ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

06 червня 2024 р. м. Ужгород Справа №907/941/23

За позовом Акціонерного товариства Укртелеком, м. Київ в особі Закарпатської філії Акціонерного товариства Укртелеком, м. Ужгород Закарпатської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Камрадон, м. Київ

про стягнення 188 578,31 грн заборгованості зі сплати орендної плати (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог),

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Іваниш Д.П.

представники:

Позивача Меренич О.І., представник у порядку самопредставництва

Відповідача Ляпін Р.В., керівник

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Акціонерним товариством Укртелеком, м. Київ в особі Закарпатської філії Акціонерного товариства Укртелеком, м. Ужгород Закарпатської області заявлено позов до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Камрадон, м. Київ про стягнення 188 770,51 грн заборгованості зі сплати орендної плати.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 08.11.2023 відкрито провадження у справі №907/941/23 в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачеві строк на подання суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165, 251 ГПК України з одночасним надісланням копії такого позивачеві, а доказів надіслання суду, протягом 15-ти днів із дня одержання даної ухвали, а також у цей же строк - письмово висловленої позиції щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачу встановлено строк на подання суду та відповідачеві відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України, протягом 5-ти днів із дня одержання копії відзиву. Встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив та відповідачем заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) не пізніше 08.12.2023.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 18.01.2024 постановлено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №907/941/23 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 05.03.2024. Явку уповноважених представників сторін у підготовче засідання визнано обов`язковою.

У підготовчому засіданні 05.03.2024 судом за участю уповноважених представників сторін оголошено перерву до 02.04.2024.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 02.04.2024 прийнято до розгляду та задоволено заяву представника позивача б/н від 29.03.2024 (вх. №02.3.1-02/2497/24 від 29.03.2024) про зменшення позовних вимог у порядку ст. 46 ГПК України, якою остання просить стягнути з відповідача суму 188 578,31 грн заборгованості зі сплати орендної плати; закрито підготовче провадження у справі №907/941/23 та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 08.05.2024. Явка уповноважених представників учасників процесу в судове засідання судом визнана на власний розсуд.

У судовому засіданні 08.05.2024 судом за участю уповноважених представників сторін оголошено перерву до 06.06.2024.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення в даній справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами спору.

В судовому засіданні 06.06.2024 після виходу з нарадчої кімнати судом у присутності уповноваженого представника позивача та відповідача проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН СПОРУ

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Представник позивача просить суд задоволити позов у повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, покликаючись на неналежне виконання відповідачем умов Договору оренди нерухомого майна №21Е000-107/22 від 13.06.2022 в частині повної та своєчасної сплати орендної плати, а також відшкодування вартості послуг із утримання орендованого майна, внаслідок чого у відповідача виникла та рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 188 578,31 грн за період з 24.06.2022 по 15.03.2023.

Водночас за твердженням представника позивача, у зв`язку із невиконанням відповідачем, як орендарем, взятих на себе договірних зобов`язань, АТ Укртелеком в особі його Закарпатської філії, керуючись приписами ст. 611, 615 Цивільного кодексу України, та в порядку, передбаченому підп. 12.6.4. п. 12.6. Договору, повідомило ТОВ Камрадон про дострокове розірвання останнього.

За доводами представника позивача, оскільки Договір припинив свою дію 16.03.2023, а відповідачем здійснювалося використання орендованого майна до вказаної дати, у ТОВ Камрадон, із урахуванням здійснених ним часткових оплат, виникла заборгованість у заявленій до стягнення сумі.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач через підсистему Електронний суд подав відзив на позовну заяву б/н від 23.11.2023 (вх. №02.3.1-02/8403/23 від 23.11.2023), в якому вказує на те, що позивач листом №413-Вих-UG-21E000-2022 від 30.11.2022 повідомив його про дострокове розірвання Договору з вимогою звільнити орендоване приміщення у строк до 16.12.2022 та сплатити заборгованість, яка, за розрахунками позивача, складала 251 176,27 грн.

За твердженням відповідача, ним на виконання вимог позивача в період із 30.11.2022 до 15.12.2022 було частково погашено існуючу заборгованість на суму 89 015,35 грн.

Відповідач вказує, що через фізичну відсутність у м. Ужгород будь-кого із його представників здійснити фактичне повернення об`єкта оренди з підписанням відповідного акта прийому-передачі було неможливо, однак, така можливість з`явилася 16.03.2023, коли представник відповідача передав представникам позивача акт прийому-передачі приміщення, датований 16.12.2022.

