ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2024 Справа № 914/1111/24

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Артишук В.І.,

розглянувши матеріали справи за позовом: Акціонерного товариства "Галичфарм", м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Берко Віктора Орестовича, с. Поріччя Яворівського району Львівської області

про: стягнення заборгованості в розмірі 222 148,21 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Акціонерного товариства "Галичфарм" до відповідача: Фізичної особи-підприємця Берко Віктора Орестовича про стягнення заборгованості в розмірі 222 148,21 грн.

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2024 р., справу № 914/1111/24 розподілено для розгляду судді Долінській О.З.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.05.2024 р., прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 29.05.2024 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.05.2024 р., розгляд справи по суті відкладено на 26.06.2024 р.

26.06.2024 р. представник позивача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

26.06.2024 р. представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, вимог ухвали суду від 01.05.2024 р. не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

Враховуючи ч.3 ст.222 ГПК України, відповідно до якої, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу під час судового засідання 26.06.2024 р. не здійснюється.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно частин третьої та сьомої статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Ухвали суду у даній справі скеровувалась відповідачу за адресою: 81070, Львівська область, Яворівський район, с. Поріччя, вул. Шевченка, буд. 25а, зазначеній у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який отриманий на запит суду та міститься в матеріалах справи.

Крім того, ухвали суду у даній справі скеровувались відповідачу на його електронну адресу - ; .

29.05.2024 р. відповідачем подано на адресу суду клопотання (за вх. № 14362/24) про ознайомлення з матеріалами справи № 914/1111/24 та відповідач 29.05.2024 р. ознайомився з матеріалами даної справи, що підтверджується підписом відповідача на поданому клопотанні. Крім того, відповідача було повідомлено про дату наступного судового засідання - 26.06.2024 р., про що свідчить його підпис на клопотанні про ознайомлення з матеріалами справи № 914/1111/24.

Відтак, відповідач належно повідомлений про час, дату та місце розгляду справи № 914/1111/24 Господарським судом Львівської області.

Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду в процесі розгляду даної справи, не поступало.

З огляду на вказане вище, відповідач повідомлявся завчасно та належним чином про час, дату та місце розгляду справи № 914/1111/24 Господарським судом Львівської області, проте, своїми процесуальними правами відповідач не скористався, явки представника в судові засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, відзиву не подав.

При цьому, суд враховує, що у разі, якщо ухвалу про відкриття провадження у справі було надіслано за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі, офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (Постанова Верховного Суду від 11.12.18р. у справі № 921/6/18.).

Таким чином, в розумінні ст. ст. 120, 122, 242 ГПК України, відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду даної справи, що підтверджується наявними у справі доказами, не скористався своїм правом на подання відзиву, не заперечив у визначеному Законом порядку проти розгляду справи за його відсутності, справа розглядається за наявними матеріалами, у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів.

Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.

В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Крім того, суд враховує, що пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

З огляду на викладене, суд встановив, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк для подання сторонами своїх доводів, заперечень, відзиву, доказів тощо, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази, дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір по суті й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи і те, що явка повноважного представника відповідача не визнавалась судом обов`язковою ухвалами суду у даній справі, а також беручи до уваги те, що розгляд даної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 914/1111/24.

В судовому засіданні 26.06.2024 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначає про те, що між Акціонерним товариством «Галичфарм» та Фізичною особою-підприємцем Берком Віктором було укладено Договір №29/10/23 ТГ від 26.10.2023р., відповідно до умов якого ФОП Берко Віктор Орестович взяв на себе зобов`язання виконати роботи з ремонту бетонної підлоги в приміщенні складу легкозаймистих речовин (інв. №00135) АТ «Галичфарм» за адресою: м.Львів, вул.Опришківська, 6/8. На виконання вказаного договору, позивачем було перераховано авансовий платіж в розмірі 65% загальної вартості робіт, що становить 63 331,72 грн. Проте, відповідач, в порушення умов Договору, у визначені строки не приступив до виконання робіт, авансового платежу позивачу не повернув. На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 63 331,72 грн. основної заборгованості та 158 816,49 грн. пені за період з 09.11.2023 р. по 19.04.2024 р., згідно приведених ним розрахунків, що містяться в матеріалах справи та стягнути понесені позивачем судові витрати зі сплату судового збору.

Позиція відповідача.

В судові засідання з розгляду даної справи представник відповідача не з`явився і явки свого представника не забезпечив, вимог ухвали суду від 01.05.2024 р. не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

Ухвали суду у даній справі скеровувалась відповідачу за адресою: 81070, Львівська область, Яворівський район, с. Поріччя, вул. Шевченка, буд. 25а, зазначеній у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який отриманий на запит суду та міститься в матеріалах справи.

