ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

25 червня 2024 року м. ХарківСправа № 922/3850/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши заяву Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" про відстрочення виконання судового рішення (вх.№14947 від 10.06.2024) по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61093, м. Харків, вул. Болбочана Петра , буд. 54)
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (61109, м. Харків, вул. Безлюдівська, 1)
про стягнення 9694541,72 грн.

за участю представників:

позивача - Романенко О.М.

відповідача (заявника) - Батракова О.Ю.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Харківської області перебувала справа №922/3850/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз", про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 9694541,72, з яких: 8870864,36 грн. - сума основного боргу, 373535,89 грн. 3% річних та 450141,47 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір в сумі 145418,13 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 11.12.2023 (суддя Рильова В.В.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" задоволено повністю, постановлено стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" заборгованість в сумі 9694541,72, з яких: 8870864,36 грн. - сума основного боргу, 373535,89 грн. 3% річних та 450141,47 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір в сумі 145418,12 грн.

Постановою Східного апеляційного Господарського суду від 20.02.2024 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" задоволено частково, рішення Господарського суду Харківської області від 11.12.2023 у справі №922/3850/23 постановлено змінити, виклавши абзаци перший та другий його резолютивної частини у такій редакції: "Позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" 5845075,90 грн. суми боргу, 359857,67 грн. три проценти річних та 425935,17 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір в сумі 99463,03 грн. У решті позовних вимог відмовити. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" 55142,56 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.04.2024 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" задоволено, постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 та додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2024 у справі №922/3850/23 скасовано, рішення Господарського суду Харківської області від 11.12.2023 у справі №922/3850/23 залишено в силі. Постановлено стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" 73528,15 грн. (сімдесят три тисячі п`ятсот двадцять вісім гривень 15 коп.) судового збору за подання касаційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 28200,00 грн., доручено Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

23.05.2024 на виконання рішення Господарського суду Харківської області від 11.12.2023 та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.04.2024 Господарським судом Харківської області видано відповідні накази.

29.05.2024 до Господарського суду Харківської області від АТ "Оператор Газорозподільної системи "Харківгаз" через систему "Електронний суд" надійшла заява про зупинення виконавчих дій (вх. №13982 від 29.05.2024).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.06.2024 в задоволенні заяви АТ "Оператор Газорозподільної системи "Харківгаз" про зупинення виконавчих дій (вх. №13982 від 29.05.2024) - відмовлено.

10.06.2024 до Господарського суду Харківської області від АТ "Оператор Газорозподільної системи "Харківгаз" через систему "Електронний суд" надійшла заява про відстрочення виконання судового рішення (вх. №14947).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.06.2024 (суддя Рильова В.В.) прийнято до розгляду заяву Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" про відстрочення виконання судового рішення (вх. №14947 від 10.06.2024) у справі №922/3850/23. Судове засідання призначено на 18.06.2024 о 12:00.

13.06.2024 в системі діловодства Господарського суду Харківської області від позивача зареєстровано заперечення на заяву про відстрочення виконання судового рішення (вх. №15391).

Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду №141/2024 від 17.06.2024 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу заяви (вх. №14947 від 10.06.2024) у зв`язку із відпусткою судді Рильової В.В. на строк більше 14 календарних днів з останнього дня процесуального строку для розгляду заяви, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу заяви (вх. №14947 від 10.06.2024).

Повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями, для розгляду заяви по справі №922/3850/23 визначено суддю: Сальнікова Г.І., про що складено та підписано відповідний Протокол від 17.06.2023.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.06.2024 прийнято заяву Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" про відстрочення виконання судового рішення (вх. №14947 від 10.06.2024) до розгляду. Розгляд заяви призначено у судовому засіданні на 25.06.2024 о 12:20.

Представник позивача у призначене судове засідання з`явився, проти задоволення заяви про відстрочення виконання судового рішення заперечив та просив відмовити у задоволенні з підстав, що наведені у поданих запереченнях.

Представник відповідача (заявника) у призначене судове засідання з`явився, заяву про відстрочення виконання судового рішення підтримав та просив суд задовольнити.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин під час розгляду поданої заяви, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду заяви, а тому суд вважає за можливе розглянути заяву про відстрочення виконання судового рішення у призначеному судовому засіданні.

