УХВАЛА

02 липня 2024 року

м. Київ

cправа № 917/1085/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

розглянувши касаційну скаргу Приватного підприємства «Алмаз-Авто»

на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.02.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2024 у справі

за позовом Полтавської міської ради

до 1) Приватного підприємства «Карсад-1»,

2) Приватного підприємства «Алмаз-Авто»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 ,

про припинення права власності, визнання недійсним акта приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу,

(У судове засідання з`явилися: ОСОБА_1, представники: позивача - Дзюбло О. І., Приватного підприємства «Алмаз-Авто» - Остапенко І. О.),

ВСТАНОВИВ:

1. У вересні 2022 року Полтавська міська рада звернулась до Господарського суду Полтавської області з позовом до Приватного підприємства «Карсад 1» ( далі - ПП «Карсад І»), Приватного підприємства «Алмаз-Авто» (далі - ПП «Алмаз-Авто»), в якому просила суд:

- припинити право приватної власності ПП «Карсад 1» на об`єкт нерухомого майна: будівлю охорони 1989 року побудови 20,5 кв. м, вбиральня 4,4 кв. м, огорожа (металева сітка в металевих стовпах) 850,71 кв. м, ворота (металева сітка в металевих стовпах) 8,5 кв. м, замощення (асфальт) 900,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1, м. Полтава, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 40, номер запису про право власності: 14672835, з дати ухвалення скасованого рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12.05.2015, тобто з 12.05.2015;

- визнати недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу від 02.11.2020, підписаний між ОСОБА_1. та директором ПП «Aлмаз-Авто» ОСОБА_1.;

- припинити право приватної власності ПП «Aлмаз-Авто» на об`єкт нерухомого майна: будівлю охорони 1989 року побудови 20,5 кв. м, вбиральня 4,4 кв. м, огорожа (металева сітка в металевих стовпах) 850,71 кв. м, ворота (металева сітка в металевих стовпах) 8,5 кв. м, замощення (асфальт) 900,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1, м. Полтава, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 40, номер запису про право власності: 39046223, з дати державної реєстрації права власності, тобто з 03.11.2020.

Полтавська міська рада, звертаючись до суду з наведеними вище позовними вимогами, обґрунтувала їх порушенням права територіальної громади як власника земельної ділянки, на якій розміщено та незаконно зареєстровано за відповідачами спірне майно як об`єкт нерухомості. При цьому, позивач зазначає, що під час вирішення судами спору у справі № 554/5278/15-ц, відповідачі незаконно зареєстрували право приватної власності на спірний об`єкт на підставі рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 12.05.2015 у справі № 554/5278/15-ц, яке було чинне на той час, проте, надалі скасовано постановою Полтавського апеляційного суду від 17.01.2022, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 06.07.2022.

2. Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 12.05.2015 у №554/5366/15-ц задоволено позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Комунального підприємства «Полтава-сервіс», треті особи: Реєстраційна служба Полтавського міського управління юстиції, «ПП Карсад 1», визнано за ПП «Карсад 1» право власності на об`єкти майна за адресою: АДРЕСА_1 у місті Полтава, а саме: будівлю охорони А-1, 1989 року побудови, площею 20,5 кв. м; вбиральню Б-1, площею 4,4 кв. м; огорожу № 2 металева сітка в металевих стовпах, площею 850,71 кв. м; ворота № 1 металева сітка в металевих стовпах, площею 8,5 кв. м; замощення № 3 асфальт площею 9 002,0 кв. м; зобов`язано Реєстраційну службу Полтавською міського управління юстиції зареєструвати за ПП «Карсад 1» право власності на зазначені об`єкти.

Надалі, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04.12.2018 у справі № 554/5366/15-ц роз`яснено рішення Октябрського районного суду м. Полтави 12.05.2015, у якій зазначено, що майно ПП «Карсад 1» зареєстроване у Державному реєстрі нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 у місті Полтава, а саме: будівля охорони А-1, 1989 року побудови, площею 20,5 кв. м; вбиральня Б-1, площею 4,4 кв. м; огорожа № 2 - металева сітка в металевих стовпах, площею 850,71 кв. м; ворота № 1 - металева сітка в металевих стовпах, площею 8,5 кв. м; замощення № 3 - асфальт площею 9 002,0 кв. м, знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером :18:009:0082 за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Полтавського апеляційного суду від 30.10.2020 у справі № 554/5366/15-ц апеляційну скаргу Полтавської міської ради задоволено, рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 12.05.2015 та ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 04.12.2018 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 554/5366/15-ц скасовано ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18.08.2020 та постанову Полтавського апеляційного суду від 30.10.2020, а справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 17.01.2022 у справі № 554/5366/15-ц, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 06.07.2022, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12.05.2015 та ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 04.12.2018 скасовано. Прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову та у задоволенні заяви ПП «Карсад 1» про роз`яснення рішення.

