ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2024 р. Справа № 911/431/24

Господарський суд Київської області у складі судді Горбасенка П.В., за участю секретаря судового засідання Байдрелової М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі:

1. Полтавської обласної військової адміністрації

2. Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України

до Приватного акціонерного товариства «МХП»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 152 360, 38 гривень

за участю представників:

від прокуратури: Галась О.М. (посвідчення № 069067 від 01.03.2023)

від відповідача: Кобець Р.Ю. (довіреність б/н від 26.10.2023)

від третьої особи: Басистий В.В. (самопредставництво)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.02.2024 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява заступника керівника Полтавської обласної прокуратури (далі прокурор / прокуратура) в інтересах держави в особі Полтавської обласної військової адміністрації (далі позивач 1) та Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (далі позивач 2) до Приватного акціонерного товариства «МХП» (далі відповідач) про стягнення 152 360, 38 грн, з яких: 143 736, 20 грн штрафних санкцій та 8 624, 18 грн 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає про неналежне виконання відповідачем умов договору на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання, укладеного через приєднання сторін до такого договору, що відповідає формі договору, оприлюдненому на вебсайті Акціонерного товариства «Українська залізниця» в редакції, затвердженій рішенням правління Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 12.03.2022, за бюджетною програмою 3101710, КЕКВ 2620, в частині недотримання строків поставки товару.

Господарський суд Київської області ухвалою від 26.02.2024 залишив позовну заяву заступника керівника Полтавської обласної прокуратури без руху, постановив виявлені недоліки усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

12.03.2024 через канцелярію Господарського суду Київської області прокурор подав письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду про усунення недоліків разом з доказами на їх підтвердження.

Господарський суд Київської області ухвалою від 18.03.2024 у справі № 911/431/24, зокрема, прийняв позовну заяву заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Полтавської обласної військової адміністрації та Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України до розгляду та відкрив провадження у справі; залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Акціонерне товариство «Українська залізниця»; призначив підготовче засідання на 12.04.2024; встановив строк Приватному акціонерному товариству «МХП» - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання до суду відзиву на позовну заяву, а також до закінчення підготовчого провадження - заперечень, заяв та клопотань, які відповідно до ст. 182 Господарського процесуального кодексу України мають бути вирішені у підготовчому засіданні (за наявності), разом з доказами направлення копій вказаних заяв та / чи клопотань на адресу іншої сторони.

27.03.2024 через підсистему «Електронний суд» Приватне акціонерне товариство «МХП» надіслало відзив на позовну заяву, згідно змісту якого заперечило щодо наведених прокуратурою обставин та правових підстав позову, зауваживши про те, що прокурор неправильно визначив склад учасників, проігнорував, що стягнення пені можливе лише на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця», та звернуло увагу на те, що в спірних правовідносинах відсутній факт прострочення зобов`язання. У підготовчому засіданні 12.04.2024 суд долучив відзив на позовну заяву разом з доданими до нього документами до матеріалів справи.

02.04.2024 на електронну адресу Господарського суду Київської області Полтавська обласна військова адміністрація надіслала пояснення, згідно змісту яких просила суд прийняти останні до розгляду та розглядати справу без участі представника позивача 1. У підготовчому засіданні 12.04.2024 суд долучив такі пояснення разом з доданими до них додатками до матеріалів справи.

Також 02.04.2024 через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 надіслала пояснення щодо позовної заяви, згідно яких просила суд позовні вимоги Полтавської обласної прокуратури у справі № 911/431/24 задовольнити повністю.

Господарський суд Київської області ухвалою від 03.04.2024 у цій справі залишив без розгляду пояснення ОСОБА_1 щодо позовної заяви.

09.04.2024 через підсистему «Електронний суд» Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України надіслало пояснення щодо позовної заяви, згідно змісту яких просило суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У підготовчому засіданні 12.04.2024 суд долучив такі пояснення разом з доданими до них додатками до матеріалів справи.

Крім того 09.04.2024 через канцелярію Господарського суду Київської області Басистий Владислав Валентинович подав пояснення по справі № 911/431/24 щодо відзиву Приватного акціонерного товариства «МХП».

