ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2024м. ДніпроСправа № 904/2250/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Кшенської Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, м. Дніпро

про відшкодування збитків

Представники:

від позивача: Логвінова Юлія Миколаївна,свідоцтво серія ДП №5459 від 29.07.2022, адвокат

від відповідача: Горбань Анастасія Григорівна, довіреність від 31.05.2024

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Акціонерне товариство " ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (далі- позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Головного управління ДПС Дніпропетровської області (далі-відповідач) збитки у розмірі 79 269,15 грн

Позовні вимоги обґрунтовані понесення позивачем збитків 79 269,15 грн внаслідок порушення відповідачем порядку реєстрації податкових накладних.

Ухвалою від 28.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11.06.2024.

03.06.2024 від позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

Ухвалою від 04.06.2024 у задоволенні заяви представника Позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

06.06.2024 через систему "Електронний суд" від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

10.06.2024 через систему "Електронний суд " від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 11.06.2024 Позивач свого представника не направив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив

Ухвалою від 11.06.2024 відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 01.07.2024

17.06.2024 через систему "Електронний суд " від Позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 17.06.2024 задоволено заяву Позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

18.06.2024 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

01.07.2024 в судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечив.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

01.07.2024 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Публічним акціонерним товариством «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», назву якого змінено на Акціонерне товариство «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», згідно з рішенням, прийнятим 18.10.2019 позачерговими Загальними зборами акціонерів ПАТ «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» та ФОП Куташиним О.Б. укладено договір підряду на капітальний ремонт №2019/д/УКС/350 від 29.03.2019.

У травні 2019 року Підрядником виконано роботи з капітального ремонту корпусу збагачення 11-14 секцій РЗФ-1 на суму 369 699,28 грн. (в т.ч. ПДВ 61 616,55 грн.), про що свідчить Акт виконаних робіт №2.

На підставі рахунку-фактури №СФ-02 від 28.05.2019, Замовник сплатив Підряднику 369 699,28 грн. (в т.ч. ПДВ 61 616,55 грн.), що підтверджується платіжним дорученням №9645704 від 05.07.2019, тобто, Замовник виконав зобов`язання за Договором прийняв виконану роботу та оплатив її вартість.

Однак, реєстрація податкової накладної №2 від 28.05.2019 на суму 369 699,28 грн. (в т.ч. ПДВ 61 616,55 грн.) зупинена податковим органом на підставі пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України. Обсяг постачання товару/послуги 43.29 перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу постачання, що відповідає вимогам пп.2.1 п.2 «Критеріїв ризиковості платника податку».

У червні 2019 року Підрядником виконано роботи з капітального ремонту корпусу збагачення 11-14 секцій РЗФ-1 на суму 105 915,60 грн. (в т.ч. ПДВ 17 652,60 грн.), про що свідчить Акт виконаних робіт №4.

На підставі рахунку-фактури №СФ-04 від 27.06.2019, Замовник сплатив Підряднику 105 915,60 грн. (в т.ч. ПДВ 17 652,60 грн.), що підтверджується платіжним дорученням №9648336 від 05.08.2019, тобто, Замовник виконав зобов`язання за Договором прийняв виконану роботу та оплатив її вартість.

Однак, реєстрація податкової накладної №2 від 27.06.2019 на суму 105 915,60 грн. (в т.ч. ПДВ 17 652,60 грн.) зупинена податковим органом на підставі пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України. Обсяг постачання товару/послуги 43.29 перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу постачання, що відповідає вимогам пп.2.1 п.2 «Критеріїв ризиковості платника податку».

У зв`язку з порушенням Підрядником п.3.1 Договору, та ненаданням Замовнику, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, АТ «ПІВДГЗК» звернулося у жовтні 2023 року до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ФОП Куташин О.Б. про відшкодування збитків у розмірі 79 269,15 грн.

