ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2024 р. Справа №914/410/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів Н.М. Кравчук

О.І. Матущака,

розглянувши у письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 б/н від 28.03.2024 (вх. № 01-05/968/24 від 02.04.2024)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 20.03.2024 (м. Львів, суддя С.Б. Кітаєва)

про повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Позика, м. Київ

про визнання недійсним договору № 382443-КС-001 про надання кредиту від 06.11.2021 в частині пункту 1 щодо процентної ставки та комісії за надання кредиту

у справі № 914/410/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Позика, м. Київ

до відповідача: ОСОБА_1 , м. Львів

про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 74 827,25 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 74 827,25 грн.

В подальшому, на розгляд Господарського суду Львівської області поступила зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" про визнання недійсним договору Nє382443-КС-001 про надання кредиту від 06.11.2021 в частині пункту 1 щодо процентної ставки та комісії за надання кредиту.

Ухвалою суду від 06.03.2024 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху; встановлено строк на усунення недоліків зустрічної позовної заяви 5 днів з дня вручення цієї ухвали та спосіб усунення недоліків зустрічної позовної заяви.

Ухвала суду мотивована тим, що оспорюваний договір є кредитним договором та його укладено з фізичною особою-підприємцем (станом на день укладення договору) і за приписами пункту 1.1 якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти на засадах строковості, поворотності, платності, а позивальник зобов?язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами для надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям. А таким чином позивач за зустрічним позовом у спірних правовідносин не є споживачем у розумінні Закону України "Про захист прав споживачів" зустрічна позовна заява у цій справі не пов?язана з захистом порушених прав споживача, відтак у цьому випадку відсутні обставин, які б свідчили про звільнення заявника від сплати судового збору.

В подальшому, 20.03.2024 не усунувши недоліків зустрічної позовної заяви, Господарським судом Львівської області прийнято ухвалу, якою зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 у справі №914/410/24 повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду Львівської області від 20.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 28.03.2024 (вх. № 01-05/968/24 від 02.04.2024) у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 20.03.2024, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт вказує, що оскільки предметом спору є визнання недійсним у відповідній частині договору про надання кредиту, який скаржник отримав на споживчі потреби за подання згаданого позову судовий збір не сплачується.

Відповідач зазначає, що залишаючи позовну заяву без руху, суд в ухвалі від 06.03.2024 зазначив, що позивач за зустрічним позовом за спірних правовідносин не є споживачем у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а позовна заява у даній справі не пов?язана із захистом порушених прав споживача, тому посилання на положення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», як на підставу для звільнення від сплати судового збору, безпідставним та помилковим.

Однак, на переконання апелянта, такий висновок суду є передчасним, оскільки в зустрічній позовній заяві ФОП Беднарським М. Б. чітко зазначив, що оспорюваний договір було укладено з метою забезпечення власних споживчих потреб, зокрема задля купівлі товарів особистого споживання та оплати наданих йому особистих послуг.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає за доцільне зазначити наступне.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1-1 Закону України Про захист прав споживачів цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України Про захист прав споживачів споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України Про захист прав споживачів споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Як вбачається з матеріалів зустрічної позовної заяви, позивач звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним договору №382443-КС-001 про надання кредиту від 06.11.2021, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» в частині пункту 1 щодо процентної ставки та комісії за надання кредиту.

Оспорюваний договір є кредитним договором який укладено з фізичною особою підприємцем (станом на день укладення договору) і за приписами пункту 1.1 якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти на засадах строковості, поворотності, платності, а позивальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту та Правилами для надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.

Оскільки оспорюваний договір № 382443-КС-001 про надання кредиту від 06.11.2021 є кредитним договором та його укладено з фізичною особою-підприємцем (станом на день укладення договору), а скаржник (позивач за зустрічним позовом) не є споживачем у розумінні Закону України Про захист прав споживачів, зустрічна позовна заява у цій справі не пов`язана з захистом порушених прав споживача, то покликання скаржника на приписи статті 22 Закону України Про захист прав споживачів колегія суддів відхиляє, так як зазначена норма на спірні правовідносини не поширюється.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно ухвалою від 06.03.2024 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху та встановив строк на усунення недоліків зустрічної позовної заяви 5 днів з дня вручення цієї ухвали. Встановлено ОСОБА_1 спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Ухвала суду про залишення зустрічного позову без руху доставлена до електронного кабінету ОСОБА_1 07.03.2024 о 02:29 год, про що в автоматизованій системі документообігу суду автоматично сформовано довідку.

З урахуванням приписів ст. 116 ГПК України, ОСОБА_1 повинен був усунути недоліки зустрічної позовної заяви, у строк до 13.03.2024 включно.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що станом на 13.03.2024, як і станом на дату постановлення цієї ухвали, позивачем не усунуто недоліки зустрічної позовної заяви та не подано жодних інших заяв, клопотань.

За таких обставин, колегія суддів вказує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що враховуючи встановлені вище обставини не усунення позивачем за зустрічним позовом недоліків, допущених при поданні позовної заяви у цій справі, зустрічна позовна заява ОСОБА_1 вважається не поданою, що має наслідком повернення зустрічної позовної заяви позивачу.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу ухвали Господарського суду Львівської області від 20.03.2024 у справі №914/410/24.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 28.03.2024 (вх. № 01-05/968/24 від 02.04.2024) залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 20.03.2024 у справі №914/410/24 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя О.І. Матущак