До того ж 09.04.2024 через канцелярію Господарського суду Київської області прокуратура подала відповідь на відзив, згідно змісту якої заперечила проти доводів Приватного акціонерного товариства «МХП» огляду на їх необґрунтованість та недоведеність, а також зазначила, що наведені у відзиві доводи відповідача не спростовують обставин, викладених у позовній заяві. У підготовчому засіданні 12.04.2024 суд долучив відповідь на відзив разом з доданими до неї додатками до матеріалів справи.

Господарський суд Київської області ухвалами від 12.04.2024 у справі № 911/431/24 залишив без розгляду пояснення ОСОБА_2 по справі № 911/431/24 щодо відзиву Приватного акціонерного товариства «МХП» та відклав підготовче засідання на 03.05.2024.

16.04.2024 через канцелярію Господарського суду Київської області Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі третя особа) подало заяву про надання додаткових документів, що посвідчують повноваження представника третьої особи. У підготовчому засіданні 03.05.2024 суд долучив таку заяву разом з доданими до неї додатками до матеріалів справи.

26.04.2024 через підсистему «Електронний суд» Приватне акціонерне товариство «МХП» надіслало заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, згідно якої просило суд забезпечити участь його представника - адвоката Кобця Романа Юрійовича у підготовчому засіданні 03.04.2024 в режимі відеоконференції.

29.04.2024 через підсистему «Електронний суд» Приватне акціонерне товариство «МХП» надіслало заяву про виправлення технічної помилки в заяві про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, надісланої через підсистему «Електронний суд» 26.04.2024, згідно якої просило суд вважати правильною дату підготовчого засідання 03.05.2024.

Господарський суд Київської області ухвалою від 30.04.2024 у справі № 911/431/24 задовольнив заяву Приватного акціонерного товариства «МХП» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, з урахуванням заяви відповідача про виправлення технічної помилки у цій заяві, постановив провести в режимі відеоконференції призначене у справі на 03.05.2024 підготовче засідання.

Господарський суд Київської області ухвалою від 03.05.2024 у цій справі закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 17.05.2024.

Господарський суд Київської області ухвалою від 17.05.2024 у справі № 911/431/24 оголосив у судовому засіданні перерву до 31.05.2024.

Господарський суд Київської області ухвалою від 28.05.2024 повідомив учасників справи № 911/431/24, що судовий розгляд справи по суті в порядку загального позовного провадження 31.05.2024 не відбудеться та призначив судовий розгляд справи по суті в порядку загального позовного провадження на 07.06.2024.

У судове засідання 07.06.2024 представники позивачів не з`явилися, тоді як судом вчинено всі передбачені процесуальними приписами дії з повідомлення відповідних учасників про розгляд цієї справи.

В розрізі зазначеного та можливості як Полтавською обласною військовою адміністрацією, так і Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України реалізувати свої процесуальні права, зокрема, щодо участі їх представників в судових засіданнях з розгляду цієї справи, судом враховано, що:

- копії всіх ухвал Господарського суду Київської області в означеній справі суд направив позивачам до їх персональних кабінетів у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа;

- всі постановлені у цій справі ухвали суд офіційно оприлюднив у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua (далі Реєстр), як наслідок, відповідні рішення суду знаходяться у вільному доступі, оскільки за змістом ст. 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом, а всі судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі «Судова влада України».

З огляду вказаного суд дійшов висновку, що позивачам надано право бути обізнаними про прийняті у цій справі рішення, зокрема, через доступ до Реєстру та можливість реалізувати право на участь у судовому процесі у передбаченому процесуальним законом порядку.

У судовому засіданні 07.06.2024, закінчивши з`ясування обставин та перевірку їх доказами, суд оголосив про перехід до судових дебатів, по завершенні яких вийшов до нарадчої кімнати. Після виходу з нарадчої кімнати суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до змісту наведених у позовній заяві доводів прокурора, на офіційному вебсайті Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Укрзалізниця») за посиланням https://uz.gov.ua/about/procurement/ опубліковано проект договору на постачання продовольчих товарів, форму та умови якого затверджено рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 12.03.2022.

Прокуратура посилається на обставини укладення 18.04.2022 між Полтавською обласною військовою адміністрацією як замовником, AT «Укрзалізниця» як платником та Приватним акціонерним товариством «МХП» як постачальником тристороннього договору (далі договір / тристоронній договір) через приєднання сторін до договору на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання та / або пакувальних товарів для їх фасування, які відповідають формі договору, оприлюдненому на вебсайті AT «Укрзалізниця».

