УХВАЛА

м. Київ

08.07.2024Справа № 910/8314/24

Суддя Привалов А.І., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ»

про забезпечення позову

у справі № 910/8314/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНТИНЕНТАЛЬ ТРЕЙД"

про стягнення 4 650 747,11 грн,

Без виклику представників сторін,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ» 03.07.2024 через систему «Електронний суд» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНТИНЕНТАЛЬ ТРЕЙД" про стягнення 4 650 747,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань в частині поставки передплаченого за Договором №300/02/2023 купівлі-продажу товарів від 15.02.2023 товару, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 4 650 747,11 грн.

Крім того, 04.07.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову мотивована тим, що у нього на даний час існує достатньо обґрунтоване припущення, що грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках ТОВ "КОНТИНЕНТАЛЬ ТРЕЙД", можуть бути умисно виведені на рахунки інших підприємств, з тією метою, щоб унеможливити в майбутньому виконання рішення суду у даній справі, у разі задоволення позову та позбавлення позивача можливості отримати належні йому кошти.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНТИНЕНТАЛЬ ТРЕЙД" про забезпечення позову та проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд відзначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Положеннями частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів, є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду та реалізації кожним права на судовий захист.

Заява про забезпечення позову, є обґрунтованою із зазначенням адекватного засобу забезпечення позову, необхідного для забезпечення ефективного захисту.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74, 76-79. ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник з обраними заявником заходами забезпечення позову.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006р. у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти та дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зазначеним у заяві позивача, буде мати наслідком збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

А також враховує правову позицію, викладену у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, "з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в господарській справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, судом установлено, що у рамках укладеного між сторонами Договору №300/02/2023 купівлі-продажу товарів від 15.02.2023 та виставлених рахунків на оплату №1220 від 23.05.2024 та №1244 від 27.05.2024 відповідачем зазначалося про продаж дизельного пального з танкера MAX PLANCK (IMO: 8643602), який був завантажений в OTS CONSTANTA(Romania), що підтверджується наданим відповідачем Сертифікатом якості товару №5989 та перепискою з відповідачем.

Отримавши попередню оплату та не здійснивши протягом більш ніж місяця поставку товару, відповідач залишив без розгляду вимогу позивача про повернення коштів.

Натомість, позивач дізнався, що відповідач відчужив майно іншій юридичній особі, яке зобов`язувався продати позивачу, а саме дизельне пальне з танкера MAX PLANCK (IMO: 8643602) компанії ТОВ «АРСТАК». Про це заявнику стало відомо 03.07.2024 з направленого ТОВ «АРСТАК» Сертифікату якості товару №5989.

На підтвердження зазначеної обставини позивачем надано суду Договір поставки нафтопродуктів №20200902-1 від 02.09.2020, укладений між ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» та ТОВ «АРСТАК», рахунок на оплату №725 від 03.07.2024, Сертифікат якості та скріншоти переписки з працівником ТОВ «АРСТАК».

З Сертифікату якості товару №5989 вбачається, що останній видано на товар, який зобов`язався поставити відповідач. Сертифікат має всі ті ж самі реквізити, проте поле «Вантажоотримувач англійською «Consignee» змінився з ТОВ «Континенталь трейд» на ТОВ «АРСТАК», а поле «Notify» змінилось з ТОВ «Континенталь трейд» на AGTG SA.

Отже, відповідачем вчинено дії щодо відчуження майна, тоді як вимога ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» щодо повернення грошових коштів у розмірі 4 650 747,11 залишена без відповіді та задоволення.

Крім того, судом також враховано ту обставину, що згідно відомостей, відображених у Інформаційній довідці №385247797 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТИНЕНТАЛЬ ТРЕЙД» відсутнє будь-яке нерухоме майно, а відтак, лише наявність у відповідача достатнього розміру грошових коштів забезпечить фактичне виконання судового рішення (у разі задоволення позову), оскільки у відповідача відсутнє жодне нерухоме майно на яке можливо було б звернути стягнення в процесі виконання рішення суду (у разі задоволення позовних вимог).

Водночас, предметом позовних вимог у даній справі є стягнення грошових коштів з відповідача. Запропонований позивачем заход забезпечення позову стосуються саме коштів відповідача - як накладення арешту на такі кошти у межах суми позову в розмірі 4 650 747,11 грн.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Вказаний висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

При зверненні із позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22 та від 14.12.2022 у справі №922/1369/22.

Окрім того, у пункті 24 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, Верховним Судом зроблено висновок, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Таким чином, при вирішенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову судом враховується те, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

З урахуванням наведених вище обставин, а також того, що предмет спору (стягнення грошових коштів) відповідає обраному позивачем способу забезпечення позову (накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах суми позову), суд доходить висновку про обґрунтованість вжиття заходів забезпечення позову у даному випадку.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18.

Враховуючи наявну можливість здійснити відповідачем розпорядчі дії щодо грошових коштів на користь третіх осіб, оскільки сума позову є досить значною для позивача, є підстави вважати, що при невжитті заходів забезпечення позову виконання рішення буде ускладнено.

Згідно ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Проте, в даному випадку суд не вбачає необхідності в зустрічному забезпеченні, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач понесе збитки, у зв`язку із заявою позивача про забезпечення позову.

Крім того, судом враховано положення Закону України «Про виконавче провадження» щодо порядку виконання ухвал господарських судів про вжиття заходів забезпечення позову, який не потребує визначення конкретного банківського рахунку боржника.

Відповідно частині 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Керуючись ст. 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ» задовольнити.

2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, у межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 4 650 747 грн 11 коп., що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «КОНТИНЕНТАЛЬ ТРЕЙД» (04052, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 17-Е, приміщення 501; ) та знаходяться (обліковуються) на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТИНЕНТАЛЬ ТРЕЙД» у банківських установах або інших кредитно-фінансових установах.

Стягувач за ухвалою: Товариство з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ» (08132, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 6; ).

Боржник за ухвалою: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНТИНЕНТАЛЬ ТРЕЙД» (04052, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 17-Е, приміщення 501; ).

4. Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 08.07.2024, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 08.07.2027.

5. Зазначена ухвала з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" має статус виконавчого документа.

6. Дана ухвала може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Артем Ігорович Привалов