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.09.2022 за територіальною громадою міста Полтави в особі Полтавської міської ради 27.06.2013 зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :18:009:0082 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Після реорганізації у 2021 році шляхом приєднання до Полтавської міської ради сільських рад територіальна громада міста Полтави є Полтавською міською територіальною громадою (рішення Полтавської міської ради від 29.01.2021 «Про реорганізацію шляхом приєднання Абазівської сільської ради, Бричківської сільської ради, Валківської сільської ради, Гожулівської сільської ради, Ковалівської сільської ради, Пальчиківської сільської ради, Сем`янівської сільської ради, Супрунівської сільської ради, Тахтаулівської сільської ради, Чорноглазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області до Полтавської міської ради»).

За Інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.09.2022:

- 21.05.2016 за ПП «Карсад 1» на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12.05.2015 та ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 04.12.2018 у справі № 554/5366/15-ц зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: будівлю охорони 1989 року побудови 20,5 кв. м, вбиральня 4,4 кв. м, огорожа (металева сітка в металевих стовпах) 850,71 кв. м, ворота (металева сітка в металевих стовпах) 8,5 кв. м, замощення (асфальт) 900,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1, м. Полтава (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 40);

- 28.02.2020 право приватної власності ПП «Карсад 1» на зазначений об`єкт припинено;

- 28.02.2020 на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.2020 № 747 за ОСОБА_1. зареєстровано права приватної власності на об`єкт нерухомого майна: будівлю охорони 1989 року побудови 20,5 кв. м, вбиральня 4,4 кв. м, огорожа (металева сітка в металевих стовпах) 850,71 кв. м, ворота (металева сітка в металевих стовпах) 8,5 кв. м, замощення (асфальт) 900,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1, м. Полтава (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 40);

- 03.11.2020 право приватної власності ОСОБА_1 на зазначений об`єкт припинено;

- 03.11.2020 на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу від 02.11.2020 за ПП «Алмаз-Авто» зареєстровано права приватної власності на об`єкт нерухомого майна: будівлю охорони 1989 року побудови 20,5 кв. м, вбиральня 4,4 кв. м, огорожа (металева сітка в металевих стовпах) 850,71 кв. м, ворота (металева сітка в металевих стовпах) 8,5 кв. м, замощення (асфальт) 900,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1, м. Полтава (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 40).

3.1. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.02.2023 позов задоволено частково. Визнано недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу, виданий 02.11.2020, посвідчений 03.11.2020 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Цвітоха Ю. М., в частині передачі до статутного капіталу ПП «Aлмaз-Авто» нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 40, адреса об`єкту нерухомого майна: АДРЕСА_1 , опис об`єкта: будівля охорони 1989 року побудови, загальна площа 20,5 кв .м, вбиральня 4,4 кв. м, огорожа (металева сітка в металевих стовпах) 8,5 кв. м, замощення (асфальт) 900,2 кв. м; припинено право приватної власності ПП «Aлмaз-Авто» на цей об`єкт нерухомого майна. В іншій частині - в позові відмовлено.

Рішення аргументоване обґрунтованістю вимоги про визнання недійсним акта приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу від 02.11.2020 та припинення права приватної власності ПП «Aлмаз-Авто» на спірний об`єкт нерухомого майна. Разом з цим, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про припинення права приватної власності за ПП «Карсад 1», суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цієї позовної вимоги, оскільки ПП «Карсад 1» станом на дату подання позовної заяви не було власником зазначеного майна.

3.2. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 рішення господарського суду Полтавської області від 16.02.2023 в частині задоволення позовних вимог скасовано, у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. В іншій частині судове рішення залишено без змін.

Постанова аргументована відсутністю порушеного та оспорюваного права Полтавської міської ради та обрання позивачем неефективного способу захисту прав та інтересів.