Однак, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2023 у справі №904/5377/23, яке набрало законної сили 15.04.2024, АТ «ПІВДГЗК» відмовлено в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Рішення обґрунтовано тим, що «у даній справі відповідачем належними доказами доведено відсутність протиправності дій та вини відповідача, зокрема, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 у справі №160/12414/19, яке набрало законної сили».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 у справі №160/12414/19, яке набрало законної сили 09.09.2021, позовні вимоги ФОП Куташин О.Б. до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДПС у ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ з приводу скасування рішень податкового органу про зупинення реєстрації податкових накладних №2 від 28.05.2019 на суму 369 699,28 грн. (в т.ч. ПДВ 61 616,55 грн.) та №2 від 27.06.2019 на суму 105 915,60 грн. (в т.ч. ПДВ 17 652,60 грн.) та зобов`язання податкового органу вчинити дії щодо реєстрації податкових накладних №2 від 28.05.2019 та №2 від 27.06.2019 в ЄРПН задоволено в повному обсязі.

Позивач вважає, що протиправні рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області про відмову ФОП Куташин О.Б. в реєстрації податкових накладних №2 від 28.05.2019 та №2 від 27.06.2019 в Єдиному реєстрі податкових накладних, призвели до позбавлення АТ «ПІВДГЗК» права на податковий кредит в загальній сумі 79 269,15 грн. (61 616,55 грн.+17 652,60 грн.), тобто з вини ГУ ДПС у Дніпропетровській області Позивач зазнав збитків на суму 79 269,15 грн.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач проти позову заперечив, зазначив, що позивач не довів наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями органу держави та збитками, які позивач зазнав у зв`язку з понесенням ним додаткових витрат, наявність у цьому випадку складових цивільного правопорушення взагалі не була предметом дослідження та оцінки суду.

Тобто, які додаткові витрати поніс позивач так і не встановлено та не доведено позивачем.

Відповідач зазначив, що згідно баз даних ДПС вищезазначені податкові накладні мають статус: податкова накладна № 2 від 27.06.2019 року - реєстрацiя за Рiшенням суду, податкова накладна № 2 від 28.05.2019року - очiкується реєстрацiя ПН/РК за рiшенням суду.

Відповідач вказав, що прямий причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними рішеннями Відповідача щодо зупинення реєстрації податкових накладних в ЄРПН та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту Позивача відсутній, а відповідно зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками АТ «ПІВДГЗК» не доведена, оскільки податкова накладна № 2 від 27.06.2019 року реєстрація за рiшенням суду відповідно зареєстрована, а податкова накладна № 2 від 28.05.2019року - очiкується реєстрація ПН/РК за рiшенням суду, реєстрація останньої є неможливою, оскільки сума ПДВ в документі (61616.55) не може перевищувати суму ліміту на рахунку ПДВ продавця, що безпосередньо залежить лише від ФОП Куташин О.Б.

Відповідач вважає, що ФОП Куташин О.Б. неналежним чином реалізував своє право як платника податків у податкових відносинах і не вчинив дії, спрямовані на відновлення майнового інтересу контрагента на одержання права на податковий кредит, а саме звернулось до адміністративного суду з позовом у справі №160/12414/19 за результатами вирішення якої ГУ ДПС зареєструвало у ЄРПН Податкову накладну датою її подання на реєстрацію, а іншу податкову накладну зареєструвати неможливо, оскільки сума ПН перевищує суму ліміту на рахунку ПДВ продавця ФОП Куташин О.Б., про що відомо даному платнику і останній отримав квитанцію в електронному кабінеті.

