УХВАЛА

м. Київ

17.06.2024Справа № 910/15001/22

Суддя Господарського суду міста Києва Літвінова М.Є., розглянувши матеріали

скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на дії та бездіяльність державного виконавця

у справі №910/15001/22

за позовом Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" (09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Івана Кожедуба, будинок 361)

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6)

про стягнення 6 712 525, 09 грн.

Представники учасників справи:

Від стягувача: Гринчук О.Ю.;

Від боржника (скаржника): Конопліцький І.В.;

Від ВДВС: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ПрАТ "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення 6 712 525, 09 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/15001/22 Позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" грошові кошти в сумі 6 712 525 грн 09 коп. та судовий збір в розмірі 100 687 грн 88 коп.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2024 повернуто апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/15001/22 з доданими до неї матеріалами.

22.03.2024 на примусове виконання рішення суду від 17.04.2023 у справі №910/15001/22 Господарським судом міста Києва видано наказ.

12.04.2024 через систему "Електронний суд" від представника боржника надійшла заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2024 повернуто без розгляду заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

17.04.2024 через систему "Електронний суд" від представника боржника надійшла заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2024 повернуто без розгляду заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

25.04.2024 через систему "Електронний суд" від представника боржника надійшла заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2024 призначено заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, до розгляду в судовому засіданні на 15.05.2024.

15.05.2024 через систему "Електронний суд" від представника стягувача надійшли заперечення на заяву представника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2024 оголошено перерву в судовому засідання по розгляду заяви до 20.05.2024.

17.05.2024 через систему "Електронний суд" від представника боржника надійшла відповідь на відзив.

20.05.2024 через систему "Електронний суд" від представника стягувача надійшли заперечення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

30.05.2024 через систему «Електронний суд» від представника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла скарга, в якій останній просив суд:

- визнання неправомірними дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича в ході примусового виконання рішення суду №910/15001/22 у ВП №75097512 щодо винесення постанови від 23.05.2024 про закінчення ВП №75097512 з підстав: "Борг в повному обсязі стягнуто на рахунок Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та перераховано стягувачу. Крім того, з боржника стягнуто виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. Залишок нестягненої суми за виконавчим документом 0,00 гривня (UAH); сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 681321,29 гривня (UAH). Ураховуючи викладене, керуючись вимогами п.9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження».

- скасувати постанову головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23.05.2024 про закінчення ВП №75097512;

- визнання неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича в ході примусового виконання рішення суду №910/15001/22 у ВП №75097512 щодо не винесення постанови про закінчення ВП №75097512 з підстав добровільного виконання НАК "Нафтогаз України" рішення суду №910/15001/22 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

- зобов`язати головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, усунути порушення (поновити порушене право заявника) винести постанову про закінчення ВП №75097512 з підстав добровільного виконання НАК "Нафтогаз України" рішення суду №910/15001/22 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог;

- зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути НАК "Нафтогаз України" надмірно стягнуті кошти під час примусового виконання рішення №910/15001/22 суду у ВП №75097512 в сумі 7 494 992,18 грн.

В обґрунтування вказаної скарги НАК "Нафтогаз України" зазначив, що державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) стягнуто з боржника подвійну суму, у зв`язку з виконанням рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/15001/22. Крім того, представник скаржника зауважив, що державному виконавцю було надіслано заяву про добровільне виконання рішення суду, яку, на думку скаржника, не було враховано представником ВДВС в межах виконавчого провадження №75097512.

31.05.2024 через відділ діловодства суду від Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов лист, до якого долучено постанову про закінчення виконавчого провадження №75097512.

31.05.2024 від державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича надійшов лист, до якого долучено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №75097512.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2024 призначено до розгляду скаргу на 12.06.2024, запропоновано Приватному акціонерному товариству "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" надати письмові пояснення по суті скарги, зобов`язано Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в строк до 11.06.2024 надати суду: письмові пояснення по суті скарги, а також докази направлення письмових пояснень з доданими до них документами на адресу стягувача, боржника та копії матеріалів виконавчого провадження №75097512.