3.3. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.10.2023 у даній справі касаційну скаргу Полтавської міської ради задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 у справі № 917/1085/22 скасовано. Справу № 917/1085/22 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд, зокрема, зауважив, що знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).

Отже, за позовом про визнання недійсним правочину та припинення права власності на нерухоме майно, що було набуте на підставі такого правочину, позивачем може бути власник земельної ділянки, на якій таке нерухоме майно розташоване. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 917/1970/20, від 18.01.2022 у справі № 917/10/21, від 21.06.2022 у справі № 917/962/21 у подібних правовідносинах.

3.4. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2024 рішення Господарського суду Полтавської області від 16.02.2023 у справі № 917/1085/22 залишено без змін.

Постанова аргументована тим, що постановою Полтавського апеляційного суду від 17.01.2022 у справі № 554/5366/15-ц було скасовано рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 12.05.2015 та ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 04.12.2018 - тобто акти, на підставі яких було проведено державну реєстрацію права власності ПП "Карсад 1" на спірний об`єкт нерухомого майна. Отже, ОСОБА_1 не був власником спірного майна, у тому числі і на момент укладення Акта приймання-передачі майна від 02.11.2020, відтак не мав правових підстав для його передачі до статутного капіталу Приватного підприємства "Алмаз-авто". Зазначене є підставою для визнання акта приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу Приватного підприємства "Алмаз-авто" від 02.11.2020 недійсним в частині передачі об`єкта нерухомого майна: реєстраційний номер 40, будівля охорони 1989 року побудови 20,5 кв. м., вбиральня 4,4 кв. м. огорожа (металева сітка в металевих стовпах) 850,71 кв. м., ворота (металева сітка в металевих стовпах) 8,5 кв. м., замощення (асфальт) 900,2 кв. м, що розташована за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_1.

З огляду на те, що позовні вимоги в частині визнання недійсним акта приймання-передачі від 02.11.2020 стосовно передачі спірного майна задоволені, то позовні вимоги в частині припинення права приватної власності ПП "Алмаз-авто" на відповідне майно також підлягають задоволенню, оскільки право власності на таке майно ПП "Алмаз-авто" набуло на підставі недійсного акта приймання-передачі від 02.11.2020. Оскільки недійсний правочин не породжує жодних наслідків, то і право власності ПП "Алмаз-авто" підлягає припиненню судом як безпідставно набуте.

Посилання ПП «Алмаз-авто» на те, що позивачем не доведено порушення його прав чи інтересів оскаржуваним актом приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу відхилено судом апеляційної інстанції з посиланням на постанову Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 917/1970/20, ухвалену у подібних правовідносинах щодо тих самих учасників справи. У пунктах 66, 67 цієї постанови зазначено, що знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19). Отже, за позовом про визнання недійсним правочину та припинення права власності на нерухоме майно, що було набуте на підставі такого правочину, позивачем є власник земельної ділянки, на якій таке нерухоме майно розташоване.

4. ПП «Алмаз-Авто» звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати і відмовити у задоволенні позову.

Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Скаржник стверджує, що судами не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27.01.2020 у справі №761/26815/17, від 27.11.2018 по справі № 905/1227/17, від 09.03.2023 у справі № 906/560/20, від 03.03.2021 у справі № 913/175/20, від 17.02.2021 у справі № 918/158/20, від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 22.11.2023 у справі № 917/1531/21, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18, від 26.06.2019 у справі №669/927/16-ц, від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20.

5. Дослідивши доводи, викладені у касаційній скарзі, та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 922/479/22 з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 вказала, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Враховуючи наведені висновки щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), Велика Палата Верховного Суду визнала за потрібне конкретизувати раніше викладені Верховним Судом висновки щодо цього питання та зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Отже для розгляду касаційної скарги у межах підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України необхідно встановити, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норму права, всупереч наявним висновкам Верховного Суду щодо застосування такої норми у правовідносинах, які є подібними зі справою, яка розглядається.

Однак Верховний Суд зауважує, що справи, на які посилається скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження, стосуються інших обставин, які не можна вважати релевантними щодо відносин у справі № 917/1085/22.

Так, у справі № 761/26815/17 розглядались позовні вимоги про скасування рішення загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, які обґрунтовані тим, що підвищення плати на утримання та обслуговування житлово-будинкового комплексу відповідачем здійснено вибірково та суперечить вимогам Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» і Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869.