При цьому, відповідач просить врахувати, що в період із 16.12.2022 до 16.03.2023 ним додатково здійснено оплати в рахунок погашення заборгованості, яка виникла станом на 30.11.2022, на загальну суму 108 121,66 грн; відтак, за розрахунками відповідача, залишок заборгованості на 16.03.2023 складав 26 395,37 грн.

ДОВОДИ, ВИКЛАДЕНІ СТОРОНАМИ В ІНШИХ ЗАЯВАХ ПО СУТІ СПРАВИ

У поданій через канцелярію суду відповіді на відзив №410-Вих-UG-46C000-2023 від 05.12.2023 (вх. №02.3.1-02/8806/23 від 07.12.2023) представник позивача зазначає про те, що відповідачем фактично підтверджено обґрунтованість заявлених позовних вимог у даній справі, оскільки ним визнано, що орендоване приміщення не було звільнено до 16.03.2023.

При цьому, посилаючись на положення підп. 5.4.1, 5.2.2. Договору, представник позивача наголошує, що повідомлення відповідача про невикористання орендованого майна у своїй господарській діяльності не має будь-якого значення для вирішення наявного спору.

Також представник позивача вказує на безпідставність доводів відповідача щодо прийняття ним пропозиції про дострокове розірвання Договору, спростуванням чого вважає зміст надісланих останнім листів №22/14 від 31.10.2022, №23/07 від 14.03.2023, а також №23/08 від 16.03.2023.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

13.06.2022 між Акціонерним товариством Укртелеком (орендодавцем, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Камрадон (орендарем, відповідачем у справі) було укладено Договір оренди нерухомого майна №21Е000-107/22 (далі Договір), за умовами п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар бере в строкове платне користування наступне майно (надалі орендоване майно): - нерухоме майно, розташоване за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Поштова, на третьому поверсі чотирьох поверхового будинку №4, загальною площею 513,7 кв.м., для використання у якості офісно-адміністративних та складських приміщень, а також у якості приміщень для виробництва та комплектування наборів споживчих товарів. Межі нерухомого майна, що передається в оренду, зазначено на план-схемі у Додатку №1 до Договору (підп. 1.1.1. п. 1.1. Договору).

За змістом підп. 1.1.3. п. 1.1. Договору, коефіцієнт використання загальних площ, що застосовується при визначенні розміру орендної плати, становить 5%.

Передача орендованого майна в користування здійснюється за актом приймання-передачі. У разі, якщо Договором передбачено обов`язок орендаря щодо внесення грошової застави, орендодавець здійснює передачу орендованого майна лише після внесення орендарем орендодавцю усієї суми грошової застави (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 2.4., 2.5. Договору, орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути орендодавцю майно, разом з отриманими приналежностями, обладнанням, інвентарем, а також з усіма поліпшеннями, які неможливо відокремити від орендованого майна, в належному стані, з урахуванням нормального зносу, не пізніше останнього дня строку дії Договору (у тому числі при достроковому припиненні Договору). У випадку непередачі орендарем орендодавцю орендованого майна в день закінчення строку дії цього Договору або дострокового припинення дії цього Договору, або відмови орендаря підписати акт приймання-передачі про повернення орендованого майна з оренди, орендодавець має право звільнити орендоване майно від майна (обладнання) орендаря, що знаходиться в ньому.

Згідно із п. 3.1. Договору, за користування орендованим майном орендар зобов`язаний сплачувати орендодавцю орендну плату, що складається з: - плати за користування нерухомим майном, визначеної за орендною ставкою у розмірі 83,32 грн за 1 кв.м. за місяць (без урахування ПДВ та коефіцієнта загальних площ), що з урахуванням ПДВ та коефіцієнта загальних площ становить 53 931,37 грн за 513,7 кв.м. за місяць (підп. 3.1.1. п. 3.1. Договору); - плати за надання орендодавцем послуги з утримання орендованого майна, порядок розрахунку та розмір якої зазначено у Додатку №2 до Договору. При визначенні такої плати підлягає застосуванню коефіцієнт використання загальних площ (якщо такий визначений Договором) (підп. 3.1.2. п. 3.1. Договору).

Деталізація послуг з утримання орендованого майна наведена у Додатку №2 до Договору (п. 3.3. Договору).

За умовами п. 3.6. Договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Зважаючи на дату передачі орендованого майна у користування та дату повернення його з користування, відповідно, перший та/або останній розрахункові періоди можуть бути меншими за календарний місяць. У такому випадку орендна плата нараховується пропорційно кількості календарних днів у відповідному розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 3.7. Договору, орендна плата сплачується орендарем щомісяця шляхом її перерахування у безготівковому порядку на банківський рахунок орендодавця у наступному порядку: - орендна плата (за виключенням плати за надання послуг з утримання орендованого майна) сплачується не пізніше 20 числа розрахункового (поточного) місяця (підп. 3.7.1. п. 3.7. Договору); - плата за надання послуг з утримання орендованого майна сплачується до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим (підп. 3.7.2. п. 3.7. Договору).

