ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2024 р. Справа№ 927/860/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Євсікова О.О.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Чернігівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2023

у справі № 927/860/23 (суддя Белов С.О.)

за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»

до Державної митної служби України в особі Чернігівської митниці, як її відокремленого підрозділу

про стягнення 139 761,49 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» подано позов до Державної митної служби України в особі Чернігівської митниці, як її відокремленого підрозділу, про стягнення 139 761,49 грн, з яких: 53 898,21 грн заборгованості за спожиту електроенергію, 46 344,79 грн інфляційних втрат, 974,60 грн пені, 38 543,89 грн 15% річних.

Позовні вимоги мотивовано порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», укладеного на умовах публічного договору.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2023 у справі № 927/860/23 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державної митної служби України в особі Чернігівської митниці, як її відокремленого підрозділу на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» 53 898,21 грн заборгованості за спожиту електроенергію, 26 050,78 грн інфляційних втрат, 487,30 грн пені, 5 313,42 грн 3% річних, 2 684,00 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що суд не приймає заперечення відповідача з приводу того, що позивач здійснював постачання електричної енергії на об`єкти митниці у грудні 2021 року без проведення переговорної процедури закупівлі та укладення договору, оскільки таке постачання електричної енергії передбачено вищенаведеними приписами чинного законодавства щодо укладання договорів «останньої надії», а також оскільки сам відповідач частково оплатив вартість отриманої ним у період грудень 2021 - лютий 2022 електричної енергії, чим сам визнав існування відповідних договірних відносин. Суд також враховує те, що заперечуючи стосовно стягнення пені, відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на умови Комерційної пропозиції №5 від 08.10.2021, укладеної між сторонами. Відповідачем не спростовано належними доказами позицію позивача. На підставі викладеного вище, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 53 898,21 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Здійснивши перерахунок розміру пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за Договором, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати за Договором, суд доходить висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення пеню за період прострочки оплати з 22 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 974,60 грн. Враховуючи наявні у справі матеріали, наведені доводи сторін, а також той факт, що у матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків чи настання для нього інших негативних наслідків, враховуючи часткове виконання відповідачем на момент прийняття рішення у даній справі зобов`язань зі сплати основного боргу та поведінку кожної із сторін під час виконання умов договору, а також враховуючи військову агресію російської федерації проти України, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50% до 487,30 грн. Суд дійшов висновку зменшити розмір відсотків річних до 3%, у зв`язку з невідповідністю принципу справедливості, розумності та пропорційності під час нарахування позивачем 15% річних. Через активну фазу військової агресії російської федерації у період з 24.02.2022 по 03.04.2022 на території Чернігівської області, коли фактично робота всіх підприємств, установ і організацій була паралізована, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача відсотків річних за період з 24.02.2022 по 03.04.2022. Здійснивши перерахунок 3% річних виходячи з періодів прострочення оплати зазначених позивачем в уточненому розрахунку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної вимоги щодо стягнення відсотків річних у розмірі 5 313,42 грн та інфляційних нарахувань у розмірі 26050,78 грн. Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача відсотків річних та інфляційних втрат за період з 27.05.2022 по 24.07.2022 на суму боргу 387327,70 грн, оскільки матеріали справи не містять та позивачем не заявлено про існування за боржником заборгованості у розмірі 387327,70 грн, або прострочення оплати вказаної суми.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2023 у справі № 927/860/23, Чернігівська митниця як відокремлений підрозділ Державної митної служби України звернулась до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить відкрити апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги митниці, про що винести відповідну ухвалу; розгляд апеляційної скарги призначити за участю представника митниці; скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2023 у справі № 927/860/23 в частині задоволених позовних вимог та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовної заяви Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» до митниці про стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію, пені, індексу інфляції та 15% річних у повному обсязі; стягнути з позивача на користь митниці витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 976,10 грн.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що судом першої інстанції взагалі не зазначено в рішенні мотивів відхилення аргументів митниці, викладених у додаткових поясненнях від 06.11.2023 щодо наданого 02.11.2023 позивачем розрахунку заборгованості за поставлену електричну енергію, пені, індексу інфляції та 15% річних, крім того, за умови часткового задоволення позову, судом першої інстанції з відповідача стягнуто судовий збір у повному розмірі, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 129 ГПК України.