Виконання судового рішення в зазначеній справі мало наслідком реалізацію майнового інтересу АТ «ПІВДГЗК» на виникнення прав на податковий кредит, оскільки відповідно до абзацу другого пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів / послуг, є для покупця таких товарів / послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

В даній же справі вимога АТ «ПІВДГЗК» про стягнення коштів з державного бюджету з підстав порушення контролюючим органом прав платника податків не є способом відновлення права платника податків, а є способом захисту позивача в деліктному зобов`язанні, коли порушене право вже не відновлюється та/або позивач одержує компенсацію наслідків порушення, проте в даному випадку поновлення права на податковий кредит залежить повністю від контрагента АТ «ПІВДГЗК» та його бездіяльності, при повному і можливому виконанні обов`язків покладених на ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

Відповідач вказує, що Позивачем заявлені вимоги до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в той час, стягнення коштів здійснюється з бюджету з казначейського рахунку органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

При цьому відповідний орган до участі у справі залучений як третя особа, що не заявляє самостійних вимог, адже Позивач не визначив його у складі відповідачів та не заявляв відповідного клопотання до суду, а суд позбавлений з власної ініціативи здійснювати такі процесуальні дії.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ПОЗИВАЧА НА ВІДЗИВ.

Позивач зазначив, надав до суду копії первинних документів, що свідчать про сплату АТ «ПІВДГЗК» за виконанні ФОП Куташин О.Б. роботи в рамках договору підряду на капітальний ремонт №2019/д/УКС/350 від 29.03.2019 суми 369 699,28 грн (в т.ч. ПДВ 61 616,55 грн), що підтверджується платіжним дорученням №9645704 від 05.07.2019 та суми 105 915,60 грн (в т.ч. ПДВ 17 652,60 грн), що підтверджується платіжним дорученням №9648336 від 05.08.2019.

Таким чином, згідно з діючим податковим законодавством АТ «ПІВДГЗК» мало право на підставі належним чином зареєстрованих податкових накладних по вище вказаних господарських операціях віднести сплачені суми ПДВ до податкового кредиту

В свою чергу, Позивач не зміг скористатися своїм правом на податковий кредит у зв`язку з неправомірними рішеннями Відповідача щодо відмови в реєстрації податкових накладних.

Неправомірність рішень Відповідача встановлена Дніпропетровський окружним адміністративним судом від 17.04.2020 у справі №160/12414/19, яке набрало законної сили 09.09.2021, а тому вказана обставина не потребує доказування під час розгляду даної справи.

Відтак, на думку позивача, є прямий причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними рішеннями Відповідача щодо відмови в реєстрації податкових накладних в ЄРПН та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту Позивача, а відповідно зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками АТ «ПІВДГЗК».

Позивач вважає, що твердження відповідача щодо відсутності факту наявності збитків, їх розміру та причинно-наслідкового зв`язку між порушенням та збитками є безпідставним та спростовуються матеріалами даної господарської справи.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є наявність підстав для стягнення збитків у розмірі 79269,15грн, завданих невиконанням відповідача визначеного законом обов`язку з реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Як убачається з матеріалів справи, 29.03.2019 між Публічним акціонерним товариством "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", яке в подальшому змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - замовник, позивач) та Фізичною особою - підприємцем Куташиним Олександром Борисовичем (далі - підрядник, укладено договір підряду на капітальний ремонт №2019/д/УКС/350 (далі - договір, а.с. 17-23), відповідно до умов пункту 1.1. якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов`язання виконати у відповідності до кошторисної документації, що додається до договору роботи з капітального ремонту об`єкту РЗФ-1: "Корпус збагачення ХІ-ХІV секції (антикорозійний захист металоконструкцій), інвентаризаційний № 1000083", а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані по договору роботи.

У пункті 13.3. договору сторони визначили, що строк дії договору: з початку підписання, а закінчення - 15.01.2020. У разі, якщо на момент закінчення договору у сторін залишаться невиконаними зобов`язання, договір продовжує свою дію до їх кінцевого виконання.

Згідно з пунктом 2.1. договору вартість робіт, доручених до виконання підряднику, визначена на підставі кошторисної документації та договірної ціни (додаток № 2), що є невід`ємною частиною договору та складає: 1 074 961 грн. 00 коп., крім того ПДВ - 20% - 214 992 грн. 20 коп. Всього за договором, разом з ПДВ, - 1 289 953 грн. 20 коп.

