ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 р. м. Ужгород Справа № 907/43/24

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Піпар А.Ю.

Розглянув матеріали справи

за позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача Приватного підприємства «Никіта», м Ужгород

про стягнення 1 404 007,44 грн штрафу

За участю представників:

позивача Баняс В.Ю. в порядку самопредставництва;

відповідача Радь І.І., адвокат, ордер серії АО №1118635 від 05.03.2024.

ВСТАНОВИВ:

Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства «Никіта» 1 404 007,44 грн штрафу за несвоєчасну сплату орендної плати за землю, посилаючись на неналежне виконання відповідачем Договору оренди землі від 02.08.2010 з урахуванням додаткових угод.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/43/24 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2024 року.

Ухвалою від 29 січня 2024 року суд прийняв позовну заяву для розгляду, відкрив провадження у справі, постановив розглянути спір за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановив учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті спору, заяв із обґрунтуванням заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою від 28.03.2024, зважаючи на характер спірних правовідносин і предмет доказування, з метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи судом призначено справу №907/43/24 до розгляду в судовому засіданні 17.04.2024 з повідомленням учасників справи.

В судовому засіданні неодноразового оголошувалася перерва, востаннє до 03.07.2024 у зв`язку з неявкою учасників справи, зважаючи на подані сторонами клопотання та для надання можливості мирного врегулювання спірних правовідносин.

Представник позивача в судовому засіданні 03.07.2024 позовні вимоги підтримав з наведених в позовній заяві підстав, надав додаткові пояснення щодо заявлених вимог у даній справі та повідомив, що заборгованість відповідача по сплаті орендної плати за травень 2022 року, за несвоєчасну сплату якої Департаментом міської інфраструктури Ужгородської міської ради нараховано Приватному підприємству «Никіта» штраф в сумі 1 404 007,44 грн, - була предметом судового розгляду в справі №907/463/22, провадження у якій 22.03.2023 було закрито Господарським судом Закарпатської області за відсутності предмета спору, а сам борг по оренді травня 2022 року відповідачем сплачено в лютому 2023 року.

Відповідач в судовому засіданні згідно з наданими поясненнями представника заперечує проти задоволення позовних вимог з визначених у відзиві на позов підстав. Крім того, підтверджує сплату ПП «Никіта» заборгованості по сплаті орендної плати за укладеним між сторонами Договором в лютому 2023 року та просить суд у випадку доведення підставності вимог про стягнення штрафу зменшити його розмір до 99% від нарахованого, взявши при цьому до уваги також і вжиті відповідачем заходи щодо виконання зобов`язань за Договором оренди землі від 02.08.2010 в частині сплати орендної плати за наступні періоди оренди, на підтвердження чого відповідно до клопотання від 03.07.2024 відповідачем надано суду копію платіжної інструкції №1 від 02.07.2024 про сплату ПП «Никіта» 1 400 000,00 грн орендної плати.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки наявних в матеріалах справи доказів.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди землі від 02.08.2010 в частині своєчасної оплати за користування земельною ділянкою кадастровий номер :30:001:0101 в травні 2022 року, у зв`язку з чим Орендодавцем в порядку п. 14 Договору оренди (в редакції Додаткової угоди від 22.04.2021) нараховано Орендарю штраф в розмірі 100% річної орендної плати, встановленої цим Договором, що за підрахунками позивача становить 1 404 007,44 грн, з вимогами про стягнення якого Департаментом міської інфраструктури Ужгородської міської ради заявлено даний позов до господарського суду.

Заперечення (відзив) відповідача.

Відповідач згідно з поданим суду відзивом на позов від 28.03.2024 заперечує проти задоволення позовних вимог стверджуючи, що Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради не є належним позивачем та не надав довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження як представника Територіальної громади міста Ужгорода в особі Ужгородської міської ради.

Зазначає, що позивачем до позовної заяви додано копію розрахунку заборгованості по орендній платі за Договором яка складена самим Позивачем, а не Стороною Договору, а також не надано жодних платіжних документів, виписок по рахунках, які б давали можливість встановити існуючу заборгованість за Договором який діє з вересня 2010 року, а розрахунок тільки з червня 2021 року по травень 2023 року.

