ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

08.07.2024 Справа № 905/726/24

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.,

розглянувши матеріали справи

у справі за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги», м.Дніпро

до відповідача: ОСОБА_1 , м.Краматорськ

про стягнення 43373,31 грн

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги», м.Дніпро, звернувся до Господарського суду Донецької області із позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 , м.Краматорськ про стягнення 43373,31 грн, з яких: основний борг у розмірі 43044,65 грн, 3% річних у розмірі 259,73 грн, інфляційні втрати у розмірі 68,93 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №192 від 01.01.2019, на умовах комерційної пропозиції «Універсальна», в частині своєчасної та в повному обсязі оплати за спожиту електроенергію за грудень 2023 року та січень 2024 року в розмірі 43044,65 грн, що стало підставою для нарахування інфляційних втрат та процентів річних.

Ухвалою суду від 15.05.2024 витребувано у Державної міграційної служби України відомості про реєстрацію або місцеперебування фізичної особи ОСОБА_1 ; витребувано у Міністерства соціальної політики України відомості про реєстрацію у якості внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 .

17.05.2024 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання б/н від 17.05.2024 про долучення доказів.

28.05.2024 на адресу суду від Державної міграційної служби України надійшов лист №6.2-5222/6-24 від 20.05.2024 за змістом якого повідомлено, що місце проживання ОСОБА_1 значиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 29.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/726/24; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвала суду від 29.05.2024, що направлялася на адресу відповідача, була повернута відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з положеннями пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Поштові картки, листи з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані (реєстровані) листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з повідомленням про їх вручення згідно із законодавством (пункти 8 та 15 Правил).

Рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання поштових відправлень, під розпис. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за зазначеною адресою", яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду (пункт 83 Правил).

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» або реєстрованого поштового відправлення з позначкою «Адміністративна послуга» такі відправлення разом з бланком повідомлення про вручення повертаються за зворотною адресою у порядку, визначеному в пунктах 81, 82, 83, 84, 91, 99 цих Правил, із зазначенням причини невручення (пункт 101 Правил).

Отже, у разі якщо ухвали суду направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки у цьому випадку отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19 та від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Ухвала суду від 29.05.2024 про відкриття провадження була направлена сторонам на відомі електронні поштові скриньки, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів від 29.05.2024.

Одночасно, означена ухвала була доставлена до електронного кабінету позивача в підсистемі «Електронний суд» про, що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку документу до електронного кабінету від 29.05.2024.

Окрім того, суд намагався передати телефонограму відповідачу на відомий з матеріалів справи номер телефону, однак встановити телефонний зв`язок з ОСОБА_1 не вдалось, про що свідчить наявна в матеріалах справи телефонограма від 29.05.2024.

Таким чином сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи.

10.06.2024 на електронну адресу суду від відповідача надійшов електронний лист за змістом якого останній зазначає, що ФОП Таран М.М. закрито у травні 2021 року, на момент закриття на рахунку позивача знаходилось 16000,00 грн передплати. Вказує, що фізична особа ОСОБА_1 не проживає на території України з 2020 року та на те, що з жовтня 2023 територію підприємства, яке було в оренді відповідача використовують треті особи (не скріплено ЕЦП).

20.06.2024 на електронну адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі б/н від 20.06.2024 з змістом яких останній вказує, що надісланий з електронної пошти лист відповідача є таким, що не відповідає вимогам ГПК України, за змістом формальний та не містить електронного підпису. Зазначає, що на момент виникнення заборгованості за позовний період договір був діючий та мав виконуватись належним чином (скріплено ЕЦП).

Суд зазначає, що з урахуванням положень Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" електронний лист відповідача вважається таким, що не підписаний заявником, а тому не може бути прийнятий до уваги суду.

Водночас, додаткові пояснення у справі, що надіслані представником позивача на електронну адресу суду, з урахуванням вимог Господарського процесуального кодексу України, також не беруться до уваги судом, оскільки надіслані до суду не у спосіб, передбачений вказаним кодексом (юридичні особи можуть подавати процесуальні документи до суду через електронний кабінет в ЄСІТС або в паперовій формі).

Ознайомившись зі змістом позовної заяви та долучених до неї матеріалів, суд зазначає про наявність підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з наступним.

01.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» (позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Тараном Максимом Миколайовичем (відповідач, споживач) укладено, шляхом фактичного споживання електроенергії та здійснення у грудні 2018 року попередньої оплати за активну електричну енергію згідно договору №192, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (договір) на умовах комерційної пропозиції «Універсальна» постачальника універсальних послуг ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" для малих непобутових споживачів (додаток №2 до договору) (в матеріалах справи наявна виписка по рахунку позивача від 24.12.2018 з підтвердженням проведення попередньої оплати).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зробленого судом, вбачається, що підприємницьку діяльність суб`єкта господарювання - Фізичної особи-підприємця Тарана Максима Миколайовича припинено 26.05.2021 на підставі власного рішення, про що зроблено запис в ЄДР.

Позивач наполягає, що на виконання умов договору №192 від 01.01.2019 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за грудень 2023 року та січень 2024 року ним було поставлено, а відповідачем спожиту електричну енергію в обсязі 7395 кВт*год на загальну суму 58350,59 грн з ПДВ.