На думку скаржника, суд першої інстанції при розгляді справи не врахував договір від 07.06.2022 № 13-22, укладений між позивачем та відповідачем, про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

Скаржник зазначає, що з 01.01.2022 позивач постачав митниці електроенергію відповідно до вказаного договору № 13-22, а не публічного договору 2021 року. Оплата платіжних інструкцій № 399 та № 400 проведена Казначейською службою 25.07.2022, а платіжна інструкція № 693 - 01.10.2022, тобто, на виконання умов договору № 13-22 митницею вжиті усі заходи щодо своєчасної оплати за поставлену електроенергію після надходження до митниці актів та рахунків на оплату, що свідчить про невірно проведений розрахунок індексу інфляції та % річних, оскільки електропостачання у 2022 році надане відповідно до договору №13-22, а розрахунок інфляційних та % річних проводиться позивачем на заборгованість у сумі 669 744,55 грн та 152 165,03 грн відповідно до публічного договору 2021 року, що суперечить висновку суду першої інстанції про наявність за скаржником заборгованості за період грудень 2021-лютий 2022р. у сумі 53 898,21 грн.

Скаржник вказує на те, що із розрахункового періоду мають бути виключені періоди дії форс-мажорних обставин, а саме - період активних бойових дій на період Чернігівської області та міста Чернігова та час простою митниці внаслідок дії форс-мажорних обставин та прийняття державною митною службою України рішення про встановлення простою.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу. Постачальник «останньої надії» постачає електричну енергію споживачу протягом строку, який не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник «останньої надії» припиняє електропостачання споживачу. Отже, з 07.12.2021 між позивачем та відповідачем виникли правовідносини на підставі публічного договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», умови якого відповідач (як споживач електроенергії) безакцептно прийняв з урахуванням п. 1.2.9 Правил, а договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 07.06.2022 № 13-22, на який посилається скаржник, є письмовим примірником договору, підписаний уповноваженими особами позивача та відповідача. Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором постачання енергетичними та іншим ресурсами через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання глави 54 ЦК України та глави 30 ГК України.

Позивач зазначає, що у випадку зменшення розміру штрафних санкцій, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору відшкодовуються з відповідача у повному обсязі.

Також позивач зазначає про те, що відповідачем не надано відповідний сертифікат Торгово-промислової палати, яким засвідчено форс-мажорні обставини за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», який підтверджував неможливість виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати за спожиту електричну енергію, крім того, відповідач не попереджав позивача про те, що знаходиться у простої з 24.02.2022 по 01.05.2022, отже, відповідачем не надано доказів дотримання порядку повідомлення позивача про виникнення форс-мажору.

Позивач звертає увагу на те, що судом першої інстанції виключено з розрахунку інфляційних втрат та % річних період з 24.02.2022 по 03.04.2022, коли фактично робота всіх підприємств, установ і організацій була паралізована через активну фазу військової агресії рф у період з 24.02.2022 по 03.04.2022 на території Чернігівської області.

Позивач вказує на те, що оплата за спожиту електричну енергію у січні та лютому 2022р. відповідачем також були здійснені з порушенням строку, встановленого п. 5.10 договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

Позивач наголошує на тому, що урахуванням усіх обставин справи, та наявних доказів, судом першої інстанції самостійно здійснено розрахунок інфляційних втрат та % річних, який позивача теж не задовольнив, але зважаючи на ситуацію в країні, позивач з цим погодився.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 927/860/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2023 апеляційну скаргу Чернігівської митниці, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2023 у справі № 927/860/23 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:

- докази сплати (доплати) судового збору у розмірі 1 244,70 грн.

14.12.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків до якої додано платіжну інструкцію № 1247 від 12.12.2023, що свідчить про сплату (доплату) судового збору у розмірі 1 244,70 грн.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2023, для розгляду справи № 927/860/23 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Сітайло Л.Г., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Чернігівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2023 у справі № 927/860/23. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Чернігівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2023 у справі № 927/860/23 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2024, у зв`язку з перебування судді Сітайло Л.Г., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом передачі судової справи між суддями від 02.07.2024, для розгляду справи № 927/860/23 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Майданевич А.Г., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2024 прийнято справу № 927/860/23 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Євсіков О.О.

Враховуючи воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення повітряної тривоги, періодичні відключення електроживлення, надходження матеріалів справи № 927/860/23 до Північного апеляційного господарського суду лише 12.01.2024, перебування суддів у відпустках, тимчасові непрацездатності суддів, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 927/860/23 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, АТ «Чернігівобленерго», що визначено як оператор системи розподілу, листом від 07.12.2021 №22/8048/01-14 повідомило позивача про переведення відповідача з 07.12.2021 на постачання електричної енергії до постачальника «останньої надії».