Доводить, що з огляду на те, що земельна ділянка є комунальною власністю то орендна плата за Договором є платою за землю та відноситься до місцевих податків відповідно до ст.ст. 10, 265, 269, 270, 286 та 287 ПК України та за порушення строків сплати орендної плати застосовується відповідальність у вигляді штрафу передбаченого статтею 124 ПК України та пеня у відповідності до Глави 12 ПК України, що суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки до відповідача буде фактично застосовано подвійне стягнення за одне і те саме порушення, а саме за порушення строку сплати орендної плати.

Крім того, акцентує увагу, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, який в частині оренди державної і комунальної власності відповідно до п. 1 ст. 288 ПК України укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, Сторони договору не були вільні у визначені умов договору, він укладається виключно за формою затвердженою постановою Кабінету міністрів України від 3 березня 2004 р. № 220 «Про затвердження Типового договору оренди землі», та відповідно санкції за його порушення фактично встановлені законодавчим актом, що дає підстави для висновку, що встановлений в п. 14 договору штраф є адміністративно-господарською санкцією, яка може застосовуватися лише протягом установлених ст. 250 ГК України строків.

Зауважує, при цьому, що оскільки нарахування штрафу позивачем відбулось за відсутності заборгованості за основним зобов`язанням, відсутністю збитків, відповідач вважає справедливим, у випадку задоволення позову, зменшення розміру штрафу на 99 % від сум які позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідь на відзив.

Позивач у поданій суду відповіді на відзив від 02.04.2024 спростовує аргументи відповідача, що викладені у відзиві на позов та зазначає, що відповідно до пункту 2.1.8 Положення про департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради, затвердженого рішенням XXXV сесії VIII скликання Ужгородської міської ради від 04.05.2023 № 1265, департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради здійснює від імені міської ради повноваження орендодавця земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Ужгорода.

З посиланням на положення ст.ст. 1, 29, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункти 3.2.20., 3.2.29. Положення про Департамент, доводить, що він як орендодавець земельних ділянок комунальної власності, в тому числі земельної ділянки площею 5,43 га за адресою: м. Ужгород, вул. Університетська (кадастровий номер :30:001:0101) є належним позивачем щодо стягнення нарахованого штрафу за договором оренди землі від 02.08.2010 року.

Акцентує увагу, що відповідач не подав до суду доказів на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо), а твердження відповідача про можливість зменшення штрафу на 99 % від сум, які позивач просить стягнути з відповідача є необґрунтованим і таким, що суперечать положенням законодавства та умовам договору.

Пояснює, що в спірному випадку, мають місце доведені належними та допустимими доказами обставини щодо невиконання відповідачем зобов`язань щодо сплати орендної плати у період з червня 2020 року по 01.07.2022 року, в якому відповідач жодного разу не сплачував орендну плату, внаслідок чого станом на 01.07.2022 заборгованість по орендній платі за вищевказаний період становила 2 401 415,85 грн та департамент при наявності підстав для нарахування та стягнення штрафу за 13 місяців окремо (загальний розмір штрафу у такому випадку становив би 17 231 000,40 грн.), застосував штрафні санкції у розмірі 100 відсотків річної орендної плати тільки 1 раз, за несплату орендної плати за травень 2022 року у червні відповідного року, у зв`язку з чим вважає стягнення штрафу в розмірі 1 404 007,44 грн адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань.

Необґрунтованим вважає також твердження відповідача про те, що штраф про стягнення якого подано позов, є адміністративно-господарським, оскільки відповідний штраф застосований не за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а за порушення умов договору оренди землі.

Заперечення.

Відповідачем не подано суду заперечення в розумінні ст. 167 ГПК України.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

02 серпня 2010 року між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради, як Орендодавцем та Приватним підприємством «Никіта», як Орендарем укладено Договір оренди землі (надалі - Договір).

Вказаний договір був укладений на підставі рішення V cесії V скликання Ужгородської міської ради від 15.05.2009 за № 1115 строком на 10 років, що також відображено в п. 8 Договору.