Розглянувши заяву про відстрочення виконання судового рішення, дослідивши матеріали справи, а також заслухавши думку представників сторін, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3, 4 статті 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Приписами частини 5 статті 331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Аналізуючи наведені норми права суд зазначає, що відстрочення виконання рішення суду є процесуальним інститутом, наслідком реалізації якого є відкладення (перенесення) виконання рішення суду на інший строк у зв`язку з наявністю обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

Норми статті 331 ГПК України не містить конкретного переліку обставин для відстрочення виконання судового рішення, а лише встановлюють критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в господарській справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

У рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Отже, законодавець у будь-якому випадку пов`язує надання відстрочки виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

Питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора.

Вирішення питання про відстрочення виконання судового рішення є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку після оцінки обставин справи, наведених учасниками справи, наданих ними обґрунтувань та дослідження доказів.

З огляду на викладене, запроваджений процесуальними нормами права механізм відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Таким чином, особа, яка подала заяву про відстрочення виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

В обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення суду зазначено, що на території України введено воєнний стан, що впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує провадження господарської діяльності.

Крім того, зазначено, що АТ "Харківгаз" є підприємством, що до 01.07.2023 надавало послуги розподілу природного газу на території Харківської області, що в умовах військової агресії з боку Російської Федерації обумовлює, між іншим, і низький рівень платоспроможності споживачів, яким відповідач надавав послугу. Через поширення коронавірусної хвороби та внаслідок повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України було прийнято закон, яким заборонено припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі, а також нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Такі обмеження призводять до зловживання споживачами своїми правами: користуватись забороною і можливістю не сплачувати в повному обсязі за поставлену електричну енергію.

Заборгованість споживачів перед АТ "Харківгаз" за розподілений природний газ складає 429511,59328 тис. грн., у тому числі: населення - 256024,01939 тис. грн., що підтверджується Інформацією про проведення розрахунків за спожитий природний газ (форма №8в-НКРЕКП-газ-моніторинг за червень 2023 р.), яка подається до Національної комісії регулювання електроенергетики та комунальних послуг.

Зазначає, що відповідно до листа Торгово - промислової палати України від 28.02.2022 р., вих.№2024/02.0-7.1 визнано військову агресію Російської Федерації проти України форс-мажорними обставинами з 24.02.2022 року. За даним листом ТПП засвідчує форс мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

В обґрунтування обставин, що ускладнюють виконання судового рішення заявник також посилається на зростання дебіторської заборгованості споживачів Харківської області, зокрема за березень - червень 2023 року у порівнянні з січнем 2022 року.

Внаслідок негативних наслідків, пов`язаних з військовою агресією Російської Федерації проти України, зокрема, припинення господарської діяльності значної кількості підприємств, розташованих в межах Харківської області, виїздом значної кількості громадян України, які мешкали на території Харківської області, в інші регіони України, а також за кордон України, рівень оплати споживачів Харківської області за отримані у АТ "Харківгаз" послуги розподілу природного газу після 24.02.2022 року суттєво знизився.

Звертає увагу, що негайне звернення стягнення на кошти і майно боржника у виконавчому провадженні хоча й може забезпечити виконання рішення суду, однак з великою вірогідністю не буде сприяти ефективному відновленню та може порушити господарську діяльність відповідача, яку останній здійснює.

Окрім того, зазначає, що постановою НКРЕКП від 28.06.2023 №1132 "Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ "Харківгаз" АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" зупинено дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 19.06.2017 р. №809, у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію.

Вказує, що 22.05.2024 АТ "Харківгаз" звернулось із позовною заявою до ТОВ "Харківгаз Збут" про визнання недійсним правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, проведений ТОВ "Харківгаз Збут". Підставою позовних вимог зазначено, що відсутнє відповідне судове рішення про стягнення з АТ "Харківгаз" на користь ТОВ "Харківгаз Збут" 982082,77 пені, 231916,68 грн. 3% річних, 1811788,99 грн. інфляційних втрат, зазначені суми не визнані АТ "Харківгаз" як боржником у зобов`язанні, вказані суми нараховані ТОВ "Харківгаз Збут" самостійно, наявність пені, штрафу, 3% річних, інфляційних втрат підлягає доведенню в судовому порядку саме у визначеному розмірі, а розмір штрафних санкцій може бути зменшений за рішенням суду вказані платежі не мають ознак однорідності та не підлягають до зустрічного зарахування шляхом направлення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.