У постанові Верховного Суду у цій справі № 761/26815/17 зазначено, щ недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Оскільки допускається розмежування розміру внесків залежно від виду об`єкту нерухомого майна (квартира або нежитлове приміщення) і позивач не оспорював пункт 2.6. договору з надання послуг з управління неподільним та загальним майном житлового комплексу від 10 липня 2008 року, то відсутні підстави для визнання оспорюваного рішення загальних зборів ОСББ «Хмельницький» недійсним.

Спір у справі № 905/1227/17 стосувався визнання недійсним на майбутнє договору оренди нерухомого майна (приміщень); при цьому на момент звернення прокурором з позовом до суду спірне майно вже було повернуто балансоутримувачу). Позовні вимоги у справі № 905/1227/17 були обґрунтовані незаконністю передачі в оренду приміщень державного навчального закладу для здійснення діяльності, що не пов`язана з навчально-виховним процесом.

У справі № 906/560/20 підприємство «Кооперативний ринок» звернулось до суду з позовом до ФОП Тютріної О.А. з вимогами звільнити торговельні майданчики та сплатити неустойку у розмірі 52 807,50 грн, а ФОП Тютріна О.А. подала зустрічний позов до Підприємства «Кооперативний ринок» про визнання спірного договору оренди недійсним. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, господарські суди, з якими погодився Верховний Суд у постанові від 09.03.2023, з`ясувавши характер спірних правовідносин сторін, правову природу договору, надавши оцінку змісту порушеного права (інтересу) ФОП Тютріної О.А. спірним Договором оренди, дослідивши обставини справи і наявні у ній докази, визнали недоведеним позивачем належними засобами доказування у розумінні положень статей 76-79, 91 ГПК України факт порушення таким Договором оренди, строк дії якого скінчився ще 31.12.2015, прав і законних інтересів ФОП Тютріної О.А., які підлягали би захисту у судовому порядку.

У справі № 913/175/20 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новікова 23 А» звернулося з позовом до Сєвєродонецької міської ради Луганської області, Комунального підприємства «Сєвєродонецькліфт», Державного реєстратора сектору реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради Костецької Вікторії Вікторівни, Державного реєстратора сектору реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради Набатової Владислави Вікторівни про визнання неправомірним набуття права власності, визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора. Спір у вказаній справі виник з правовідносин щодо державної реєстрації за органом місцевого самоврядування права власності на допоміжне приміщення в багатоквартирному будинку;

У справі № 918/158/20 предметом розгляду були вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а позов спрямований на захист права власника земельної ділянки на розпорядження такою ділянкою. Позов обґрунтований тим, що позивачем не надавалася земельна ділянка у власність чи користування відповідачам, а навіс встановлено без дотримання норм чинного законодавства та без згоди власника земельної ділянки, а тому наявні підстави, передбачені статтею 152 ЗК України та статтею 391 ЦК України для зобов`язання усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення навісу та приведення цієї земельної ділянки у стан, який існував до встановлення навісу.

У справі № 338/180/17, на яку посилається скаржник, предметом первісного позову було стягнення коштів як помилково перерахованих, а зустрічного позову - визнання укладеним договору підряду та стягнення боргу за поставлені будівельні матеріали.

У справі №905/1926/16 розглядалися позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» до приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» про зобов`язання останнього виконати умови укладеного з ПАТ «Донбасенерго» договору від 20.07.2015 № АУП-20-07/0003, а саме: прийняти виконання зобов`язань ПАТ «Донбасенерго» за договором від 20.07.2015 № АУП-20-07/0003 шляхом надання ПАТ «Донбасенерго» актів приймання-передачі електроенергії за певні періоди, кількість і вартість електроенергії.

У справі № 569/17272/15-ц позивачі заявили вимоги якими просили зобов`язати ПП «ТРК «Сфера-ТВ» здійснити публікацію про порушення авторських прав на твір на офіційному сайті відповідача: та стягнути з ПП «ТРК «Сфера-ТВ» суму компенсації за використання твору.

У справі № 910/15262/18, що переглядалась Верховним Судом, предметом позову були вимоги про визнання недійсним договору та відшкодування збитків. В обґрунтування позовної вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору управління майном (активами) від 06.09.2018, що укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2, позивач посилався на те, що відповідачем-1 в порушення вимог статті 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» не було проведено конкурс для відбору суб`єктів оціночної діяльності, які б мали право здійснити оцінку активів переданих в управління за оспорюваним договором.