Відповідно до п.п. 1, 2 Договору Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та будівництва готельно-торговельно-житлового комплексу, яка знаходиться в м. Ужгороді, р-н вул. Університетської, площею 54300 м.кв.

Згідно з Актом прийняття-передачі земельної ділянки від 02.08.2010 на виконання умов Договору земельна ділянка площею 54300 м.кв., яка знаходиться в м. Ужгороді, р-н вул. Університетської передана в оренду відповідачу.

Додатковими угодами від 19.03.2015 та від 24.03.2016 сторонами внесено зміни в п.п. 5, 9, 10 Договору в частині встановлення розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки та розміру орендної плати.

В подальшому, на підставі п. 1.9. рішення LI сесії VII скликання Ужгородської міської ради від 10.09.2020 №2107 «Про затвердження та відмову у затвердженні проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» (в редакції рішення IV сесії VIII скликання Ужгородської міської ради від 30.03.2021 №149 «Про зміни та скасування рішень міської ради») між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (в подальшому зі зміненим на підставі рішення Ужгородської міської ради від 07.09.2021 № 425 «Про реорганізацію виконавчих органів міської ради» найменуванням Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради), як Орендодавцем та Приватним підприємством «Никіта», як Орендарем укладено Додаткову угоду від 22.04.2021 до Договору оренди землі від 02.08.2010, відповідно до якої Договір викладено у новій редакції.

За змістом п. 1 Договору (тут і надалі в редакції Додаткової угоди від 22.04.2021 до Договору) Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку в м. Ужгороді, вул. Університетська, б/н, кадастровий номер 210100000:30:001:0101.

Відповідно до п.п. 2, 3 Договору в оренду пережається земельна ділянка загальною площею 5,43 га. На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: незавершене будівництво, торгово-розважального багатоквартирного житлового комплексу з вбудованими нежитловими приміщеннями.

Відповідно до п. 5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2021 рік становить 42 545 679,00 грн згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданої відділом в Ужгородському районі Головного Управління Держгеокадастру в Закарпатській області №178/0/192-21 від 16.01.2021 року.

Згідно з п. 10 Договору орендна плата вноситься Орендарем у розмірі 3 % від нормативної грошової-оцінки землі у грошовій формі та складає 1 276 370,37 грн на рік.

Орендна плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця в розмірі 106 364,20 грн (п. 11 Договору).

Відповідно до п. 12 Договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Пунктом 13 Договору оренди визначено, що розмір орендної плати переглядається щороку у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених договором;

- зміни нормативно - грошової оцінки землі, розмірів земельного податку, зміні ставок орендної плати, підвищення цін та тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документами;

- зміні граничних розмірів орендної плати, визначених Податковим кодексом України;

- інших випадках, передбачених законом.

Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, крім випадків визначених абзацом 1 пункту 27 даного договору. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку. (п. 33 Договору).

Так, пунктом 27 Договору, зокрема, унормовано право Орендодавця в односторонньому порядку вносити зміни до даного договору при зміні розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, коефіцієнтів інфляції (визначених у відповідності до вимог чинного законодавства) ставок земельного податку та ставок орендної плати відповідно до змін чинного законодавства шляхом надсилання відповідних повідомлень.

У пункті 30 Договору визначені обов`язки Орендаря, зокрема, самостійно щорічно індексувати розмір орендної плати відповідно до індексації нормативної грошової оцінки земель згідно з чинним законодавством.

В пункті 8 Договору сторонами визначено, що строк його дії становить 5 років. Крім того у п. 40 Договору Сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Право оренди землі виникає у порядку визначеному чинним законодавством.

Судом встановлено, що в провадженні Господарського суду Закарпатської області перебувала справа №907/463/22 за позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради до Приватного підприємства «Никіта» про стягнення з відповідача 1 233 821,72 грн заборгованості по сплаті орендної плати за Договором за період з серпня 2021 року по червень 2022 року включно.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 22.03.2023 в означеній справі №907/463/22 (яка набрала законної сили у встановленому порядку) закрито провадження у зв`язку зі сплатою Орендарем в лютому 2023 року заборгованості по орендній платі за Договором з серпня 2021 року по червень 2022 року, що вбачається зі змісту ухвали Господарського суду Закарпатської області від 22.03.2023 в справі №907/463/22 та підтверджується представниками обох сторін в даній справі, що надані в судовому засіданні 03.07.2024 року.

