ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" липня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/1717/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., за участю секретаря судового засідання Крутькової В.О., розглянувши у відкритому засіданні заяву позивача про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правову допомогу у справі
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЛ-АГРО-ТРЕЙД"
про стягнення 335415,27 грн
за участю представників:
від позивача - Поліщук О.
від відповідача - не прибули
Ухвалою від 22.04.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без призначення засідань.
Рішенням від 14.06.2024 позов задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині 112947,87 грн основного боргу за відсутністю предмету спору. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЛ-АГРО-ТРЕЙД" на користь Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" 15354,90грн пені, 38 463,83 грн інфляційних, 13 860,51 грн 3% річних та 1936,48 грн судового збору. В решті позову відмовлено. При цьому, суд при ухваленні рішення, користуючись своїм правом, зменшив розмір пені.

19.06.2024 позивач подав заяву про стягнення з відповідача 21700грн витрат на професійну правову допомогу.

Відповідно до ст. 221 ГПК України Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Ухвалою від 20.06.2024 суд призначив розгляд заяви в засіданні 03.07.2024.

Ухвалою від 26.06.2024 суд задовольнив клопотання позивача про участь в засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд заяви, в засідання не прибув, що не перешкоджає розгляду заяви відповідно до ст. 244 ГПК України.

03.07.2024 через підсистему Електронний суд відповідач подав заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні заяви.

Згідно з ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши заяву позивача про стягнення 21700грн витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України ).

У розумінні положень частин 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір № 46-ВД/23 від 07.09.2023, укладений між позивачем та адвокатом Поліщук О., за умовами якого адвокат зобов`язалась надавати позивачу послуги з юридичного консультування та юридичного представництва, в т.ч. адвокатські (правові) послуги) (п. 1.1).

Згідно з п. 3.2, 3.3 договору загальна вартість послуг становить 150000грн без ПДВ, Вартість розраховується із 700грн за 1 годину роботи адвоката без ПДВ. Вартість може бути визначена і фіксовано, про що укладається додаткова угода.

Повноваження адвоката підтверджуються ордером від 18.04.2024 та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю.

17.06.2024 позивач та адвокат Поліщук О. підписали акт надання послуг на суму 21700грн, наданих при розгляді Господарським судом Одеської області справи №916/1717/24.

В цьому акті зазначено, що адвокатом надано послуги:

1. Вивчення матеріалів, підготовка позовної заяви, розрахунків до позову та додатків 24години-16800грн,

2. Підготовка відповіді на відзив 4год - 2800грн,

3. Підготовка заяви про зменшення розміру позовних вимог 2год-1400грн,

4. Підготовка додаткових пояснень щодо сплати основного боргу 1год - 700грн.

Матеріали справи підтверджують, що адвокатом були подані позовна заява, відповідь на відзив, заява про зменшення розміру позовних вимог і додаткові пояснення щодо сплати відповідачем основного боргу в повному обсязі.

З огляду на викладене, позивачем доведено понесення ним витрат в сумі 21700грн на правничу допомогу.

Суд зауважує, що через подання позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд вирішував спір в межах ціни позову 245415,27грн.

За результатами розгляду справи суд у рішенні від 14.06.2024 ухвалив, що провадження у справі в частині вимог про стягнення 112947,87 грн основного боргу підлягає закриттю за відсутністю предмету спору.

Отже, в частині позовних вимог про стягнення 112947,87грн суд не має права розподіляти судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України, оскільки в цій частині позовних вимог суд не розглядав спір по суті.

Тобто ст. 129 ГПК України застосовується тоді, коли суд розглядав спір по суті ухвалив рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 903/181/19.

Щодо решти позовних вимог про стягнення 132467,40грн, з яких - 76774,46 грн пені, 41637,94 грн інфляційних та 14055грн 3% річних, то суд ухвалив, що підлягає стягненню з відповідача 38463,83грн інфляційних, 13860,51грн 3% річних та 15354,90грн пені. Тобто суд визнав обгрунтованими позовні вимоги в сумі 129098,80грн, але зменшив розмір пені.

Таким чином, і витрати на правничу допомогу підлягають покладенню на сторони пропорційно розміру задоволених вимог (з урахуванням того, що суд зменшив розмір пені).

З огляду на викладене, з відповідача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 21700/245415,27*129098,80=11415,12грн, оскільки суд дійшов висновку, що розмір цих витрат є реальним, пропорційним та необхідним.

Щодо посилань відповідача на необхідність відмовити в задоволенні заяви повністю, то суд відхиляє, оскільки праця адвоката має оплачуватись.

Відповідач посилається на те, що до матеріалів справи не наадно доказів сплати позивачем витрат на адвоката в повному обсязі.

Суд також відхиляє ці посилання, оскільки відповідно до ГПК України не вимагається фактичної сплати стороною послуг адвоката (п. 1) ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Щодо решти заперечень відповідача, то суд вже і так врахував, що позов було задоволено не повністю, а частково, а також те, що відповідач сплатив борг в повному обсязі під час розгляду справи. Щодо посилань відповідача на те, що суд відповідно до ст. 129 ГПК України має право не покладати на сторону всі судові витрати, то це є правом, а не обов`язком суду.

Щодо посилань відповідача на те, що наданий договір від 07.09.2023 є договором юридичного консультування, а не правової допомоги, то суд зауважує, що умовами цього договору передбаченот представництво інтересів позивача в судових справах в тому числі.

Також відповідач звертає увагу суду на те, що умовами договору передбачено, що збір документів і виготовлення копій належить виконати позивачу, а не адвокату, то суд зауважує, що такий вид діяльності не належить до видів правової допомоги відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Однак, суд виходив з того, що "Вивчення матеріалів та підготовка додатків до позову" охоплюється одночасно з такою послугою як "Складання позовної заяви", вартість якої визначено сторонами договору 16800грн, і розмір якої суд вважає реальною та пропорційною, і не є надмірним збагаченням позивача.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 130, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1.Заяву Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 21700грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЛ-АГРО-ТРЕЙД" (код 38443011, с. Липецьке Подільського району Одеської області, вул. Одеська 67ж1) на користь Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (код 01125689, вул. Шабська, буд. 81, Білгород-Дністровський район, Одеська область, 67701) 11415,12грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи №916/1717/24 в Господарському суді Одеської області.

3.В решті заяви відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне додаткове рішення складено та підписано 04.07.2024.

Суддя В.В. Литвинова