ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/4303/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця Петренка Леоніда Володимировича, м. Харків
про стягнення 8 603,93 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2021 року Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (Позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з Відповідача - Фізичної особи-підприємця Петренко Леоніда Володимировича заборгованість у розмірі 8603,93 грн (де: - 7606,85грн вартість спожитої теплової енергії по договору постачання теплової енергії №3117 від 01.02.2002, що утворилась з грудня 2018 року по березень 2020 року; - 235,45 грн 3% річних за період з 01.08.2020 по 08.10.2021; - 761,63 грн. інфляційних витрат за період з 01.08.2020 по 08.10.2021), а також судовий збір.

Судом постановлено ухвалу від 01.11.2021, згідно з якої вбачається про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриттям провадження у справі №922/4303/21 розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд своєю ухвалою від 08.12.2021 року провадження у справі №922/4303/21 зупинив до моменту отримання судом інформації стосовно прийняття спадщини спадкоємцями ОСОБА_1 (ФОП), з підстав надання до суду відзиву (вх. № 26612 від 11.11.2021) за підписом ОСОБА_2 , де зазначено, що позовні вимоги не визнаються, оскільки ОСОБА_1 помер 2019 році. Разом з відзивом було надано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від 16.08.2019.

Даною ухвалою було зобов`язано учасників судового процесу надати суду докази наявності відкриття або підстав, які надають змогу відкрити спадкову справу нотаріусом з наданням інформації про осіб, які прийняли спадщину ОСОБА_1 протягом 10 днів після сплину шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини, або докази поновлення права на вступ у спадщину та надати суду відповідні докази наявності зазначених обставин.

Позивач, КП "Харківські теплові мережі", звернувся до суду з клопотанням (вх. №23902) про витребування: - з П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори (інд. 61146, м. Харків вул. Валентинівська 27-Г) відомості з спадкової справи щодо прізвища ім`я та по-батькові, адресу місця реєстрації та реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) спадкоємця який прийняв спадщину від ОСОБА_1 по нежитловим приміщенням 1-го поверху №30,31,32 в літ «А-2», загальною площею 37,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ;

- з П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори (інд. 61146, м. Харків вул. Валентинівська 27-Г) з матеріалів спадкової справи належним чином засвідчену копію Свідоцтва про право на спадщину, серія та номер:1-458, виданого 18.08.2020.

Зазначене клопотання Позивач обґрунтовує неможливістю отримати дані, що можуть стосуватися справи, оскільки такі відомості зберігаються в матеріалах нотаріальної справи в П`ятій Харківській міській державній нотаріальній конторі Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції та містять нотаріальну таємницю відповідно до ст.8 Закону України «Про нотаріат».

У якості доказів Позивач надав до суду докази звернення листом від 28.03.23 до 3-Ї Харківської міської державної нотаріальної контори, щодо надання інформації про наявність спадкової справи після померлого боржника ОСОБА_1 , де в свою чергу надано відповідь у вигляді листа від 25.04.2023 за вх. №3365 та Третя Харківська міська державна нотаріальна контора, повідомила що претензія від 28.03.2023 до майна померлого ОСОБА_1 переслана до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори за місцем знаходження спадкової справи.

Листом від 01.08.2023 вх. № 7246 П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора повідомила, що 18.08.2020 за №1-458 нотаріальною контрою було видано Свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно ОСОБА_1 . Однак, інформацію стосовно ПІБ та адреси спадкоємця, який прийняв спадщину від ОСОБА_1 не можливо надати, оскільки дана інформація відповідно до ст.8 Закону України «Про нотаріат» містить нотаріальну таємницю.

Ухвалою від 03.10.2023 року суд поновив провадження у справі №922/4303/21 та зобов`язав П`яту Харківську міську державну нотаріальну контору (; 61146, м. Харків вул. Валентинівська 27-Г) надати до суду в строк до 24.10.2023 копію спадкової справи щодо померлої фізичної особи - ОСОБА_1 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 видано 16.08.2019), а саме відомості щодо прізвища ім`я та по-батькові, адресу місця реєстрації та реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) спадкоємця який прийняв спадщину від ОСОБА_1 по нежитловим приміщенням 1-го поверху №30,31,32 в літ «А-2», загальною площею 37,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, було зобов`язано П`яту Харківську міську державну нотаріальну контору (; 61146, м. Харків вул. Валентинівська 27-Г) надати до суду в строк до 24.10.2023 з матеріалів спадкової справи щодо померлої фізичної особи - ОСОБА_1 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 видано 16.08.2019) засвідчену копію Свідоцтва про право на спадщину, серія та номер:1-458, виданого 18.08.2020.