Так, між позивачем, яке виконує функції постачальника «останньої надії» та діє на підставі ліцензії на постачання електричної енергії споживачу, виданої постановою НКРЕКП №1344 від 06.11.2018 та Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1023-р від 12.12.2018 та відповідачем укладено договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника «останньої надії» та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312.

У пункті 1.1. вказаного договору сторони визначили, що договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» є публічним договором приєднання споживача до договору і регулює порядок та умови продовження постачання електричної енергії позивачем відповідачу, за договором споживачу, у разі, якщо обраний відповідачем електропостачальник неспроможний постачати електричну енергію, до моменту обрання відповідачем нового електропостачальника або до припинення постачання у передбачених чинним законодавством чи договором випадках. Цей Договір укладається сторонами, керуючись статтями 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до договору.

Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312, та є однаковими для всіх споживачів України (п.1.2. Договору).

За договором позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача, а відповідач оплачує позивачу вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція) (пункт 2.1. договору).

Початок постачання електричної енергії відповідачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ (пункт 3.6. договору).

Розділом 5 договору визначені умови щодо ціни, порядку обліку і оплати електричної енергії, зокрема:

- відповідач розраховується з позивачем за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», яка є додатком 1 до договору (пункт 5.1. договору);

- спосіб визначення ціни (тарифу) за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції позивача. Для одного об`єкта споживання (площадка вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни за електричну енергію (пункт 5.2. договору);

- інформація про діючу ціну (тариф) на електричну енергію позивача має бути розміщена на офіційному веб-сайті постачальника не пізніше ніж за 20 днів до дати її застосування із зазначенням порядку її формування (пункт 5.6. договору);

- ціна (тариф) на електричну енергію має зазначатися позивачем у рахунках на оплату спожитої електричної енергії за договором, у тому числі у разі її зміни (пункт 5.7. договору);

- розрахунковим періодом за договором є календарний місяць (пункт 5.8. договору).

Згідно пункту 3.5. договору з першим рахунком за електричну енергію, який надає позивач відповідачу, позивач має надати відповідачу інформацію про: ціни (тарифи) та термін дії договору (не більше 90 діб); оплату послуг з розподілу/передачі електричної енергії у складі вартості (ціни) електричної енергії позивача; право відповідача змінити позивача. Позивач не має права вимагати від відповідача будь-якої іншої оплати за електричну енергію, що не визначена договором.

Відповідно до умов додатку №1 до договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» «Комерційна пропозиція №5 від 08.10.2021 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії»« комерційна пропозиція є чинною з 01.11.2021.

Згідно із умовами додатку № 1 «Комерційна пропозиція №5» до договору: ціна на електричну енергію формується згідно Порядку формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії», затвердженої постановою НКРЕКП від 05.10.2018 №1179.

Відповідно до умов пунктів 5.10. та 5.13 договору оплата виставленого позивачем рахунка за договором має бути здійснена відповідачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання відповідачем рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої відповідачем. Відповідач здійснює оплату за послуги з розподілу/передачі електричної енергії у складі вартості (ціни) електричної енергії позивача. Позивач зобов`язаний при виставленні рахунка за електричну енергію споживачу окремо вказувати суму вартості оплачуваної послуги з розподілу та/або передачі електричної енергії у складі оплати вартості електричної енергії.

У додатку № 1 «Комерційна пропозиція №5» до договору визначено, що відповідач сплачує 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання відповідачем рахунку. У разі не отримання рахунку відповідач зобов`язується здійснити 100% оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок позивача зазначений у Договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію.

Орієнтовна вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії позивачем. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих позивачем від оператора систем розподілу (передачі). Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється відповідачем на підставі виставленого позивачем рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої відповідачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарно оплатою відповідачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ, або самостійно (без рахунку) не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду на поточний рахунок позивача, зазначений у договорі.

Згідно пункту 5.11. договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», у разі порушення відповідачем строків оплати за цим договором, позивач має право вимагати сплати пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати за цим договором. Відповідач має сплатити за вимогою позивача пеню у розмірі, яка зазначається в комерційній пропозиції.

Відповідно до п. 6.1. Комерційної пропозиції №5 до договору, за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, позивач має право нарахувати відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. У разі відсутності доказу вручення рахунку відповідачу, пеня та інші види відповідальності визначені законом та цим договором (15% річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання за цим договором починають нараховуватися позивачем з 21 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Пунктом 13.1. Комерційної пропозиції №5 до договору передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання або неналежне виконання зобов`язання припиняється через 1 рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 13.1. договору, договір приєднання відповідача набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних діб.