Також, судом встановлено, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 03.10.2023 у справі №907/582/23, яке набрало законної сили у встановленому порядку задоволено позовні вимоги Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради до Приватного підприємства «Никіта» та стягнуто з останнього 1 374 757,27 грн заборгованості по сплаті орендної плати за Договором за період з липня 2022 року по травень 2023 року.

Наведені обставини, за позицією позивача, підтверджують тривале та систематичне неналежне виконання відповідачем як Орендарем за Договором зобов`язань з своєчасної та повної сплати орендної плати.

Також, в ході розгляду справи №907/582/23 Господарським судом Закарпатської області в рішенні від 03.10.2023 встановлено, що Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради, відповідно до пункту 27 Додаткової угоди від 22.04.2021 року до Договору оренди землі від 02.08.2010 року в односторонньому порядку переглянув розмір плати за землю шляхом її збільшення на відповідний коефіцієнт індексації за 2021 рік, про що листом №30.01-12/607 від 25.03.2022 року належним чином повідомив Орендаря.

Під час розгляду справи №907/582/23 судом було встановлено також, що розмір місячної орендної плати за Додатковою угодою від 22.04.2021 року до Договору оренди землі від 02.08.2010 року з січня 2022 року становить 117 000,62 грн на календарний місяць.

У даній справі позивач стверджує, що Орендар не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання, а саме не сплачував у повному обсязі у визначений Договором строк орендну плату за користування земельною ділянкою, що встановлено Господарським судом Закарпатської області під час розгляду справ №907/463/22 та №907/582/23, у зв`язку з чим Департаментом міської інфраструктури Ужгородської міської ради в порядку п. 14. Договору нараховано Приватному підприємству «Никіта» штраф в розмірі 1 404 007,44 грн за несвоєчасну сплату орендної плати за травень 2022 року (яка була сплачена лише в лютому 2023 року вже під час розгляду Господарським судом Закарпатської області справи №907/463/22), стягнення якого є предметом заявлених позовних вимог в даній справі.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом (ст. 4 Закону України «Про оренду землі»).

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини дев`ятої статті 93 Земельного кодексу України відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За змістом пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 13 Закону «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі.

Згідно зі статтею 21 Закону «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

З наведених норм права вбачається, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до пункту 288.4 статті 288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Індексація нормативної грошової оцінки земель передбачена пунктом 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України, відповідно до якого для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель (п. 289.2 ст. 289 ПК України). Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Отже, нормами Податкового кодексу України не передбачено проведення індексації орендної плати, натомість індексації підлягає нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Зміна нормативної грошової оцінки внаслідок індексації є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками. Зазначене не тягне автоматичної зміни умов договорів щодо розміру орендної плати.

Аналогічну правову позицію Верховного Суду викладено у постановах від 30.03.2018 у справі № 916/3236/16, від 01.10.2018 у справі № 916/3233/16, від 19.12.2019 у справі № 922/1137/19, від 16.03.2020 у справі №922/1658/19.

Відповідно до частини 5 статті 5 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру, зокрема земельного податку, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (частина 2 статті 20 Закону України «Про оцінку земель»).

Відповідно до наведених вище положень чинного законодавства нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який не може бути меншим, ніж встановлено положеннями статті 288 Податкового кодексу України.

Частинами першою - третьою статті 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно з пунктом 288.5. статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки.

Тобто, чинне законодавство не встановлює конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений в договорі оренди. Податковий кодекс України передбачає порядок визначення орендної плати за землю, а тому саме договором оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати.

Під час розгляду Господарським судом Закарпатської області справи №907/582/23 в рішенні від 03.10.2023 встановлені наступні обставини, які є преюдиційними для даної справи:

- Орендодавець звертався до Орендаря з листом №30.01-12/607 від 25.03.2022 року, відповідно до якої повідомив, що розмір місячної орендної плати за Договором з січня 2022 року становитиме 117 000,62 грн;

- розмір місячної орендної плати за Додатковою угодою від 22.04.2021 року до Договору оренди землі від 02.08.2010 року з січня 2022 року становить 117 000,62 грн на календарний місяць.

