міністру аграрної політики та продовольства України, не свідчить про можливість трактування пункту 5.6. та 5.6.1 інакшим способом, або передбачають альтернативність у виборі організації, яка повинна надати довідку про розмір нормативно-грошової оцінки.

Абзацами 2 та 11 статті 1 Закону України «Про відходи» (тут і надалі в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин) визначено, що відходи - це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення; утилізація відходів - використання відходів як вторинних матеріальних чи енергетичних ресурсів.

Згідно з пунктами 3.2, 3.3 Методики землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища; факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель.

Отже, відповідно до приписів природоохоронного законодавства умовою кваліфікації такого правопорушення, як засмічення земель, що є підставою для настання відповідальності та відшкодування шкоди, спричиненої таким засміченням, є необхідним доведення факту виявлення на відкритому ґрунті сторонніх предметів і матеріалів, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров`я людини.

За таких обставин, факт наявності сміття не є достатнім для того, щоб вважати землю засміченою і як наслідок виникнення обов`язку відшкодувати шкоду. Обов`язковою ознакою засмічення є таке засмічення земель, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища. Відтак першому позивачу необхідно було встановити факт того, що засмічення призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, чого останнім під час перевірки зроблено не було.

Аналогічні правові висновки, наведені у постанові КГС у складі Верховного Суду від 27 вересня 2018 року у справі №909/6/18.

Колегія суддів звертає увагу прокурора на те, що застосування означених висновків Верховного Суду до правовідносин у даній справі не є помилковим, оскільки суд першої інстанції здійснив посилання на загальні висновки щодо настання відповідальності та відшкодування шкоди внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Обставини того, що забруднення навколишнього природного середовища не відбулося також підтверджуються висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи у кримінальному провадженні №0000118 від 06 січня 2023 року №17/22-23 в якому, зокрема, зазначено, що ознак створення небезпеки для життя, здоров`я людей чи довкілля не виявлено (а.с.59).

Слід також врахувати, що відповідно до договору оренди землі від 12 серпня 2004 року (з урахуванням змін внесених додатковою угодою від 26 грудня 2012 року), в оренду було передано земельну ділянку (несільськогосподарського призначення - землі промисловості) загальною площею 5,3937 га, з них: капітальна одноповерхова забудова 1 827 кв.м. під проїздами, проходами та площадками 46 086 кв.м., під спорудами - 6024 кв.м.

У Методиці терміни вживаються у такому значенні:

Ґрунт - природно-історичне органо-мінеральне тіло, що утворилося на поверхні земної кори і є осередком найбільшої концентрації поживних речовин, основою життя та розвитку людства завдяки найціннішій своїй властивості - родючості.

Відкриті землі - землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом, що включають незабудовані землі, поверхня яких зовсім або майже не покрита будь-якою рослинністю (кам`янисті місця, піски, яри, мочарі, солончаки), а також сухі відкриті землі з особливим рослинним покривом.

При цьому, в акті перевірки відсутні дані про те, що відходи відповідач розміщував саме на відкритому ґрунті.

Статтею 17 Закону України «Про відходи» передбачено обов`язок суб`єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами, діяльність яких призводить виключно до утворення відходів, для яких Пзув (показник загального утворення відходів) від 50 до 1000, зобов`язані щороку подавати декларацію про відходи за формою та у порядку, встановленими Кабінетом Міністрів України.

На виконання даної статті відповідачем щорічно подається відповідна декларація.

Так, 27 січня 2021 року через Центр надання адміністративних послуг було подано декларацію про відходи за 2020 звітний рік, на 2021 поточний рік (а.с. 95-97).

Зокрема, відповідачем було задекларовано, що в 2020 році ТОВ «Союзпостачзбут-2000» утворило 27 тон відходів «Бій цегли2 та 10,656 тон відходів «Шлак паливний».

Згідно декларації ці види відходів у 2020 році використані на підсипку доріг.

За результатами розгляду декларації Управлінням екології та природних ресурсів Черкаської ОДА декларацію зареєстровано в електронній системі здійснення дозвільних процедур у сфері поводження з відходами, реєстраційний номер D_00077_290121 (а.с. 94).

На період перевірки, наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 26 листопада 2019 року №450, було затверджено форму акту, що складається за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (а.с.100-112).

Зокрема затверджена форма акту у розділі Опис виявлених порушень вимог законодавства містить наступні розділи: Опис фактичних обставин та відповідних доказів (письмових, речових, електронних або інших), що підтверджують наявність порушення вимог законодавства, Опис негативних наслідків, що настали в результаті порушення законодавства (за наявності) та Ризик настання негативних наслідків від провадження господарської діяльності (зазначається згідно з формою визначення ризиків настання негативних наслідків від провадження господарської діяльності).

Відтак, є обґрунтованими доводами відповідача про те, що акт перевірки не відповідає затвердженій формі та містить додаткові, не передбачені уніфікованою формою розділи.

Проте, не дотримання Інспекцією лише самої форми акту, на думку суду, не є достатньою підставою для звільнення особи від відповідальності за порушення законодавства, якщо такі факти дійсно були встановлені контролюючим органом під час проведення перевірки та відображенні в акті.

Щодо доводів прокурора про притягнення директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Союзпостачзбут-2000» до відповідальності слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2018 року у справі №917/1345/17, преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Під час притягнення директора товариства до адміністративної відповідальності не встановлювались усі складові вчинення правопорушення саме відповідачем: а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, вини відповідача у заподіянні збитків, що є обов`язковим при вирішенні спорів про стягнення шкоди, а тому наведені обставини не мають преюдиціального значення під час розгляду цієї справи.

Крім того, в розумінні статті 75 ГПК України судом не розглядалася справа щодо притягнення директора товариства до адміністративної відповідальності та з цього питання не приймалося відповідного рішення.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 6 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Стаття 22 ЦК України визначає, що збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за заподіяння позадоговірної шкоди встановлені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайповим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою деліктної відповідальності є протиправне винне діяння особи, яка завдала шкоду.

Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 912/823/18. від 03.11.2021 у справі № 922/1705/20, віді8.12.2020 у справі № 922/3414/19, від 02.06.2022 у справі № 920/821/18).

Отже, для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести: неправомірність поведінки особи (неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, яка не відповідає вимогам закону, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії); наявність шкоди (під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права. У правовідносинах, що розглядаються, шкода - це фактично міра відповідальності); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вину завдавача шкоди, але за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону, обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

При цьому принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГСВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку прокурором не доведено неправомірність поведінки відповідача під час здійснення своєї господарської діяльності, наявність самої шкоди, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Стосовно доводів прокурора про неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17.03.2020 у справі №912/823/18, від 03.11.2021 у справі №922/1705/20, від 18.12.2020 у справі №922/3414/19, від 02.06.2022 у справі №920/821/18, не знайшли свого підтвердження, оскільки у згаданих справах судами встановлено інші обставини, ніж у справі що розглядається.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім наведених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не є такими, що спростовують висновки суду про наявність підстав для покладення на відповідача збитків, завданих порушенням природоохоронного законодавства.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Черкаської області від 07.02.2024 у справі № 925/1201/23 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.02.2024 у справі № 925/1201/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 07.02.2024 у справі № 925/1201/23 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/1201/23 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до статей 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 04.07.2024.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.А. Іоннікова