Крім того, ухвали суду у даній справі скеровувались відповідачу на його електронну адресу - ; .

29.05.2024 р. відповідачем подано на адресу суду клопотання (за вх. № 14362/24) про ознайомлення з матеріалами справи № 914/1111/24 та відповідач 29.05.2024 р. ознайомився з матеріалами даної справи, що підтверджується підписом відповідача на поданому клопотанні. Крім того, відповідача було повідомлено про дату наступного судового засідання - 26.06.2024 р., про що свідчить його підпис на клопотанні про ознайомлення з матеріалами справи № 914/1111/24.

Відтак, відповідач належно повідомлений про час, дату та місце розгляду справи № 914/1111/24 Господарським судом Львівської області.

Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду в процесі розгляду даної справи, не поступало.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання, ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть, якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, відповідач у даній справі повідомлявся судом завчасно та належним чином про дату, час і місце розгляду даної справи, в розумінні ст.ст. 120, 122, 242 ГПК України.

Відповідач у визначеному законом порядку не заперечив проти позову, не скористався своїми процесуальними правами, визначеними ГПК України.

Крім того, явка учасників справи не визнавалась судом обов`язковою, як вбачається із ухвал Господарського суду Львівської області, що постановлені у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, здійснивши огляд документів у справі, суд встановив наступне.

26.10.2023 року між Акціонерним товариством «Галичфарм» (замовник за договором, позивач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Берком Віктором Орестовичем (виконавець за договором, відповідач у справі) укладено Договір №29/10/23 ТГ (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, виконавець зобов`язується виконати роботи з ремонту бетонної підлоги в приміщенні складу легкозаймистих речовин (інв. №00135) АТ «Галичфарм» за адресою: м.Львів, вул.Опришківська, 6/8 згідно Технічного завдання (Додаток № 1), яке є невід`ємною частиною даного Договору.

У п. 3.1 Договору сторони узгодили, що загальна вартість робіт за даним Договором становить 97 433,43 грн.

У п.4.1. Договору передбачено, що замовник перераховує виконавцю аванс в розмірі 65% загальної вартості робіт в розмірі 63 331, 72 грн. протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання даного Договору.

На виконання п.4.1. Договору, 10.11.2023 р. позивачем було перераховано відповідачу авансовий платіж в розмірі 65% загальної вартості робіт, що становить 63 331,72 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 10896 від 10.11.2023р. на суму 63 331,72 грн., яка долучена позивачем до матеріалів справи.

У п. 2.2. Договору сторони узгодили, що термін виконання робіт за даним Договором становить 8 робочих днів після початку робіт.

Відповідно до п.2.1. Договору Відповідач зобов`язаний був приступити до виконання робіт протягом 3-х днів після підписання Договору №29/10/23 ТГ від 26.10.2023 р., тобто не пізніше 30.10.2023 р., а роботи мати бути виконані протягом 8 робочих днів після початку їх виконання (п.2.2. Договору), тобто не пізніше 08.11.2023 р.

Проте, відповідач, в порушення умов Договору, у визначені строки не приступив до виконання робіт. У зв`язку з чим, позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу за вих. №11/2/2-2319 від 05.12.2023 р. про невідкладне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань та належне виконання умов Договору №29/10/23 ТГ від 26.10.2023 р.

Оскільки відповідач жодної відповіді на надіслану вимогу не надав, до виконання робіт не приступив, позивачем було направлено відповідачу претензію за вих. № 16/63 від 15.01.2024 р., в якій було вказано про порушення відповідачем умов Договору, виставлено вимогу про повернення АТ «Галичфарм» сплачених коштів і сплату штрафних санкцій за порушення умов Договору.

Вказана претензія позивача за вих. № 16/63 від 15.01.2024 р. залишена відповідачем без відповіді та реагування, коштів відповідач позивачу не повернув, що і слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінка суду.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали Договір про виконання робіт №29/10/23 ТГ від 26.10.2023 р., у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.

За своєю правовою природою Договір №29/10/23 ТГ від 26.10.2023 р. є договором підряду, до регулювання правовідносин якого застосовуються положення глави 61 ЦК України (підряд).

Відповідно до частин 1, 2 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У п.4.1. Договору передбачено, що замовник перераховує виконавцю аванс в розмірі 65% загальної вартості робіт в розмірі 63 331, 72 грн. протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання даного Договору.