Суд дійшов висновку про зупинення провадження у справі №922/4303/21 до вирішення питання про залучення до участі у справі правонаступника Відповідача Фізичної особи-підприємця Петренка Леоніда Володимировича.

Так, до суду 02 листопада 2023 року від П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшов лист (вх. №29906) з копією спадкової справи №5/2020.

06 листопада 2023 року судом постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі №922/4303/21.

До суду КП "Харківські теплові мережі" подало клопотання (вх. №30417 від 07.11.2023) про поновлення провадження у справі №922/4303/21 зв`язку з залученням до участі у справі правонаступника померлого ФОП Петренко Л.В. - спадкоємця майна ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ,ІНПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) та здійснення заміни Відповідача у справі № 922/4303/21 його правонаступником ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ,ІНПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Зазначене клопотання обґрунтовує тим, що у відповідності до Свідоцтва про право на спадщину, серія та номер:1-458, виданого 18.08.2020, спадкоємцем зазначеного майна ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дружина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( НОМЕР_3 ). Спадщина на яку видано свідоцтво складається з нежитлових приміщень 1-гоповерху № 30, 31, 32 в літ «А-2» у АДРЕСА_1 , право власності на які належало померлому ФОП Петренко Л.В. на підставі Договору №1594-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, до цього орендованого.

Дослідивши подане клопотання, суд 13 листопада 2023 року постановив ухвалу у справі №922/4303/21, якою відмовив в частині задоволення клопотання (вх. №30417 від 07.11.2023) КП "Харківські теплові мережі" про поновлення провадження у справі №922/4303/21. В частині клопотання (вх. №30417 від 07.11.2023) КП "Харківські теплові мережі" про заміну ФОП Петренко Л.В. його правонаступником Фізичною особою ОСОБА_3 задовольнив та здійснив заміну Відповідача - Фізичної особи-підприємця Петренка Леоніда Володимировича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 видано 16.08.2019) у справі №922/4303/21 на його правонаступника - Фізичну особу ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Також, суд зобов`язав Позивача направити на адресу Відповідача (правонаступника) позовну заяву з додатком, а відповідні докази надати до суду.

Відповідна ухвала суду від 13.11.2023 була направлена на адресу Фізичної особи ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ). Проте, відповідна судова кореспонденція повернулась до суду з довідкою поштового відділення, де зазначена причина повернення поштового відправлення - "адресат відсутній за вказаною адресою".

З боку КП "Харківські теплові мережі" надане клопотання (вх.15269), яким надано докази підтвердження направлення на адресу Фізичної особи ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , позовну заяву з додатком.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з абз. 1 ч. 6 ст. 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Оскільки Відповідач - ФО ОСОБА_3 не належить до осіб, які в силу ст. 6 ГПК України зобов`язані зареєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку та станом на день прийняття цього рішення електронний кабінет не зареєстрував, суд надаючи можливість Відповідачу скористатися своїми процесуальними правами відповідно до ст. 167 та ст. 251 - 252 ГПК України.

Так, як вже було зазначено вище, судом здійснено дії по направленню на адресу Відповідача, з використанням установи поштового зв`язку АТ "Укрпошта", ухвалу від 13.11.2023 по справі № 922/4303/21 рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Проте, зазначена судова кореспонденція повернулась на адресу суду з довідкою поштового відділення, де зазначена причина повернення поштового відправлення - "адресат відсутній за вказаною адресою".

Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.

Такі принципи господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі, реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №909/595/21).

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Інформації ж про іншу адресу відповідача у суду немає.

Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 904/9904/17).

Згідно з ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Разом з тим, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Проте, Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя.

Згідно з ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Наказом Голови Верховного Суду від 04.03.2022 також визначено, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.

Отже, виходячи з нормативних актів, які були прийняті, режим роботи кожного конкретного суду визначається окремо, з урахуванням ситуації, що склалась у регіоні, суд у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів, оперативно приймає рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ при цьому уникаючи надмірного формалізму.

Також Суд звертає увагу на те, що розумність строків розгляду справи судом є одним із основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 10 частини третьої статті 2 ГПК України).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував на необхідність дотримання принципу розумності тривалості провадження.

Так, у рішення "Вергельський проти України" ЄСПЛ вказав, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів.