У травні та червні 2019 року на виконання умов договору відповідачем були виконані роботи на загальну суму 475 614 грн. 88 коп., на підтвердження чого позивачем та відповідачем були складені та підписані:

- Акт приймання виконаних підрядних робіт № 2 на суму 369 699 грн. 28 коп., у томі числі ПДВ 61 616 грн. 55 коп. (а.с.30-32);

- Акт приймання виконаних підрядних робіт № 4 на суму 105 915 грн. 60 коп., у томі числі ПДВ 17 652 грн. 60 коп. (а.с.38-41).

Вказані Акти підписані як позивачем так і відповідачем без будь-яких претензій зауважень.

Відповідно до пункту 2.2. договору оплата за виконані роботи здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника, за фактично виконані роботи, у відповідності з графіком на виконання робіт (додаток № 3), протягом 35-ти календарних днів після підписання актів виконаних робіт, пред`явлення рахунків-фактур, надання податкових накладних за фактично виконані роботи.

На виконання вказаних умов договору замовником (позивачем) була здійснена повна оплата виконаних у травні та червні 2019 року відповідачем робіт на загальну суму на загальну суму 475 614 грн. 88 коп. відповідно до наступним платіжних доручень:

- платіжного доручення № 9645704 від 05.07.2019 на суму 369 699 грн. 28 коп.,

- платіжного доручення № 9648336 від 05.08.2019 на суму 105 915 грн. 60 коп.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що підрядник зобов`язується, зокрема надати податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо реєстрації в порядку визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

ФОП Куташин О.Б. 28.05.2019 склав та направив на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних податкову накладну № 2 від 28.05.2019 на загальну суму 369 699 грн. 28 коп., однак її реєстрація відповідно до квитанції про реєстрацію податкової накладної була зупинена (а.с. 35). Так, у квитанції зазначено таке: "Документ доставлено до ДФС України. Документ прийнято. Реєстрація зупинена. Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, реєстрація ПН/РК від 28.05.2019 № 2 в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. Обсяг постачання товару/послуги 43.29 перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає вимогам пункту 2.1. пункту 2 "Критеріїв ризиковості здійснення операцій". Вказано про пропозицію надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної (а.с.35);

ФОП Куташин О.Б. 27.06.2019 склав та направив на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних податкову накладну № 2 від 27.06.2019 на загальну суму 105 915 грн. 60 коп., однак її реєстрація відповідно до квитанції про реєстрацію податкової накладної також була зупинена (а.с. 44). Так, у квитанції зазначено таке: "Документ доставлено до ДФС України. Документ прийнято. Реєстрація зупинена. Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, реєстрація ПН/РК від 27.06.2019 № 2 в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. Обсяг постачання товару/послуги 43.29 перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає вимогам пункту 2.1. пункту 2 "Критеріїв ризиковості здійснення операцій". Вказано про пропозицію надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Додатково повідомлено, що особистий ключ електронного підпису розміщено на незахищеному носії інформації, при цьому, відповідно до вимог Закону України "Про електронні довірчі послуги" - особистий ключ кваліфікованого електронного підпису повинен зберігатись у захищеному носії інформації (у кваліфікованому засобі електронного підпису).

В подальшому, позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Куташина Олександра Борисовича (далі - відповідач) суму збитків, завданих внаслідок порушення зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних, у розмірі 79 269 грн. 15 коп.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2023 у справі № 904/5377/23 у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" до Фізичної особи - підприємця Куташина Олександра Борисовича про стягнення збитків, завданих внаслідок порушення зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних, у розмірі 79 269 грн. 15 коп. відмовлено у повному обсязі.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.04.2024 у справі № 904/5377/23 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2023р. у справі № 904/5377/23 залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанови Верховного Суду від 03.08.2021 у справі № 904/2425/20, від 27.07.2021 по справі № 910/6161/20, від 27.07.2021 по справі № 910/4436/19, від 29.06.2021 по справі № 910/11287/16, від 18.06.2021 по справі № 910/16898/19 та ін.).