На виконання п.4.1. Договору, 10.11.2023 р. позивачем було перераховано відповідачу авансовий платіж в розмірі 65% загальної вартості робіт, що становить 63 331,72 грн.,

Відтак, належне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією № 10896 від 10.11.2023р. на суму 63 331,72 грн.

У п. 2.2. Договору сторони узгодили, що термін виконання робіт за даним Договором становить 8 робочих днів після початку робіт.

Відповідно до п.2.1. Договору відповідач зобов`язаний був приступити до виконання робіт протягом 3-х днів після підписання Договору №29/10/23 ТГ від 26.10.2023 р., тобто не пізніше 30.10.2023 р., а роботи мати бути виконані протягом 8 робочих днів після початку їх виконання (п.2.2. Договору), тобто не пізніше 08.11.2023 р.

Проте, відповідач, в порушення умов Договору, у визначені строки не приступив до виконання робіт, авансового платежу позивачу не повернув.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

За приписами ст.599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин, зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Відповідач проти наявності зазначеної заборгованості за Договором не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду.

Станом на день прийняття рішення суду, доказів в спростування вищенаведених обставин не поступало, доказів щодо оплати заборгованості відповідачем не представлено, протилежного суду не доведено, а відтак основна заборгованість відповідача перед позивачем на час ухвалення рішення у даній справі становить 63 331,72 грн., яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення з відповідача нарахованої пені в розмірі 158 816,49 грн. за період з 09.11.2023 р. по 19.04.2024 р., суд зазначає наступне.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором (ст. 216 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2. ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст.ст. 525, 526, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог Цивільного Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. За неналежне виконання зобов`язань сторона повинна нести господарсько-правову відповідальність за наявності її вини, а у випадку нанесення збитків вони повинні бути відшкодовані в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За умовами п. 7.2 укладеного Договору №29/10/23 ТГ від 26.10.2023 р., в разі прострочення терміну виконання робіт, Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі одного відсотка від загальної вартості робіт за кожен день порушення строків їх виконання.

Згідно п. 3.1 Договору, загальна вартість робіт за даним Договором становить - 97 433, 43 грн.

Згідно із ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

За розрахунком позивача, пеня розрахована за період з 09.11.2023 р. по 19.04.2024 р.

Суд, здійснивши розрахунок пені в розмірі, який встановлений у пункті п. 7.2 укладеного Договору №29/10/23 ТГ від 26.10.2023 р. (в разі прострочення терміну виконання робіт, Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі одного відсотка від загальної вартості робіт за кожен день порушення строків їх виконання), встановив, що даний розмір пені є більшим, ніж розрахунок пені в межах подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, тому суд здійснивши перерахунок пені, використовуючи для розрахунку програму ТОВ "Ліга Закон" в межах подвійної облікової ставки Національного банку України, вважає, що обґрунтованою до стягнення з відповідача на користь позивача є сума 13 125,70 грн. пені. В задоволенні решти позовних вимог, щодо стягнення пені, суд відмовляє позивачу, у зв`язку із безпідставністю нарахування такої.

У суду відсутні докази про те, що на час ухвалення судом рішення у справі, Договір №29/10/23 ТГ від 26.10.2023 р. із додатками визнавались судом недійсними чи неукладеними, договірними сторонами Договір розірваний чи змінений не був.

Станом на день прийняття рішення, доказів оплати зі сторони відповідача як основної заборгованості, так і проведених позивачем нарахувань пені, та доказів в спростування наведених обставин, суду не надано.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів" на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 63 331,72 грн. основної заборгованості та 13 125,70 грн. пені, є обгрунтованими і підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем, а тому підлягають до задоволення в даному розмірі і стягненню з відповідача на користь позивача. У задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення пені, суд відмовляє, за безпідставністю такого нарахування.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 3 332,22 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 37 від 22.04.2024 р.

На підставі положень ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: на відповідача в сумі 1 146,86 грн., а решта суму судового збору залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 120, 122, 123, 129, ч. 9 ст. 165, ч.2 ст. 178, ч. 1, ч. 3 ст. 202, ч.3 ст.222, ст.ст. 236-241, 242, 327 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача: Фізичної особи-підприємця Берко Віктора Орестовича ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ № НОМЕР_1 ) на користь позивача: Акціонерного товариства "Галичфарм" (79024, м. Львів, вул. Опришківська, 6/8; код ЄДРПОУ № 05800293) 63 331,72 грн. основної заборгованості, 13 125,70 грн. пені та 1 146,86 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 02.07.2024 р.

Суддя Долінська О.З.