На підставі вищевикладеного, суд звертає увагу, що враховуючи наявність загрози, у зв`язку зі збройною агресією збоку рф, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, постійні тривоги, які впливають на виготовлення процесуальних документів, наявної беззаперечної та відкритої інформації щодо постійних обстрілів міста Харкова та Харківської області (керованими боєприпасами, КАБ, С-300 та інш., що може повністю покривати місто Харків, будь-який район, навіть населені пункти Харківської області), відсутність електроенергії у зв`язку з пошкодженням обладнання, після масованих ракетних обстрілів росії (майже знищено всі основні енергетичні об`єкти, які живлять місто) суд був вимушений вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи встановленого ст. 248 ГПК України, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Суд зазначає, що ним були здійснені заходи щодо належного повідомлення всіх учасників процесу стосовно розгляду справи та надання до суду відповідних доказів, заперечень (за наявності), щодо вказівки на незгоду з будь-якою із обставин викладених у вимогах сторони процесу.

Крім цього, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Таким чином, вбачається, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Крім того, суд звертає увагу, що в свою чергу Відповідач своїм правом наданим відповідно до ст. 251, ст. 252 ГПК України не скористався, відзив на позов не надав, з клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до суду не звертався.

Судом здійснені всі можливі дії щодо належного повідомлення Відповідача (правонаступника), враховуючи наявність загрози, у зв`язку зі збройною агресією збоку рф, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, надано час для здійснення всіх дій щодо врегулювання спору, надання до суду відзиву, заперечення чи повідомлення суду щодо своєї позиції.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд установив такі обставини.

Позивач зазначає, що Фізична особа-підприємець Петренко Леонід Володимирович займав нежитлові приміщення в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

КП Харківські теплові мережі на підставі розпорядження про початок та кінець опалювального сезону 2018-2019, 2019-2020 та договору про постачання теплової №3117 від 01.02.2002 здійснює постачання теплової енергії до нежитлових приміщень відповідача, що розташоване в житловому будинку за адресою: пр-т Ювілейний 49/8. в м. Харкові.

Відповідно до умов Договору, КП «Харківські теплові мережі» (Енергопостачальна організація) зобов`язалося постачати відповідачеві (Споживачеві) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах на потреби, перелік яких вказано в п. 2.1. Договору, а відповідач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором, а саме розділом 6 договору. У відповідності до п.6.3. споживач за 10 днів до початку розрахункового періоду самостійно, ініціативним дорученням сплачує енергопостачальній організації вартість, зазначеної в додатку 1 до договору кількості розрахункового періоду.

Відповідно п. 6.5 Договору, споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначено згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел Енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживання обладнання Споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату.

На підставі зазначеного ФОП Петренко Л.В. були направлені рахунки за спожиту теплову енергію, проте останній не сплачував рахунки.

Житловий будинок по пр-ту Ювілейний 49/8 в м. Харкові, не обладнаний приладам обліку теплової енергії, тому розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення здійснювався позивачем розрахунковим способом згідно з нормативним документом Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні КТМ 204 України 244-94.

Факт споживання ФОП Петренко Л.В. теплової енергії також, підтверджується актами на включення та відключення теплової енергії у приміщення відповідача, так і до житлового будинку в цілому. Вищезазначені акти на включення та відключення опалення підписані та скріплені печатками повноважених представників КП Харківські теплові мережі та балансоутримувачем будинку.

Станом на 01.10.2021 заборгованість за неналежне виконання договірних зобов`язань складає 7606,85грн., яка утворилася за період з грудня 2018 року по березень 2020 року.

У зв`язку з невиконанням ФОП Петренко Л.В. свої зобов`язань, Позивач на підставі ст. 625 ЦК України на прострочене виконання грошового зобов`язання, нарахував інфляційні втрати у розмірі 761,63грн. та 3% річних у сумі 235,45грн.

Отже, Позивач посилається на те, що загальна сума, яка підлягає стягненню з ФОП Петренко Л.В. складає 8603,93грн. з яких: 7606,85грн. (вартість спожитої за договором теплової енергії) 761,63грн. (інфляційні втрати), 235,45грн. (3 % річних).

У відповідності до наданої від П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори повідомлення від 01.08.2023 вх. № 7246 зазначено, що 18.08.2020 за №1-458 нотаріальною контрою було видано Свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно ОСОБА_1 .