Так, в Постанові Центрального апеляційного господарського суду від 15.04.2024 у справі № 904/5377/23 зазначається наступне:

«В основу оскаржуваного рішення покладено висновок господарського суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача збитків як неотриманого позивачем податкового кредиту через відсутність в діях відповідача таких складових правопорушення як протиправна поведінка (дії чи бездіяльність) та вина.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що рішення податкової служби про зупинення реєстрації податкових накладних № 2 від 28.05.2019р., на суму 369 699 грн. 28 коп. (у тому числі ПДВ - 61 616 грн. 55 коп.) та № 2 від 27.06.2019р., на суму 105 915 грн. 60 коп. (у тому числі ПДВ - 17 652 грн. 60 коп.) в Єдиному реєстрі податкових накладних було оскаржене ФОП Куташин О.Б. в адміністративному суді.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 р. у справі № 160/12414/19, яке набрало законної сили, адміністративний позов Фізичної особи - підприємця Куташина Олександра Борисовича до відповідача-1: Головного управління ДПС України у Дніпропетровській області, відповідача-2: Державної податкової служби України, про скасування рішення та зобов`язання чинити певні дії, задоволено повністю, а саме: скасовано рішення комісії Головного управління ДПС України у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №1194466/ від 14.06.2019р. та № 1224278/ від 17.07.2019р.; зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 2 від 28.05.2019р. та № 2 від 27.06.2019р., подані Фізичною особою - підприємцем Куташиним Олександром Борисовичем.

У зазначеному рішенні також встановлено, що відповідач вжив усіх передбачених законом заходів для реєстрації податкової накладної, однак у зв`язку з неправомірними діями Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області податкові накладні № 2 від 28.05.2019р. та № 2 від 27.06.2019р. не було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних…

…Розглядаючи вимоги про стягнення збитків за порушення відповідачем податкового законодавства щодо реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у сумі неотриманого податкового кредиту з податку на додану вартість, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо недоведення позивачем належними та допустимими доказами наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, враховуючи таке.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Тобто, твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню саме позивачем.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі ст. 109 ПК України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Крім того, колегія суддів звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 23.05.2023р. у справі № 906/823/21, від 19.01.2022р. у справі №910/20686/20, згідно з якою факт вчинення відповідачем податкового правопорушення у справі про стягнення збитків може бути підтверджений лише чинними матеріалами податкової перевірки (актом або рішенням) відповідного контролюючого органу, наділеного повноваженнями здійснювати перевірку дотримання податкового законодавства, а подані у справу до позову докази, які підтверджують виконання господарських операцій, докази у вигляді податкових накладних, податкових декларацій, розрахунків коригування, рішення суду про стягнення боргу у зобов`язальних правовідносинах не є належними і допустимими доказами вчинення відповідачем порушення податкового зобов`язання.

Така позиція в цілому відповідає і правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 10.03.2020р. у справі № 911/224/19, коли колегія судів дійшла висновку, що протиправність дій відповідача, яка полягає у порушенні правил складання та реєстрації податкових накладних (коли вони не були подані взагалі) все одно має бути доведена та підтверджена належними та допустимими доказами. Такими доказами є акт (довідка) перевірки, рішення відповідного контролюючого органу, що складається за результатами перевірки (п. 38 постанови).

У контексті вищевикладеного колегія суддів констатує, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження бездіяльності відповідача щодо реєстрації податкових накладних так і доказів неотримання податкового кредиту.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у справі № 914/2524/21, на яку посилається скаржник в апеляційній скарзі, за встановлених обставин стосовно невиконання відповідачем обов`язку, встановленого зокрема п. 201.10 ст. 201 ПК України щодо реєстрації податкових накладних, Верховний Суд розглянув справу по суті доводів сторін щодо наявності/відсутності податкового правопорушення, які не ґрунтувались на акті (довідці) перевірки або рішенні контролюючого органу, втім Верховний Суд у цій справі виходив з обставин порушення податкового законодавства по факту взагалі неподання на реєстрацію податкових накладних.