Відповідно до додатку №1 «Комерційна пропозиція №5» до договору, який кореспондується зі статтею 64 Закону України «Про ринок електричної енергії», договір набуває чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів. Якщо споживач протягом 90 календарних днів не укладе відповідний договір про постачання з іншим електропостачальником або договір купівлі-продажу електричної енергії на ринку електричної енергії, електроспоживання його об`єкта (об`єктів) має бути припинено оператором системи за зверненням позивача.

На виконання вказаного договору, за даними оператора системи розподілу АТ «Чернігівобленерго» (ліцензія на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, відповідно до постанови НКРЕК від 13.11.2018 №1434):

- на підставі Звіту про фактичне споживання електричної енергії за грудень 2021 року позивачем складено Акт № 016770 від 31.12.2021 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період грудень 2021 року та рахунок №81/24/012/24202 від 10.01.2022, відповідно до яких відповідачем спожито електричної енергії в обсязі 8126,00 кВт.*год на суму 53 898,19 грн (з ПДВ), які направлено відповідачу на його офіційну електронну адресу 14.01.2022;

- на підставі Звіту про фактичне споживання електричної енергії за січень 2022 року позивачем складено Акт № 018381 від 31.01.2022 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період січень 2022 року та рахунок №81/24/001/25851 від 11.02.2022, відповідно до яких відповідачем спожито електричної енергії в обсязі 120152,00 кВт.*год на суму 669 744,55 грн (з ПДВ), які направлено відповідачу на його офіційну електронну адресу 08.06.2022;

- на підставі Звіту про фактичне споживання електричної енергії за лютий 2022 року позивачем складено Акт № 023276 від 28.02.2022 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період лютий 2022 року та рахунок №81/24/002/30761 від 27.04.2022, відповідно до якого відповідачем спожито електричної енергії в обсязі 28375,00 кВт.*год на суму 152 165,03 грн (з ПДВ), які направлено відповідачу на його офіційну електронну адресу 27.04.2022.

- на підставі Корегувального звіту про фактичне споживання електричної енергії за лютий 2022 року позивачем складено Корегувальний акт № 23982 від 30.04.2022 до акту №23276 від 28.02.2022 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період лютий 2022, відповідно до якого обсяг спожитої електричної енергії відповідачем становить:

- до корегування - 28375,00 кВт.*год на суму 152 165,03 грн (з ПДВ);

- коригування - 43852,00 кВт.*год на суму 235 162,67 грн (з ПДВ);

- після коригування - 72227,00 кВт.*год на суму 387 327,70 грн (з ПДВ),

який разом з рахунком №81/24/К02/31484 від 18.05.2022 на оплату 235 162,67 грн, які направлено відповідачу на його офіційну електронну адресу 19.05.2022.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої зобов`язання, поставивши відповідачу електричну енергію на суму 1 110 970,44 грн, а факт споживання електричної енергії підтверджується листами АТ «Чернігівобленерго» № 22/110/01-14 від 06.01.2022, №22/1220/01-14 від 04.02.2022, №22/2502/01-14 від 15.04.2022 щодо надання звітів фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за грудень 2021 - лютий 2022 років та відповідними звітами доданими до вказаних листів.

Відповідач у свою чергу, спожиту ним електричну енергію оплатив частково у розмірі 1 057 072,23 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: від 25.07.2022 № 399 на суму 669 744,55 грн (з призначенням платежу: за постачання електричної енергії за січень 2022); від 25.07.2022 № 400 на суму 152 165,03 грн (з призначенням платежу: за постачання електричної енергії за лютий 2022) та від 01.10.2022 № 693 на суму 235 162,65 грн (з призначенням платежу: за постачання електричної енергії за лютий 2022), належним чином засвідчені копії яких наявні у матеріалах справи.

Доказів повної оплати за спожиту електричну енергію відповідачем не надано, отже, матеріалами справи підтверджено, що заборгованість відповідача перед позивачем за спожиту електричну енергію за період грудень 2021 - лютий 2022 станом на дату подання цього позову становить 53 898,21 грн (з урахуванням ПДВ).

Листом ДПЗД «Укрінтеренерго» від 26.01.2022 №44/09-003199/П попереджено відповідача про припинення постачання електричної енергії 11 лютого 2022 року у разі несплати ним заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у оскаржуваному рішенні, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ст. 275 ГК України особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України «Про ринок електричної енергії» купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами здійснюють виробники, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, трейдери, гарантований покупець та споживачі.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, і про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» (пункт 16).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник «останньої надії» - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.