У справі № 910/6091/19, що переглядалась Верховним Судом, предметом позову були вимоги про визнання недійсним додаткового договору про внесення змін до договору управління майном (активами). Позов обґрунтовано тим, що на думку позивача, відповідний додатковий договір підлягає визнанню нікчемним, оскільки суперечить статті 37 Закону України «Про публічні закупівлі» та є недійсним у силу вимог закону.

У справі № 917/1531/21 Міністерство фінансів України звернулося до суду з позовною заявою до комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал», Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, Департаменту будівництва, містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області Управління житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації про визнання недійсними договорів, укладених відповідачами. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що: пунктом 14 оспорюваних договорів передбачено, що договір є дійсним лише в разі здійснення відповідного фінансування; на думку позивача, оскільки відповідне фінансування здійснено не було, то оскаржувані договори є недійсними, а, отже, не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що свідчить про невідповідність їх вимогам частини п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та є підставою для визнання їх недійсними в судовому порядку за правилами статті 215 ЦК України.

У справах № 610/1030/18, №669/927/16-ц предметами позовних вимог було визнання недійсними договорів оренди та скасування рішень про державну реєстрацію права оренди.

У справі 911/1278/20 предметом позову було визнання права власності на транспортний засіб та зняття арешту з нього.

Таким чином, у наведених вище справах, предмет і підстави позовів, зміст правовідносин, так, і відповідно, правове регулювання не є подібним до правовідносин у справі № 917/1085/22, в якій розглядається позов про припинення права власності, визнання недійсним акта приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу.

У свою чергу, висновки щодо необхідності застосування ефективного способу захисту, встановлення обґрунтованості позовних вимог, на які посилається скаржник в межах підстави касаційного оскарження, сформовані з урахуванням конкретних обставин кожної справи та змісту правовідносин, які є відмінними від правовідносин сторін у цій справі. Посилання на загальні засади встановлення порушеного права позивача та визначення належного способу захисту за умови дослідження судами попередніх інстанцій зазначених обставин, не може бути достатньою підставою вважати, що скаржник належним чином виконав вимоги, передбачені у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Водночас заявником не доведено, що рішення судів попередніх інстанцій суперечать висновкам Верховного Суду, які були б викладені саме у подібних правовідносинах із урахуванням усіх особливостей спору, який розглядали суди. У цьому контексті узагальнене посилання на висновки Верховного Суду не може бути розцінене як наведення правового висновку, який би спростовував висновки судів щодо необхідності часткового задоволення позову.

Крім того, як слідує із оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції, зокрема, посилався на постанови Верховного Суду, які прийняті саме у подібних правовідносинах (з аналогічними предметами, підставами та сторонами) і на необхідності врахування цих висновків також акцентував увагу суд касаційної інстанції, направляючи справу на новий розгляд.

5. З наведеного слідує, що, звертаючись із касаційною скаргою, обґрунтованою підставою оскарження, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник хоча і посилався на висновки Верховного Суду, але не врахував, що відповідні постанови повинні бути прийняті у подібних відносинах. Тобто важливим було довести, що суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідні норми матеріального або процесуального права саме у подібних відносинах застосовуються інакше і на цьому вже акцентував увагу Верховний Суд. Саме виконання зазначених вимог надає Верховному Суду повноваження у межах приписів 300 ГПК України для перегляду судових рішень.

Оскільки зазначених вимог заявник не здійснив, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилався скаржник, обґрунтовуючи вимоги, заявлені у скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі № 917/1085/22, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства «Алмаз-Авто» на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.02.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2024 у справі № 917/1085/22.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ спосіб, у який стаття 6 Конвенції (право на справедливий суд) застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France», № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23.10.1996; «Brualla Gуmez de la Torre v. Spain», № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19.12.1997).

Усталена практика ЄСПЛ наголошує, що право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це зумовлено виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким має на меті забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай запроваджуються для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Чинне законодавство України надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені в пункті 5 частини першої статті 296 ГПК України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою ЄСПЛ, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства «Алмаз-Авто» на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.02.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2024 у справі № 917/1085/22 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