З огляду на те, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції набрало законної сили рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 р. у справі № 160/12414/19, яким, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління ДПС України у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №1194466/ від 14.06.2019р. та № 1224278/ від 17.07.2019р. та зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 2 від 28.05.2019р. та № 2 від 27.06.2019р., подані Фізичною особою - підприємцем Куташиним Олександром Борисовичем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведення позивачем протиправної поведінки та вини відповідача, що полягає у порушенні правил складання та реєстрації податкових накладних, яке має бути доведено та підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.05.2023р. у справі №906/823/21.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі про те, що відповідач не зареєстрував податкові накладні та позивач не отримав податковий кредит ґрунтуються виключно на твердженнях скаржника без відповідної доказової бази.

Отже, в даному випадку необхідним елементом для стягнення збитків є доведеність протиправних дій відповідача, а саме, доведення факту порушення правил реєстрації у встановлений термін податкових накладних, зазначений факт повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами, якими, зокрема, може бути акт (довідка) перевірки, рішення відповідного контролюючого органу, складеного за результатами перевірки, при цьому, таких доказів суду не надано.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, а також враховуючи недоведення позивачем наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: збитків, протиправної поведінки відповідача, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками й вини відповідача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із недоведеністю порушених прав позивача належними та допустимими доказами.».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 у справі №160/12414/19, яке набрало законної сили 09.09.2021, позовні вимоги ФОП Куташин О.Б. до Головного управління ДПС Дніпропетровської області з приводу скасування рішень податкового органу про зупинення реєстрації податкових накладних №2 від 28.05.2019 на суму 369 699,28 грн. (в т.ч. ПДВ 61 616,55 грн.) та №2 від 27.06.2019 на суму 105 915,60 грн. (в т.ч. ПДВ 17 652,60 грн.) та зобов`язання податкового органу вчинити дії щодо реєстрації податкових накладних №2 від 28.05.2019 та №2 від 27.06.2019 в ЄРПН задоволено в повному обсязі.

Позивач зазначає, що саме протиправні рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області про відмову ФОП Куташин О.Б. в реєстрації податкових накладних №2 від 28.05.2019 та №2 від 27.06.2019 в Єдиному реєстрі податкових накладних, призвели до позбавлення АТ «ПІВДГЗК» права на податковий кредит в загальній сумі 79 269,15 грн. (61 616,55 грн.+17 652,60 грн.).

Вказане стало причиною звернення позивача до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого у зв`язку з придбанням товарів/ послуг, не підтверджені, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, податковими накладними.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, в силу вимог п.198.1 ст.198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (п.198.3 ст.198 ПК України).

Положення п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, визначають, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.7. ст.201 Податкового кодексу України, встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пункт 201.10 ст.201 ПКУ встановлює, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період (п.201.10 ст.201 ПКУ).

Отже, лише зареєстрована в Єдиному реєстрі податкова накладна є підставою для формування податкового кредиту.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України (в редакції діючій на дату складання податкових накладних), у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Враховуючи те, що право на віднесення суми податку до податкового кредиту у АТ «ПІВДГЗК» виникає з дати реєстрації в ЄРПН податкової накладної та зберігалося за Позивачем протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної (в редакції діючій на дату складання податкових накладних), тобто по 27.05.2022 та 26.06.2022 відповідно, АТ «ПІВДГЗК» не мало права на віднесення суми податку на додану вартість у розмірі 79 269,15 грн. до податкового кредиту у визначені законодавством строки у зв`язку з тим, що Відповідачем були прийняті рішення щодо зупинення реєстрації податкових накладних №2 від 28.05.2019 та №2 від 27.06.2019 в Єдиному реєстрі податкових накладних, неправомірність яких встановлено судовим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 у справі №160/12414/19.