На виконання ч. 11 статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» в мережі інтернет за адресою www.uie.kiev.ua позивачем було розміщено публічну оферту: порядок приєднання до умов договору; договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; комерційну пропозицію до договору.

Відповідно до п. 7 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» від 14.03.2018 №312, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Відповідно до п. 3.4.4. Правил, постачальник «останньої надії» здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу. У цьому випадку покази засобу вимірювання визначаються постачальником послуг комерційного обліку на дату початку фактичного постачання електричної енергії в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.

Згідно п. 6.2.3. Правил початком постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» вважається дата припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

Початком постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» є дата припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником, яка визначається відповідно до вимог пунктів 6.2.2 та 6.2.3 цієї глави. Адміністратор комерційного обліку повідомляє постачальника «останньої надії» в термін протягом наступного робочого дня про перелік споживачів (за формою згідно з додатком 8 до цих Правил), які переходять до постачальника «останньої надії», не пізніше дати такого переходу (п. 6.2.3. Правил).

Відповідно до пункту 6.2.6 правил ринку, якщо споживач до моменту його переведення на постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», не обрав електропостачальника або не забезпечив власного споживання шляхом купівлі електричної енергії за двосторонніми договорами та/або на організованих сегментах ринку, адміністратор комерційного обліку в одноденний термін переводить такого споживача на постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» шляхом внесення зміни в одноденний строк до облікових записів електропостачальника щодо постачальника «останньої надії» у порядку, визначеному Кодексом комерційного обліку, з одночасним повідомленням операторів системи та постачальника «останньої надії».

Відповідно до частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно ст.. 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» Правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником «останньої надії».

Як вже зазначалось, позивач належним чином виконав свої зобов`язання, поставивши відповідачу електричну енергію на суму 1 110 970,44 грн, а факт споживання електричної енергії підтверджується листами АТ «Чернігівобленерго» № 22/110/01-14 від 06.01.2022, № 22/1220/01-14 від 04.02.2022, № 22/2502/01-14 від 15.04.2022 щодо надання звітів фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за грудень 2021 - лютий 2022 років та відповідними звітами доданими до вказаних листів.

Відповідач у свою чергу, спожиту ним електричну енергію оплатив частково у розмірі 1 057 072,23 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: від 25.07.2022 № 399 на суму 669 744,55 грн (з призначенням платежу: за постачання електричної енергії за січень 2022); від 25.07.2022 № 400 на суму 152 165,03 грн (з призначенням платежу: за постачання електричної енергії за лютий 2022) та від 01.10.2022 № 693 на суму 235 162,65 грн (з призначенням платежу: за постачання електричної енергії за лютий 2022), належним чином засвідчені копії яких наявні у матеріалах справи.

Доказів повної оплати за спожиту електричну енергію відповідачем не надано, отже, матеріалами справи підтверджено, що заборгованість відповідача перед позивачем за спожиту електричну енергію за період грудень 2021 - лютий 2022 станом на дату подання цього позову становить 53 898,21 грн (з урахуванням ПДВ).

В матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем зазначеної заборгованості, у зв`язку із чим, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 53 898,21 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 974,60 грн пені за період з 22 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року, 45 276,05 грн інфляційних втрат за періоди з 22.01.2022 по 24.04.2023, з 16.06.2022 по 24.07.2022, з 05.05.2022 по 26.05.2022, з 25.07.2022 по 02.10.2022, з 03.10.2022 по 30.04.2023, з 27.05.2022 по 24.07.2022 та 38 543,90 грн 15% річних за періоди з 22.01.2022 по 24.07.2022, з 16.06.2022 по 24.07.2022, з 05.05.2022 по 26.05.2022, з 25.07.2022 по 02.10.2022, з 03.10.2022 по 30.04.2023, з 27.05.2022 по 24.07.2022.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Відповідно до ч.1 ст.216, ч.2 ст.217 ГК України учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно із ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 ЦК України.

Статтею 230 ГК України - штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Пунктами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно із п. 5.11. договору про постачання електричної енергії позивачем, у разі порушення відповідачем строків оплати за цим договором, позивач має право вимагати сплати пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати за цим договором. Відповідач має сплатити за вимогою позивача пеню у розмірі, яка зазначається в комерційній пропозиції.