Пунктом 3.8. Договору визначено, що орендна плата сплачується на підставі рахунку-акту, що надсилається орендодавцем орендарю на його e-mail або за допомогою іншого узгодженого сторонами електронного сервісу обміну документами. У разі неотримання орендарем рахунку-акту від орендодавця, орендар зобов`язаний здійснити оплату орендної плати не пізніше 20 числа місяця, у якому має бути здійснена така оплата. При цьому, розмір плати за надання послуг з утримання орендованого майна визначається у розмірі, що дорівнює попередній оплаті за надання таких послуг (з подальшим корегуванням переплати/недоплати орендодавцем).

У п. 3.10. Договору сторонами погоджено, що будь-які грошові зобов`язання орендаря перед орендодавцем за цим Договором забезпечуються грошовою заставою у розмірі 53 931,37 грн. Сума вказаної застави має бути перерахована орендарем на банківський рахунок орендодавця (на підставі рахунку, виставленого орендодавцем) протягом 5 банківських днів з дати укладення Договору, але не пізніше ніж до моменту передачі орендованого майна у користування. У випадку здійснення орендодавцем задоволення своїх вимог до орендаря з суми застави, орендодавець зобов`язаний письмово повідомити про це орендаря, а останній зобов`язується відновити визначений Договором розмір грошової застави, шляхом перерахування орендодавцю відповідної суми протягом 7 календарних днів з дати отримання відповідного повідомлення від орендодавця. Розмір грошової застави повинен бути не менше плати за користування нерухомим майном за один місяць. У зв`язку з цим, у разі збільшення розміру плати за користування нерухомим майном (у тому числі у разі її індексації) розмір грошової застави також підлягає збільшенню до розміру місячної плати за користування нерухомим майном. У такому випадку орендар зобов`язаний здійснити доплату суми грошової застави протягом 5 робочих днів з дати застосування нового розміру плати за користування нерухомим майном.

При закінченні строку дії Договору сума застави за рішенням орендодавця може бути зарахована в рахунок оплати платежів, належних з орендаря на дату повернення орендованого майна з користування (як правило, на оплату послуг з утримання орендованого майна). Після цього, сума застави, що залишиться не використаною орендодавцем, має бути перерахована орендарю не пізніше 20 календарних днів від дати повернення орендованого майна з користування за відповідним актом (п. 3.11. Договору).

За змістом п. 6.6. Договору, у разі прострочення повернення орендарем майна після закінчення строку дії Договору, орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю неустойку у розмірі подвійної орендної плати за увесь період прострочення.

Пунктом 12.1. Договору визначено, що цей Договір набирає чинності після його підписання сторонами і діє до 12.05.2025 включно та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до підп. 12.6.4. п. 12.6. Договору, Договір може бути достроково розірваний у таких випадках: - орендодавцем в односторонньому порядку за умови направлення орендарю письмового повідомлення про дострокове розірвання Договору не менше ніж за 15 календарних днів до дати розірвання Договору у разі, зокрема, порушення строків сплати орендної плати та інших платежів за Договором більше ніж на 1 місяць або сплати їх не в повному обсязі.

Згідно із п. 13.1. Договору, передбачені цим Договором права і обов`язки АТ Укртелеком, у тому числі проведення розрахунків, виконуються Закарпатською філією АТ Укртелеком.

Додатком №1 до Договору є підписаний та скріплений печатками сторін план-схема орендованого майна.

В Додатку №2 до Договору розрахунку вартості послуг з утримання орендованого майна сторони дійшли згоди про те, що місячний її розмір, який підлягає до відшкодування орендарем, становить суму 129,46 грн із ПДВ.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі майна б/н від 24.06.2022, орендодавцем було передано, а орендарем, у свою чергу, прийнято в користування відповідно до умов Договору оренди нерухомого майна №21Е000-107/22 від 13.06.2022 нерухоме майно, розташоване за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Поштова, на третьому поверсі чотирьох поверхового будинку №4, загальною площею 513,7 кв.м.