Відповідно до ч.3 ст. 147 ГК України, збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша, третя статті 22 ЦК України).

Стаття 56 Конституції України закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 ст. 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Пунктом 114.4 ст. 114 ПК України, шкода, заподіяна платнику податків внаслідок податкового правопорушення контролюючого органу, відшкодовується за рішенням суду.

Відповідно до наведених вище положень ЦК України особою, відповідальною за шкоду, завдану АТ «ПІВДГЗК» органом державної влади, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у цій справі є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, як особа, відповідальна за ухвалення неправомірних рішень, внаслідок яких Позивач втратив право на податковий кредит, а відповідно поніс збитки.

Таким чином, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 у справі №160/12414/19 є належним та допустимим доказом протиправності позбавлення позивача права на податковий кредит та відповідно відшкодування суми ПДВ.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №920/715/17 від 12.03.2019.

При цьому, у п. 5.28 постанови ВП ВС у наведеній справі викладено правову позицію про те, що іншим відповідачем у цій категорії справ є Казначейська служба, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Водночас у п. п. 44 та 46 постанови від 27.11.2019 року у справі №242/4741/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних правових висновків:

«- держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган;

- ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові».

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у пункті 32 постанови від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18), застосовуючи положення статей 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по- друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 у справі №160/12414/19, яке набрало законної сили 09.09.2021, встановлено неправомірність рішень ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо зупинення реєстрації податкових накладних №2 від 28.05.2019 та №2 від 27.06.2019 в Єдиному реєстрі податкових накладних та як наслідок скасовано такі рішення, то дана обставина не потребує доказування під час розгляду даної позовної заяви.

З огляду на вище викладене, у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними рішеннями Відповідача щодо зупинення реєстрації податкових накладних в ЄРПН та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту Позивача, а відповідно зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками АТ «ПІВДГЗК».

Отже, суд не приймає заперечення відповідача, оскільки неправомірність його дій встановлена рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 у справі №160/12414/19.

Таким чином, внаслідок неправомірних рішень ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо зупинення реєстрації податкових накладних №2 від 28.05.2019 та №2 від 27.06.2019 в ЄРПН та відсутності механізму, який би дозволяв АТ «ПІВДГЗК» включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованих податкових накладних, Позивач втратив право на включення суми ПДВ до податкового кредиту, в результаті чого АТ «ПІВДГЗК» завдано збитків у сумі 79 269,15 грн., які підлягають стягненню з Відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача збитків в розмірі 79 269,15 грн.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до п.1, п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір").

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22 зазначено про те, що особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням системи "Електронний суд", мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України "Про судовий збір" (п.8.23).

Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (ст. 9 Закону України "Про судовий збір").

Оскільки, при зверненні до господарського суду заявлено вимогу майнового характеру (79 269,15грн.), то позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 2 422,40грн. За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 3028,00грн., про що свідчить платіжна інструкція № 753064 від 21.05.2024 на суму 3 028,00 грн.

Таким чином, позивачем під час звернення з позовом до суду сплачена сума судового збору у більшому розмірі, яка повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду (п.1 ч. 1 ст.7 Закону України "Про судовий збір").

Отже, поверненню з Державного бюджету України підлягає судовий збір у розмірі 605,60грн.

Суд не вирішує питання повернення судового збору в цій частині, оскільки клопотання про його повернення позивачем не надавалось.

В іншій частині витрати зі сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. судом покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 250 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ.

Позов Акціонерного товариства "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про відшкодування збитків задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (50026, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, ідентифікаційний код 00191000) збитки в розмірі 79 269,15 грн., про що видати наказ.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17А, ідентифікаційний код 44118658) на користь Акціонерного товариства "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (50026, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, ідентифікаційний код 00191000) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн., про що видати наказ.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано - 08.07.2024.

Суддя Н.Г. Назаренко