На думку заявника, у разі задоволення судом вказаної вище позовної заяви виникнуть обставини, за якими виконавчі документі у справі №922/3850/23 визнаватимуться такими, що не підлягають виконанню.

Отже, заявник просить суд відстрочити виконання рішення Господарського суду Харківської області від 11.12.2023 у справі №922/3850/23 - до набрання законної сили рішенням суду у справі №922/1782/24 строком на один рік з дня ухвалення рішення №922/3850/23 (до 11.12.2024).

Позивачем в обґрунтування заперечень проти задоволення заяви про відстрочення виконання рішення зазначено, що обставини на які посилається відповідач, не є незвичайними і не прогнозованими обставинами в умовах ринкової економіки, є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності та в умовах військового стану в країні носить загальний характер ураховуючи баланс інтересів сторін. Запровадження в країні коронавірусу та агресії РФ на територію України, на які посилається в своїй заяві відповідач та неможливістю виконання рішення суду, відповідачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку. Відповідач жодним чином не проінформував позивача про виникнення у нього обставин непереборної сили, які унеможливлюють виконання ним зобов`язань.

Наголошує, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань або його відтермінування. Стороною має бути підтверджено не тільки факт настання форс-мажорних обставин, а також і їхню здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання. Звертає увагу, що лист Торгово - промислової палати України від 28.02.2022 р., вих.№2024/02.0-7.1 констатує загальновідомий факт, що війна, належить до форс-мажорних обставин. Однак самого цього факту недостатньо для встановлення правомірності невиконання особою зобов`язань - законом передбачений конкретний спосіб підтвердження форс-мажору шляхом отримання сертифікату ТПП.

Посилання відповідача на виникнення після ухвалення рішення у справі як дію виключних обставин спричинених під впливом форс-мажорних обставин, які унеможливлюють своєчасне виконання рішення суду, є нічим не вмотивованим і свідчить лише про бажання відповідача уникнути відповідальності за систематичне порушення зобов`язання, адже наведені ним обставини виникли до ухвалення рішення суду і відповідач уникає відповідальності.

Відповідачем не доведено відсутність коштів, не надано довідки податкової про наявність банківських рахунків та не надано банківських довідок про відсутність коштів на рахунках. Відповідач зазначає, що здійснював господарську діяльності, яка мала стратегічно важливе значення для життєзабезпечення населення. При цьому відповідач наголошує на тому, що згідно постанови НКРЕП від 28.06.2023 р. №1132 зупинено дію ліцензії на розподіл природного газу у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту.

Отже, вказує, що посилання відповідача на незадовільний фінансовий стан за змістом статті 331 ГПК України не може вважатися тією виключною обставиною, що може слугувати підставою для відстрочення виконання рішення, оскільки статтею 129-1 Конституції України та частиною 2 статті 218 ГПК України передбачено, що обов`язковість судових рішень не залежить від наявності чи відсутності у боржника коштів.

Щодо тверджень заявника про скрутний майновий стан, що обумовлений вказаними у заяві обставинами, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 96 ЦК України унормовано, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до частини 2 статті 218 ГК України та статті 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Тобто, відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями за договором, відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань, погіршення фінансового стану не звільняє його від обов`язку своєчасно виконати господарські зобов`язання.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №916/1345/18, від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19.

Окрім того, суд зазначає, що погіршення фінансового стану юридичної особи та неможливість своєчасно виконати договірні зобов`язання не корелюється із змістом статті 42 ГК України, відповідно до якої підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За змістом наведеної норми права у разі здійснення господарської діяльності її суб`єкт має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, здійснювати комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення чи утримання від вчинення таких дій.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріали справи свідчать, що заявником в обгрунтування заяви про відстрочення виконання рішення не подано до суду доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності, зокрема довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках, а також довідки про відсутність майна у власності тощо.

Водночас суд звертає увагу, що складне фінансове становище відповідача, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання відстрочення виконання судового рішення. При цьому, відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №910/8153/17.

Суд зазначає, що такий стан справ відповідача є одним із ризиків діяльності товариства, а погіршення економічної ситуації в Україні через пандемію коронавірусної інфекції, збройну агресію та введення воєнного стану впливає на всіх суб`єктів господарювання як на відповідача, так і на позивача.

Суд враховує, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань.