01.12.2022 позивачем було надіслано відповідачу лист-претензію №413-ВИХ-UG-46-21E000-2022 від 30.11.2022 про неналежне виконання останнім умов Договору щодо своєчасної та повної сплати орендної плати і комунальних платежів, яким повідомив відповідача про наявність у нього станом на 01.12.2022 заборгованості у розмірі 251 176,27 грн, а також, із посиланням на підп. 12.6.4. п. 12.6. Договору, зазначив про прийняття ним, як орендодавцем, рішення щодо одностороннього дострокового припинення Договору з 16.12.2022, у зв`язку з чим висловив відповідачу вимогу звільнити і повернути до означеної дати об`єкт оренди у визначеному Договором порядку.

Невиконання відповідачем умов Договору оренди нерухомого майна №21Е000-107/22 від 13.06.2022 в частині повної та своєчасної сплати орендної плати, а також відшкодування вартості послуг із утримання орендованого майна, внаслідок чого в останнього виникла та рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 188 578,31 грн за період з 24.06.2022 по 15.03.2023 (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), стало підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача означеної суми заборгованості у примусовому порядку.

ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Положеннями ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, станом на день розгляду спору в суді його обставини оцінюються судом із огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ст. 204 Цивільного кодексу України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У свою чергу, згідно ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 6 статті 283 Господарського кодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 1, 2 ст. 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України господарське зобов`язання (зобов`язання) має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що за певних умов звичайно ставляться.

Як вбачається із долученого позивачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості відповідача за Договором, така складається із заборгованості по сплаті орендної плати та заборгованості з відшкодування вартості послуг на утримання орендованого майна і нарахована за період із 24.06.2022 до 15.03.2023 включно в сумі 188 578,31 грн (з урахуванням поданої позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Стосовно періоду, за який позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним між сторонами Договором оренди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм ст. 759, 762, 763 Цивільного кодексу України та ст. 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Водночас із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок негайно повернути наймодавцеві річ.

Таким чином, користування майном після припинення договору оренди є таким, що здійснюється не відповідно до його умов неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) і регулятивним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

З викладеного вбачається, що обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору оренди (до спливу строку його дії), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі. Подібний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19, постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №904/342/19, від 08.07.2021 у справі №904/6063/19, від 23.06.2021 у справі №908/3593/19 та від 27.10.2021 у справі №910/8531/20, від 16.04.2024 у справі №916/3409/22.

Із огляду на вищенаведене, значення для правильного вирішення спору, що виник між учасниками даної справи, має визначення строку дії укладеного між ними Договору.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із ч. 4 ст. 291 Господарського кодексу України, правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Частиною 1 ст. 785 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19 та постановах Верховного Суду від 10.05.2023 у справі №910/11692/20, від 11.07.2023 у справі №916/1307/22, від 31.08.2021 у справі №914/1050/20, від 16.04.2024 у справі №916/3409/22).

Відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Отже невиконання наймачем передбаченого ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №924/746/22, від 08.12.2022 у справі №910/16396/21, від 19.10.2021 у справі №922/4268/20, від 16.04.2024 у справі №916/3409/22.

Водночас неустойка за ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 Цивільного кодексу України.

Отже яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.12.2022 позивачем було надіслано відповідачу лист-претензію №413-ВИХ-UG-46-21E000-2022 від 30.11.2022 про неналежне виконання останнім умов Договору щодо своєчасної та повної сплати орендної плати і комунальних платежів. За змістом вказаної претензії, позивач, зокрема, повідомив відповідача про наявність у нього станом на 01.12.2022 заборгованості у розмірі 251 176,27 грн, а також, із посиланням на підп. 12.6.4. п. 12.6. Договору, зазначив про прийняття ним, як орендодавцем, рішення щодо одностороннього дострокового припинення Договору з 16.12.2022, у зв`язку з чим висловив відповідачу вимогу звільнити і повернути до означеної дати об`єкт оренди у визначеному Договором порядку.

У ході судового розгляду відповідачем не спростовано факту систематичного порушення ним строків сплати орендної плати та інших платежів за Договором, а також наявності станом на 01.12.2022 заборгованості за Договором більше ніж за 1 місяць, що є підставою для реалізації позивачем права на одностороннє розірвання Договору. Докази зворотного у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно із ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, суд висновує, що у спірних правовідносинах позивачем, як орендодавцем, було реалізовано визначене умовами підп. 12.6.4. п. 12.6. Договору право на одностороннє його розірвання з 16.12.2022.