Крім того, в ході розгляду Господарським судом Закарпатської області справи №907/463/22, предметом спору в якій було стягнення з відповідача орендної плати за Договором за період з серпня 2021 року по червень 2022 року, відповідачем ПП «Никіта» було здійснено сплату заборгованості по орендній платі за означений період в лютому 2023 року, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 22.03.2023 в справі №907/463/22 закрито провадження у справі за відсутності предмета спору.

З урахуванням наведеного, суд вважає доведеною позивачем обставину неналежного виконання умов Договору відповідачем в частині своєчасної сплати орендної плати за Договором в травні 2022 року, яка фактично була погашена лише в лютому 2023 року під час розгляду справи №907/463/22, що не заперечено відповідачем належними та допустимими доказами, навпаки визнається згідно з поясненнями повноважного представника ПП «Никіта» в судовому засіданні 03.07.2024 року.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, і цивільним, і господарським законодавством допускається можливість забезпечувати виконання зобов`язань таким способом, як пеня.

Як встановлено судом, згідно з п. 14. Договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором у 10-денний строк сплачується штраф у розмірі 100% річної орендної плати, встановленої цим Договором.

Частиною другою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем в порушення умов Договору оренди землі від 02.08.2010 неналежно виконувалися обов`язки в частині оплати за користування земельною ділянкою за період користування земельною ділянкою, зокрема в травні 2022 року, у зв`язку з чим Орендодавець звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення заборгованості по орендній платі з серпня 2021 року по червень 2022 року включно та в межах розгляду справи №907/463/22 судом було встановлено виконання зобов`язань зі сплати оренди за цей період лише в лютому 2023 року, а в подальшому рішенням Господарського суду Закарпатської області у справі №907/582/23 від 03.10.2023 стягнуто з Орендаря за Договором 1 374 757,27 грн заборгованості по сплаті орендної плати за Договором за наступний період з липня 2022 року по травень 2023 року.

Таким чином, згідно з поясненнями представників сторін та відповідно до поданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість з орендної плати за Договором за спірний у справі №907/463/22 період з серпня 2021 року по червень 2022 року включно, в тому числі й за травень 2022 року сплачена відповідачем лише 24.02.2023 року.

При цьому, з огляду на те, що факт порушення відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної сплати орендної плати є доведеним, тобто мало місце порушення встановлених договором строків сплати орендної плати, врахувавши те, що в договорі передбачено право Орендодавця на нарахування, зокрема, штрафу як заходу відповідальності за порушення строків виконання зобов`язання, суд дійшов висновку, що позивач має право вимагати стягнення з відповідача передбаченого п. 14 Договору штрафу.

Проаналізувавши поданий позивачем у розрахунок штрафу в сумі 100% річної орендної плати, що складає 1 404 007,44 грн, який нараховано позивачем за порушення строків сплати орендної плати за травень 2022 року в сумі 117 000,62 грн, суд, з огляду на встановлену вище у рішенні Господарського суду Закарпатської області від 03.10.2023 у справі №907/582/23 зміну розміру орендної плати за Договором в 2022 році, дійшов висновку, що розрахунок штрафу позивачем виконано відповідно до умов Договору та такий є арифметично вірним.

Відхиляються судом, при цьому, аргументи відповідача з посиланням на те, що Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради не є належним позивачем у даній справі, позаяк відповідно до п. 1.1. Положення про департамент міського господарства (на підставі рішення Ужгородської міської ради від 07.09.2021 № 425 «Про реорганізацію виконавчих органів міської ради змінено назву на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради) є виконавчим органом Ужгородської міської ради, утворюється міською радою, підзвітний і підконтрольний міській раді, підпорядкований виконавчому комітету міської ради, міському голові та заступнику міського голови відповідно до розподілу повноважень, а з питань здійснення делегованих повноважень підконтрольний відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до п.п. 2.1.8. 3.2.20. Положення про департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради (далі-Положення), затвердженого рішенням XXXV сесії VIII скликання Ужгородської міської ради від 04.05.2023 № 1265, Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради здійснює від імені міської ради повноваження орендодавця земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Ужгорода, виступає орендодавцем за договорами оренди земельних ділянок.