Щодо посилань заявника на форс-мажорні обставини, введення воєнного стану в Україні, суд додатково зазначає наступне.

Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката, на що також звертає увагу Верховний Суд у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17.

Отже, з наведених норм слідує, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний, персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Відтак, сертифікат видається заінтересованому суб`єкту господарювання на підставі його звернення.

Верховний Суд у постанові від 23.03.2023 у справі №920/505/22 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (із змінами), який триває до цього часу.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчено, що військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Суд відзначає, що вказаний лист носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.

Отже, заявником не подано доказів, що свідчать про настання щодо нього форс-мажорних обставин з огляду на приписи статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", а також жодним чином не доведено, що зазначені обставини мають безпосередній зв`язок із фактичними обставинами даної справи під час розгляду заяви про відстрочення виконання судового рішення.

Щодо посилань заявника на іншу господарську справу №922/1782/24 та зазначення, що у разі задоволення судом вказаної вище позовної заяви виникнуть обставини, за якими виконавчі документи у справі №922/3850/23 визнаватимуться такими, що не підлягають виконанню, а тому, на думку заявника, наведене є підставою для відстрочення виконання рішення Господарського суду Харківської області від 11.12.2023 у справі №922/3850/23 - до набрання законної сили рішенням суду у справі №922/1782/24 строком на один рік з дня ухвалення рішення №922/3850/23 (до 11.12.2024), суд зазначає наступне.

Згідно статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України унормовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Принцип обов`язковості судових рішень має місце у нормах статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до частини другої якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні приписи містяться у статті 326 ГПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012, від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява №6962/02 виснував, що на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Водночас, оскільки пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Ясюнієне проти Литви").

Як зазначено судом вище, 23.05.2024 на виконання рішення Господарського суду Харківської області від 11.12.2023 та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.04.2024 Господарським судом Харківської області видано відповідні накази.

Таким чином, оскільки рішення Господарського суду Харківської області від 11.12.2023 у даній справі набрало законної сили та підлягає виконанню, позивач має легітимні очікування, які пов`язані із належним та своєчасним виконанням судового рішення.

"Легітимними очікуваннями" є розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. У юридичній практиці зазначений термін також має такі альтернативні назви як правомірні, законні, розумні або виправдані сподівання. Легітимне очікування спрямоване на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечить захист цих сподівань.

Обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування вимоги (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №580/1300/22).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2014 у справі "Суханов та Ільченко проти України" зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Натомість матеріали справи свідчать, що відстрочення виконання рішення, яке набрало законної сили у даній справі з підстав розгляду господарським судом іншої господарської справи №922/1782/24 порушуватиме принципи співмірності, пропорційності та розумний баланс між інтересами сторін, а також наведені положення статті 129 Конституції України, статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 326 ГПК України щодо обов`язковості виконання рішення суду у даній справі.

Суд звертає увагу, що під час розгляду поданої заяви, судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін, оскільки невиконання рішення суду, яке набрало законної сили з врахуванням інфляційних процесів в економіці держави, порушує матеріальні інтереси позивача, який реалізуючи передбачене статтею 4 ГПК України право на звернення до господарського суду, звернувся до суду з позовною заявою за захистом своїх порушених прав та інтересів, а господарський спір було доведено до суду з вини відповідача.

Відтак, заявником не надано доказів, які б підтвердили виняткові обставини в контексті розгляду даної заяви для її задоволення, оскільки товариство має самостійно нести відповідальність за неналежне планування своєї господарської діяльності та не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, передбачені законодавством України. При цьому ризики від власної господарської діяльності заявника не можуть покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд констатує, що заявником не витримано покладений на нього статтями 73-74 ГПК України тягар доказування та не доведено винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання відстрочки виконання рішення суду.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, беручи до уваги, що заявником не доведено та не підтверджено належними і допустимими доказами існування виняткових та виключних обставин, які б істотно утруднювали чи робили неможливим виконання рішення суду у даній справі та з урахуванням матеріальних інтересів обох сторін, ступеню вини відповідача у виникненні спору, враховуючи заперечення позивача, суд дійшов обґрунтованого висновку, що заява про відстрочення виконання судового рішення задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись статтями 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" про відстрочення виконання судового рішення (вх.№14947 від 10.06.2024) - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 28.06.2024 р.

Суддя Г.І. Сальнікова

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.