Водночас наведені у відповіді на відзив доводи представника позивача щодо неприйняття відповідачем пропозиції про одностороннє розірвання Договору з 16.12.2022 та фактичне продовження останнім використання спірного майна після вказаної дати (про що, на думку представника позивача, свідчить зміст листів ТОВ Камрадон №22/14 від 31.10.2022, №23/07 від 14.03.2023 та №23/08 від 16.03.2023), суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки за встановлених судом обставин, умова щодо реалізації орендодавцем права на одностороннє розірвання Договору не ставиться у залежність від подальшого погодження або ж непогодження орендаря із таким розірванням. При цьому, матеріали справи не містять інших листів позивача, в яких останній висловлював би свою згоду на продовження договірних відносин після дати, яка визначена ним, як дата розірвання договору оренди (16.12.2022).

Крім того, відповідно до положень п. 6.6. Договору, у разі прострочення повернення орендарем майна після закінчення строку дії Договору, орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю неустойку у розмірі подвійної орендної плати за увесь період прострочення, а п. 2.5. Договору визначено, що у випадку непередачі орендарем орендодавцю орендованого майна в день закінчення строку дії цього Договору або дострокового припинення дії цього Договору, або відмови орендаря підписати акт приймання-передачі про повернення орендованого майна з оренди, орендодавець має право звільнити орендоване майно від майна (обладнання) орендаря, що знаходиться в ньому.

Проаналізувавши доводи, якими позивач обґрунтовує заявлені ним позовні вимоги, суд зауважує, що під заборгованістю, яку останній просить стягнути на свою користь із відповідача, мається на увазі саме орендна плата, а не неустойка, тобто позивачем фактично заявлено до стягнення плату за правомірне користування майном.

Водночас із урахуванням положень чинного законодавства та сталої судової практики, суд повторно звертає увагу, що обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору (до спливу строку дії договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Із огляду на вказану в листі-претензії №413-ВИХ-UG-46-21E000-2022 від 30.11.2022 дату одностороннього розірвання Договору з ініціативи орендодавця (16.12.2022), суд доходить до висновку, що правомірне користування майном у відповідача закінчилося 15.12.2022, а тому, саме вказана дата є граничною для нарахування орендної плати, яка може бути стягнута на користь позивача.

При цьому, щодо заявленої останнім до стягнення заборгованості, нарахованої після 15.12.2022, суд вважає за необхідне відзначити, що зі спливом вказаної дати використання відповідачем об`єкта оренди вважається неправомірним, а відтак, підстави для стягнення орендної плати (яка нараховується за правомірне, в межах строку дії укладеного між сторонами Договору, користування майном) відсутні. Водночас позивач не позбавлений права звернутися до відповідача з вимогою про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України.

Частина 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України передбачає обов`язок господарського суду при здійсненні правосуддя керуватися принципом диспозитивності, суть якого полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення позивача до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою відповідними нормами матеріального права. Отже предмет позову має дві складові: матеріальну вимогу, що стосується матеріального предмета позову, у тому числі, його кількісного показника, та правову вимогу, яка регулюється відповідною нормою права.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Нормативне визначення принципу диспозитивності надає право учаснику справи вільно розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України).

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України).

Господарський суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

З наведеного випливає, що суд може самостійно здійснювати правильну правову кваліфікацію спірних правовідносин, але не самостійно змінювати сам предмет позову.

За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за фактичне користування майном у формі орендної плати після закінчення строку дії укладеного між сторонами Договору, а саме, за період із 16.12.2022 до 15.03.2023 включно, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відтак, суд, здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення позивачем заборгованості зі сплати орендної плати та відшкодування вартості послуг на утримання орендованого майна в період із 24.06.2022 до 15.12.2022 (з урахуванням здійснених відповідачем у цей період часткових проплат), визнає обґрунтованим та підставним стягнення з останнього заборгованості в розмірі 26 395,81 грн. В іншій частині позову належить відмовити.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 395,94 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Водночас на підставі ст. 7 Закону України Про судовий збір, cплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог.

Таким чином, позивачу із державного бюджету належить також повернути судовий збір у сумі 2,89 грн у зв`язку зі зменшенням розміру позовних вимог, однак після подання відповідного клопотання в порядку ст. 7 Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Камрадон, вул. Набережно Корчуватська, будинок 56/66, літ. Б, м. Київ, 03045 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 41695194) на користь Акціонерного товариства Укртелеком, бульвар Тараса Шевченка, будинок АДРЕСА_1 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 21560766) в особі Закарпатської філії Акціонерного товариства Укртелеком, пл. Кирила і Мефодія, будинок 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000 (код ЄДРЮОФОПтаГФ ВП 25438186) суму 26 395,81 грн (Двадцять шість тисяч триста дев`яносто п`ять гривень 81 коп) заборгованості зі сплати орендної плати, а також 395,94 грн (Триста дев`яносто п`ять гривень 94 коп) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду, згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

5. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 04.07.2024.

Суддя Пригара Л.І.