Згідно з пунктом 3.2.29 Положення департамент перевіряє виконання умов договорів купівлі-продажу, оренди майна та оренди земельних ділянок комунальної власності територіальної громади міста і контролює стан надходження коштів до міського бюджету від надання майна в оренду, приватизації, здійснює контроль за надходженням коштів від оренди земельних ділянок у порядку, визначеному чинним законодавством, проводить претензійну та позовну роботу.

З урахуванням наведеного, суд погоджується з аргументами позивача, що Департамент як орендодавець земельних ділянок комунальної власності, в тому числі земельної ділянки площею 5,43 га за адресою: м. Ужгород, вул. Університетська (кадастровий номер :30:001:0101) є належним позивачем щодо стягнення нарахованого штрафу за Договором оренди землі від 02.08.2010 року.

Критично оцінюються судом також й посилання відповідача на положення податкового законодавства, позаяк положення глави 12 ПК України (на зміст яких посилається відповідач у відзиві на позов як підставу для неможливості бути двічі притягнутим до відповідальності), не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки суб`єктом нарахування пені за нормами глави 12 ПК України є контролюючий орган податкового зобов`язання (до якого позивач не належить), а спірні правовідносини сторін виникли саме з виконання господарських зобов`язань, а не з застосуванням податкового законодавства.

За схожих підстав відхиляються судом також твердження відповідача про те, що визначений в п. 14 Договору штраф є адміністративно-господарською санкцією, позаяк такий штраф застосовано позивачем не за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності (ст. 238 ГК України), а за порушення умов господарського зобов`язання, яке виникло між сторонами у справі на підставі договору оренди землі.

Водночас, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача нарахованого позивачем штрафу, суд, з урахуванням поданого відповідачем клопотання про зменшення його розміру, враховує наступне.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Згідно з частинами першою, другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549 - 552 ЦК України.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Так, статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.

Водночас, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

У тій же постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною ж третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо (аналогічний висновок про застосування норми права викладений в постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №924/243/19).

Суд зауважує, що судова практика щодо застосування вказаних норм ГК України та ЦК України наразі є усталеною (див. зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 923/587/20, від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19, від 02.12.2020 у справі № 913/698/19, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 30.03.2021 у справі № 902/538/18, від 19.01.2021 у справі № 920/705/19, від 27.01.2021 у справі № 910/16181/18, від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19, від 11.03.2020 у справі № 910/16386/18, від 09.07.2020 у справі № 916/39/19, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20, від 13.04.2021 у справі № 914/833/19, від 22.06.2021 у справі № 920/456/17 від 03.04.2024 у справі №924/706/23 та багато інших) і відповідно до неї при визначенні розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):

- обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення;

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;

- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;

- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;

- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;

- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

Тобто при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення неустойки. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (статті 86, 236 - 238 ГПК України).

Так, стаття 86 ГПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас, суд зазначає, що на підставі частини третьої статті 551 ЦК України та частини першої статті 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, зокрема, з власної ініціативи може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду 15.02.2023 у справі №920/437/22, від 13.07.2022 у справі №925/577/21, від 28.06.2022 у справі №902/653/21, від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 29.05.2023 у справі №904/907/22, від 20.12.2023 у справі №916/2263/22.

Як встановлено судом, штраф в сумі 1 404 007,44 грн позивачем нараховано відповідно до умов п. 14 Договору, виходячи з суми простроченого зобов`язання зі сплати орендної плати за травень 2022 року, розмір якого (простроченого зобов`язання) становить 117 000,62 грн.

При цьому, означену суму заборгованості по сплаті орендної плати за травень 2022 року відповідачем добровільно оплачено 24.02.2023, що підтверджується сторонами у справі, вбачається з поданого позивачем розрахунку заборгованості за період з червня 2020 року по травень 2023 року включно, ухвали Господарського суду Закарпатської області від 22.03.2023 в справі №907/463/22, а позивачем, в свою чергу, не доводиться наявність в нього будь-яких матеріальних збитків чи інших витрат (втрат), пов`язаних з простроченням виконання зобов`язань відповідачем зі сплати орендної плати за травень 2022 року.