11.06.2024 через систему «Електронний суд» від представника стягувача надійшли письмові пояснення, в яких останній просив суд залишити скаргу без задоволення, з огляду на те, що за відсутності рішення суду про визнання наказу, таким, що не підлягає виконанню та належного підтвердження здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог у державного виконавця відсутні правові підстави для невиконання наказу Господарського суду у дані справі. Крім того, представник стягувача, вказав що, представником боржника до скарги не долучено належних доказів надіслання державному виконавцю звернення про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Також, представник ПрАТ "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" зауважив, що зобов`язання, які виникли у боржника перед стягувачем, щодо погашення заборгованості у 6 712 525 грн 09 коп. та судовий збір в розмірі 100 687 грн 88 коп, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог не припинили своє існування, зважаючи на наступне: договорами на поставку природного газу, за якими наявна заборгованість у стягувача перед НАК "Нафтогаз України", передбачено розрахунок виключно грошовими коштами та заборонено припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, заяви № 39/9-2001-23 та № 39/-2002-23 не містять доказів підпису КЕП уповноваженою на це особою,відповідачем по справі №910/15001/22 не доведено належними та допустимими доказами здійснення зарахування зустрічних однорідних вимогу часників справи.

12.06.2024 через систему «Електронний суд» від ПрАТ "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" надійшло клопотання про розгляд скарги без участі його представника.

12.06.2024 через систему «Електронний суд» головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича надійшли відзив на позовну заяву, однак суд розцінює даний документ як письмові пояснення по суті скарги, відповідно до яких, виконавець зазначив про відсутність правових підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог та відсутність в останнього доказів фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Також, виконавець зауважив, що положеннями чинного законодавства останній не наділений компетенцією становлення факту відсутності або припинення обов`язків боржника за виконавчим документом у спосіб, який не передбачено таким виконавчим документом.

14.06.2024 через систему «Електронний суд» від представника скаржника надійшла відповідь на відзив, в якій останній не погоджується з твердженнями стягувача щодо відсутності накладеного ЕЦП адвоката Конопліцького І.В. на заяву про закінчення виконавчого провадження, зазначає про невиконання ПрАТ "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" грошового зобов`язання перед скаржником, у зв`язку з чим були скеровані заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог. Представник НАК "Нафтогаз України" вказав, що на підтвердження фактичного виконання в повному обсязі рішення суду від 17.07.2023 у справі №910/15001/22 згідно з виконавчим документом від 22.03.2024 державному виконавцю була надіслана заяву про закінчення виконавчого провадження шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Представник Шевченківського ВДВС у судове засідання 17.06.2024 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник стягувача у судовому засіданні 17.06.2024 заперечував проти скарги НАК "Нафтогаз України" дії та бездіяльність державного виконавця.

Представник скаржника у судовому засіданні 17.06.2024 підтримав скаргу дії та бездіяльність державного виконавця та просив суд її задовольнити.

Розглянувши матеріали скарги НАК "Нафтогаз України" на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

21.05.2024 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 22.03.2024, який видано у справі №910/15001/22, про стягнення з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" грошових коштів в сумі 6 712 525 грн 09 коп. та судовий збір в розмірі 100 687 грн 88 коп.

Суд зазначає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню. Також, під час розгляду означеної заяви суд досліджував обставини, на які посилається представник скаржника, а саме: припинення грошових зобов`язань боржника перед стягувачем шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, та надавав обґрунтований висновок.

21.05.2024 державним виконавцем, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75097512 з примусового виконання вказаного рішення. У відповідності до вимог статті 9 Закону одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника внесено до Єдиного реєстру боржників.

Надалі державним виконавцем, винесено постанову про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника суму мінімальних витрат у розмірі 457,92 грн, та про стягнення виконавчого збору з боржника у розмірі 681 321,29 грн.

22.05.2024 державним виконавцем на підставі статті 1071 ЦК України та у відповідності до статей 3, 18, 48, 52, 56 Закону надіслано до АТ «Ощадбанк» платіжну інструкцію щодо примусового списання з рахунку боржника коштів у розмірі 7 494 992,18 грн. Цього ж дня кошти у повному розмірі списано із боржника на рахунок Відділу.