Відповідно до п. 6.1. Комерційної пропозиції №5 до договору, за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, позивач має право нарахувати відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. У разі відсутності доказу вручення рахунку відповідачу, пеня та інші види відповідальності визначені законом та цим договором (15% річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання за цим договором починають нараховуватися позивачем з 21 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Перевіривши розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором, з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати за договором, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що сума пені у розмірі 974,60 грн за період прострочення оплати з 22.01.2022 по 23.02.2022, є правильною.

Згідно із статтею 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі № 467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі № 752/15421/17. Обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру пені з розміром збитків кредитора, як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення (п.28 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).

З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що враховуючи наявні у справі матеріали, наведені доводи сторін, а також той факт, що у матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків чи настання для нього інших негативних наслідків, враховуючи часткове виконання відповідачем на момент прийняття рішення у даній справі зобов`язань зі сплати основного боргу та поведінку кожної із сторін під час виконання умов договору, а також враховуючи військову агресію рф проти України, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50% до 487,30 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши уточнений розрахунок 15% річних та інфляційних втрат, колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що суми інфляційних втрат та 15% річних у розмірі 45 276,06 грн та 38 543,90 грн, відповідно, є арифметично правильними.

Враховуючи принцип справедливості, розумності та пропорційності під час нарахування позивачем 15% річних, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення відсотків річних з 15% до 3%.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що через активну фазу військової агресії рф у період з 24.02.2022 по 03.04.2022 на території Чернігівської області, фактично робота всіх підприємств, установ і організацій була паралізована, тому підстави для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань за період з 24.02.2022 по 03.04.2022, відсутні.

Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про те, що як вже зазначалось, відповідно до коригованого акту за лютий 2022 (а.с. 63), вбачається, що обсяг коригування склав суму у розмірі 235 162,70 грн, тобто, враховуючи обсяг коригування, відповідно до акту № 023276 від 28.02.2022, обсяг поставленої електроенергії у лютому 2022р. склав суму у розмірі 387 327,70 грн.

Таким чином, висновок господарського суду про відсутність доказів наявності заборгованості у розмірі 387 327,70 грн не відповідає наявним матеріалам справи.

Крім того, слід зазначити, що заборгованість на суму у розмірі 387 327,70 грн була сплачена відповідачем впродовж 2022р., що підтверджується наявними матеріалами справи.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції враховує принцип заборони повороту до гіршого разом із іншим правилом - devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги.

Також колегія суддів апеляційної інстанції враховує те, що у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що останній, зважаючи на ситуацію в країні, погодився із розрахунком інфляційних втрат та відсотків річних господарського суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відмова у стягненні інфляційних втрат та відсотків річних за період з 27.05.2022 по 24.07.2022 на суму боргу 387 327,70 грн не оскаржувалась.

Враховуючи викладене, принцип заборони повороту до гіршого, відсутність заперечення позивача щодо розрахунку інфляційних втрат та відсотків річних та відсутність оскарження рішення в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та відсотків річних за період з 27.05.2022 по 24.07.2022 на суму боргу 387 327,70 грн, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для залишення рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2023 у справі № 927/860/23 без змін.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Доводи скаржника про порушення вимог ч. 1 ст. 129 ГПК України, оскільки стягнуто судовий збір у повному розмірі, є безпідставними, з огляду на те, що розподіляючи судовий збір судом враховується, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Оскільки з 07.12.2021 між позивачем та відповідачем виникли правовідносини на підставі публічного договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», умови якого відповідач (як споживач електроенергії) безакцептно прийняв з урахуванням п. 1.2.9 Правил, а договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 07.06.2022 № 13-22, на який посилається скаржник, є письмовим примірником договору, підписаний уповноваженими особами позивача та відповідача, доводи скаржника про те, що суд першої інстанції при розгляді справи не врахував договір від 07.06.2022 № 13-22, укладений між позивачем та відповідачем, про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», не відповідає обставинам справи та змісту рішення.

Заперечуючи проти розміру стягнутих сум пені, % річних та інфляційних, скаржником не надано обґрунтованого конттрозрахунку зазначених нарахувань та не спростовано правильність розрахунку позивача, наявного у матеріалах справи (а.с. 71).

Також колегія суддів апеляційної інстанції вказує на те, що матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів дотримання порядку повідомлення позивача про виникнення форс-мажору.

Враховуючи викладене, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2023 у справі № 927/860/23.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржене рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Хаджинастасиу проти Греції»).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Чернігівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2023 у справі № 927/860/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2023 у справі № 927/860/23 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Чернігівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2023 у справі № 927/860/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2023 у справі № 927/860/23, в оскаржуваній частині, залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 927/860/23 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

О.О. Євсіков