На підтвердження вищезазначеного позивачем до матеріалів справи додано акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) до договору про постачання електричної енергії №192 від 01.01.2019 та відповідні рахунки за грудень 2023 року та січень 2024 року на загальну суму 58350,59 грн, які не підписані відповідачем.

Позивач посилається на те, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язків за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (договір) на умовах комерційної пропозиції «Універсальна» №192 від 01.01.2019 в частині своєчасної та в повному обсязі оплати за спожиту електричну енергію за грудень 2023 року та січень 2024 року він звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Тарана Максима Миколайовича, м.Краматорськ про стягнення 43373,31 грн, з яких: основний борг у розмірі 43044,65 грн, 3% річних у розмірі 259,73 грн, інфляційні втрати у розмірі 68,93грн.

Згідно вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Частиною 9 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Тобто юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Відповідно до положень ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України).

В свою чергу, відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, ч. 1 якої унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 цього Кодексу.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

З огляду на положення ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, а також ст. ст. 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Аналогічна правова позиція щодо розмежування господарської та цивільної юрисдикції наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №904/1083/18.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі №916/385/19, від 13.02.2019 у справі №910/8729/18.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 24 Цивільного кодексу України, людина, як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Статтями 25, 26 Цивільного кодексу України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено й у ст. 50 Цивільного кодексу України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України, фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №916/1261/18.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах (висновки, сформульовані у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10, від 5 червня 2018 року у справі № 522/7909/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 216/181/16-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 331/5054/15-ц ). Так само фізична особа, вчиняючи правочин від власного імені, може діяти з метою здійснення господарської (зокрема підприємницької) за змістом діяльності.

Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Виходячи з матеріалів справи, підприємницька діяльність відповідача була припинена 26.05.2021, а заборгованість за договором про постачання електричної енергії №192 від 01.01.2019 виникла за надані послуги у грудні 2023 року та січні 2024 року.

Звертаючись до господарського суду з даним позовом до Фізичної особи-підприємця Тарана Максима Миколайовича, діяльність якого, як суб`єкта господарювання (підприємця) на час подачі позову припинена, позивач не зазначає та не надає суду доказів, які підтверджують, що відповідач у спірних правовідносинах діяв як фізична особа-підприємець чи даний спір пов`язаний з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Тобто, спірні правовідносини у позивача виникли не з ФОП, і не у зв`язку із здійсненням ОСОБА_1 . підприємницької діяльності, а виключно з ОСОБА_1 як фізичною особою, оскільки, як вже було зазначено вище, 26.05.2021 ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність.

Оскільки докази використання відповідачем спожитої електроенергії саме у підприємницькій діяльності у справі відсутні, суд не погоджується з обґрунтуваннями позивача, щодо належності розгляду справи №905/726/24 в порядку господарського судочинства у зв`язку з тим, що договір про постачання електричної енергії №192 від 01.01.2019 був укладений із суб`єктом господарювання - фізичною особою-підприємцем Тараном М.М.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що послуга була надана та зобов`язання щодо сплати спожитої електричної енергії виникло після 26.05.2021 (після припинення здійснення відповідачем господарської діяльності), такі правовідносини не виникли за наслідком господарської діяльності відповідача та даний спір не пов`язаний із здійсненням відповідачем його підприємницької діяльності.

Суд зазначає, якщо стороною спору про постачання електроенергії є громадянин як фізична особа, який мав статус суб`єкта підприємницької діяльності, і якщо немає доказів використання спожитої електроенергії у господарській діяльності, це зумовлює наслідки у вигляді зміни юрисдикційності такої справи і відповідно закриття провадження у ній, оскільки на момент відкриття провадження у справі №905/726/24 розгляд цієї справи належав до повноважень суду цивільної юрисдикції, тому що у цьому спорі вказана особа виступає як фізична особа, а не суб`єкт підприємницької діяльності (аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №920/50/19).

З огляду на вищевикладене, оскільки, позовні вимоги пред`явлені до Фізичної особи ОСОБА_1 , діяльність якого, як суб`єкта господарювання (підприємця) на час подачі позову припинена та ОСОБА_1 у спірних правовідносинах не діяв як фізична особа-підприємець та даний спір не пов`язаний з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем, доказів протилежного суду не надано, а фізична особа в силу положень ст.20 Господарського процесуального кодексу України не може бути стороною в господарській справі, за окремими виключеннями, які не стосуються спірних правовідносин, то дана позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Наведена норма процесуального права підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18).

Враховуючи викладене, суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України закриває провадження у справі №905/726/24, оскільки даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Розгляд даної позовної заяви віднесено до юрисдикції місцевих загальних судів з розгляду цивільних справ.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.20, п.1 ч.1 ст. 231, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №905/726/24, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги», м.Дніпро до ОСОБА_1 , м.Краматорськ про стягнення 43373,31 грн.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити учасникам справи, що згідно ч.3 ст.231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання 08.07.2024 та може бути оскаржена у порядку та строки передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Г.Є. Курило