23.05.2024 державним виконавцем надано розпорядження щодо перерахування стягнутих коштів.

23.05.2024 державним виконавцем, керуючись вимогами п.9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №75097512.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 вказаної норми для здійснення заходів з виконання рішення суду, виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Згідно зі ст. 30 вказаного Закону, виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Як визначено ч. 2 ст. 36 Закону, розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

При цьому, про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт (ч. 3 ст. 37 Закону).

Поряд з цим за ч. 2 ст. 48 Закону стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

При цьому, як визначено ч. 8 вказаної статті, виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження; у подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

У силу ст. 52 Закону виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом; інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Окрім того, як визначено ч. 2 ст. 52 Закону, виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Відповідно до ст. 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

В обґрунтування вказаної скарги НАК "Нафтогаз України" зазначив, що державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) стягнуто з боржника подвійну суму, у зв`язку з виконанням рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/15001/22, оскільки скаржник скерував заяву про закінчення виконавчого провадження з посиланням на фактичне виконання рішення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

У відзиві виконавець зазначив про відсутність правових підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог та відсутність в останнього доказів фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Також, виконавець зауважив, що положеннями чинного законодавства останній не наділений компетенцією становлення факту відсутності або припинення обов`язків боржника за виконавчим документом у спосіб, який не передбачено таким виконавчим документом.

Під час розгляду скарги на дії (бездіяльність) дрежавного виконавця господарський суд, користуючись правами та повноваженнями наданими йому процесуальним законом, повинен з`ясувати та перевірити належність виконання приватним виконавцем визначених законом обов`язків, і в залежності від установлених обставин ухвалити відповідне рішення про задоволення (відмову у задоволенні) такої скарги.

Статтею 39 Закону України "Про виконавче провадження" визначені підстави, за яких виконавче провадження підлягає закінченню.

Зокрема, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", про порушення приватним виконавцем якого стверджує скаржник, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Окрім того, частиною 2 статті 328 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, правовою підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до положень пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" та частини 2 статті 328 Господарського процесуального кодексу України є встановлення приватним виконавцем факту виконання рішення суду у повному обсязі таким чином, як визначено виконавчим документом, або факту визнання виконавчого документу судом таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Враховуючи, що ПрАТ "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" не підтвердило факт припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог та не підтвердило факту відсутності заборгованості, наказ Господарського суду міста Києва від 22.03.2024 у справі №910/15001/22 таким, що не підлягає виконанню, не визнано, у державного виконавця були відсутні підстави для висновку про повне фактичне виконання рішення суду НАК "Нафтогаз України" у зв`язку із отриманням повідомленням про зарахування зустрічних однорідних вимог у розумінні положень пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необґрунтованими посилання скаржника про те, що, враховуючи проведення НАК "Нафтогаз України" зарахування зустрічних однорідних вимог, державний виконавець після отримання повідомлення від боржника мав винести постанову про закінчення ВП №75097512 у зв`язку із добровільним виконанням рішення суду від 17.07.2023 у справі №910/15001/22.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду, а згідно частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

При цьому, будь-яких виключень або делегування регулювання даних правовідносин іншим нормам законодавства Конституція України не містить.

До того ж, наведені приписи ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування законодавцем безумовного права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" №9 від 01.11.1996 вказано, що оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України №475/97 від 17.07.1997, передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Агрокомплекс проти України" від 06.10.2011 міститься висновок, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України", рішення від 15.10.2009).

У своєму рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Тобто, практика Європейського суду з прав людини однозначно свідчить про те, що невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 343 ГПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що оскаржувані рішення та дії приватним виконавцем були вчинені відповідно до норм чинного законодавства, в межах повноважень, а тому, суд відмовляє у задоволенні скарги, в зв`язку з її необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 342-344 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії та бездіяльність державного виконавця відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку.

Повний текст складено та підписано: 27.06.2024.

Суддя М.Є. Літвінова