З урахуванням наведеного, судом встановлено явну не співмірність нарахованого відповідачу штрафу, який в 12 разів перевищує розмір простроченого зобов`язання та стягнення якого в повному обсязі a priori не може вважатися пропорційним допущеному відповідачем порушенню умов Договору, не відповідає принципам розумності, справедливості та, по суті, виступає каральною санкцією для боржника у зобов`язанні (відповідача у справі), покладаючи на нього несправедливо непомірний тягар, який є невідповідним обсягу порушеного зобов`язання та замість стимулювання до виконання основного грошового зобов`язання Орендарем виступає джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків Орендодавцем, якому, очевидно, стає невигідним належне виконання основного зобов`язання боржником.

Відхиляються судом в даному контексті доводи позивача, що за наявності підстав для нарахування та стягнення штрафу за 13 місяців окремо Департамент застосував штрафні санкції у розмірі 100 відсотків річної орендної плати тільки 1 раз, позаяк предметом доведення у даній справі є наявність підстав для стягнення з відповідача штрафу, нарахованого позивачем за порушення зобов`язань зі своєчасної сплати орендної плати саме за травень 2022 року, тоді як у випадку наявності підстав для нарахування неустойки за прострочення зобов`язань зі сплати орендної плати за інші періоди позивач в будь-якому разі не позбавлений можливості скористатися правом на таке нарахування, що, в свою чергу, не охоплюється предметом доведення в даній справі.

При вирішенні питання стягнення з відповідача нарахованого позивачем штрафу суд зважає також й на ту обставину, що право нарахування такого штрафу в Орендодавця виникло на підставі пункту 14 укладеного між сторонами Договору, який за формою та змістом відповідно до ст. 14 Закону України «Про оренду землі» відповідає Типовому договору оренди землі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 р. № 220 (в редакції на час укладення Договору зі змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів України № 1724 від 13.12.2006, № 780 від 03.09.2008, № 843 від 23.11.2016, № 890 від 22.11.2017), що відповідно до абз. 4 п. 288.1. ст. 288 ПК України, абз. 4 ч. 4 ст. 179 ГК України виключає можливість відступу від умов такого Типового договору та, відповідно, обмежує право Орендаря на реалізацію права на свободу договору в частині визначення його умов на власний розсуд, зокрема, й щодо встановлення обов`язку сплачувати штраф за порушення строку сплати орендної плати в явно неспівмірному розмірі з обсягом самої місячної орендної плати.

Суд вкотре зауважує, що неустойка має компенсаційний, а не каральний характер, а відтак, з огляду на сплату відповідачем 24.02.2023 порушеного основного зобов`язання (орендної плати за травень 2022 року), відсутність в позивача доведених перед судом збитків (втрат), завданих простроченням виконання такого зобов`язання відповідачем, суд вважає за справедливе, пропорційне і таке, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, наведеним вище критеріям та з урахуванням розумного балансу приватних та публічних інтересів сторін у справі, принципу пропорційності, зменшити розмір пені до 50% від суми простроченого відповідачем зобов`язання зі сплати нарахованої позивачем орендної плати за травень 2022 року (117 000,62 грн), що за підрахунками суду становить 58 500,31 грн, які й слід стягнути з відповідача на користь позивача; в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені позивачу слід відмовити.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають до часткового задоволення судом.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що спір в справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, відповідно до приписів ч. 9 ст. 129 ГПК України покладаються судом на відповідача у справі.

В той же час, зайво сплачений позивачем судовий збір в розмірі 0,01 грн може бути повернутий з Державного бюджету України Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради в порядку п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» за його клопотанням.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 129, 221, 236, 238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Никіта» (88000, м. Ужгород, вул. Минайська, буд. 67, кв. 191, ) на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради (88000, м. Ужгород, площа Поштова, буд. 3, ) 58 500,31 грн (п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот гривень 31 копійку) штрафу та 21 060,11 грн (двадцять одну тисячу шістдесят гривень 11 копійок) в повернення сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 04 липня 2024 року.

Суддя Лучко Р.М.