Згідно Свідоцтва про право на спадщину, серія та номер:1-458, виданого 18.08.2020, спадкоємцем зазначеного майна ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дружина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( НОМЕР_3 ). Спадщина на яку видано свідоцтво складається з нежитлових приміщень 1-гоповерху № 30, 31, 32 в літ «А-2» у АДРЕСА_1 , право власності на які належало померлому ФОП Петренко Л.В. на підставі Договору №1594-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, до цього орендованого.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом Верховенства права та права на судовий захист, уникаючи принципу надмірного формалізму, та усуваючи підстави для використання правового пуризму суд керується наступним.

За вимогами статті 1 ЗУ «Про теплопостачання», теплова енергія є матеріальним благом (товарною продукцією), яке отримує споживач від надавача послуг і важливою ознакою якого (завдяки якій такс благо є об`єктом цивільних прав) є здатність задовольняти ті чи інші потреби людей. Враховуючи положення статті 1 ЗУ «Про теплопостачання», послугою є не теплова енергія, а постачання теплової енергії.

Відповідно до ст. 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. № 1198, споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

На підставі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 Господарського кодексу України.

На підставі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 Господарського кодексу України.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статям 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649, 651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 205 ЦКУ правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до абз. 1 ч.3 ст. 24 ЗУ «Про теплопостачання», основним обов`язком споживача теплової енергії, зокрема, є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з ч. 6 ст. 25 ЗУ «Про теплопостачання» унормовано, що у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України - власність зобов`язує, а вимогами ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з вимогами статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня. коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

У відповідності до вимог статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисте, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Тобто прийнявши спадщину Відповідач (правонаступник) набув право на нежитлові приміщення, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Тому незалежно від часу здійсненні реєстрації права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому.

В даному випадку, вимоги кредитора (КП «Харківські теплові мережі») стосуються виконання грошових зобов`язань спадкодавця ОСОБА_1 , а саме - стягнення коштів за надані послуги з постачання теплової енергії у нежитлові приміщення належну спадкодавцю.

Позивачем направлено Відповідачу (правонаступнику) позовну заяву із додатком, стосовно вимоги сплатити заборгованість за послуги постачання теплової енергії.

З боку суду були здісненні дії щодо повідомлення нового Відповідача, як правонаступника Фізичну особу ОСОБА_3 щодо заміни відповідача у справі №922/4303/21.

Отже, відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Тобто у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, а тому спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття.

Крім того, суд вважає за доцільне повідомити Відповідача (правонаступника) про позицію Верховного Суду України. Так, відсутність договору не може бути підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію (правова позиція Верховного Суду України у постановах від 30.10.2013 у справі №6-59цс13,20.04.2016 по справі №6-2951цс15).

З огляду на вищевикладені обставини справи і приписи чинного законодавства суд приходить до переконання, що вимоги Позивача про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, а також перевірене судом нараховання Позивачем 235,45 грн 3% річних за період з 01.08.2020 по 08.10.2021 та 761,63 грн. інфляційних витрат за період з 01.08.2020 по 08.10.2021, що в загальному розмірі складає 8 603,93 грн. є обґрунтованими, і такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі "Роуз Торія проти Іспанії", параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії", параграф 32).

Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.

Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Суд безпосередньо застосовує Конституцію України, якщо зі змісту норм Конституції не випливає необхідності додаткової регламентації її положень законом або якщо закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.

Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.

Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Суд вважає за можливе у виниклих правовідносинах за суттю спору застосувати принцип справедливості визначений на законодавчому рівні у межах ч. 1 ст. 2 ГПК України.

На єдність права і справедливості неодноразово вказував і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 зазначено: "із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі". "Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права" (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004).

Окрім того, принцип справедливості поглинається напевно найбільшим за своєю "питомою вагою" принципом верховенства права, який також чітко зафіксований у новітніх кодексах. Лише додержання вимог справедливості під час здійснення судочинства дозволяє характеризувати його як правосуддя. Цю думку можна, зокрема, простежити і в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003: "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах"

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору покладаються на Відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю .

Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11; ) заборгованість у розмірі 8603,93 грн (де: - 7606,85грн вартість спожитої теплової енергії по договору постачання теплової енергії №3117 від 01.02.2002, що утворилась з грудня 2018 року по березень 2020 року; - 235,45 грн 3% річних за період з 01.08.2020 по 08.10.2021; - 761,63 грн. інфляційних витрат за період з 01.08.2020 по 08.10.2021), а також судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "02" липня 2024 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду з урахуванням положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя І.П. Жигалкін