Положеннями пп. 1.1-1.3, 2.1, п.п. 2.2.1, 2.2.2 п. 2.2, пп. 5.4, 5.5, 5.8, 5.9, 6.1, 6.2, 6.8, 10.1, 11.1-11.4 договору визначено, що постачальник зобов`язується поставити замовнику продовольчі товари тривалого зберігання та / або пакувальні товари для їх фасування (надалі товар) перелік, кількість, ціни, умови оплати та поставки яких зазначаються замовником у заявках (далі заявка), а замовник зобов`язується прийняти вказаний товар, а платник зобов`язується своєчасно забезпечити оплату за нього на умовах цього договору.

Укладанням цього договору постачальник підтверджує, що товар належить постачальнику на праві власності, не переданий у заставу, не арештований, не має будь-якого іншого приватного або публічного обтяження і не є предметом позовних вимог третіх осіб, якщо інше додатково не узгоджено сторонами.

Обсяги поставки товару можуть бути зменшені залежно від реального фінансування задатків та потреб замовника.

У заявці обов`язково зазначається назва предмету закупівлі з зазначенням коду ДК 021:2015 (Єдиний закупівельний словник) згідно з показником четвертої цифри.

Загальна ціна (вартість) договору визначається виходячи із загальної вартості поставленого товару, на підставі підписаних сторонами (постачальником та замовником) первинних бухгалтерських документів.

Оплата товару платником здійснюється з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 185 від 02.03.2022 «Деякі питання здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для задоволення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану» (зі всіма чинними змінами), на таких умовах.

Попередня оплата у розмірі 30 (тридцять) % вартості товару проводиться протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання платником від Міністерства аграрної політики та продовольства України сканованої копії рахунку за формою згідно з додатком 1 до цього договору, оформленого належним чином та погодженого замовником та Міністерством аграрної політики та продовольства України, за умови наявності бюджетних коштів на поточних рахунках платника.

Остаточний розрахунок за поставлений товар проводиться платником протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання платником від Міністерства аграрної політики та продовольства України сканованої копії рахунку за формою згідно з додатком 1 до цього договору, оформленого належним чином та погодженого замовником та Міністерством аграрної політики та продовольства України, за умови наявності бюджетних коштів на поточних рахунках платника.

Товар повинен бути поставлений замовнику протягом 2 (двох) календарних днів з моменту отримання постачальником попередньої оплати, якщо інше не узгоджено сторонами додатково.

Датою поставки товару є дата приймання замовником партії товару та підписання замовником відповідних документів.

Перехід права власності на товар відбувається в момент прийняття представником замовника партії товару в пункті призначення. Доказом прийняття партії товару є акт прийому-передачі та / або накладна (товарно-транспортна або залізнична) та / або інші документи первинної звітності, що оформлені належним чином (відповідно до вимог законодавства України та умов цього договору) та підписані уповноваженими особами.

Ризик випадкового знищення або псування товару, що поставляється, переходить до замовника одночасно з виникненням у нього права власності.

У разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує на зазначений у цьому договорі рахунок платника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості непоставленого товару за кожний день затримки.

У разі порушення постачальником зобов`язань по якості, в тому числі поставки товару нижчого ґатунку, постачальник сплачує на зазначений у цьому договорі рахунок платника штраф у розмірі 10 % від вартості такого товару. Заміна товару неналежної якості здійснюється постачальником за власний рахунок.

Постачальник зобов`язаний у разі не здійснення ним поставки товару з будь-яких причин повернути отриманий ним відповідно до умов цього договору авансовий платіж не пізніше, ніж протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту, коли мала бути здійснена поставка.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту здійснення постачальником його акцепту і діє до 31 грудня 2022 року включно, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Сторони підтверджують, що вони усвідомлюють усі ризики, пов`язані з виконанням умов цього договору, який укладається в умовах дії воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 та продовженого Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022.

Відповідно до умов ст. 634 Цивільного кодексу України цей договір є договором приєднання і може бути укладений лише шляхом приєднання замовника та постачальника до всіх умов договору в цілому. Доказом повного та беззаперечного прийняття замовником усіх умов цього договору (акцептом) є факт направлення замовником на адресу постачальника заявки, визначеної пунктом 1.1 цього договору.

Постачальник не має права змінювати умови договору, а лише може до них приєднатися.

Замовник має право вносити зміни у цей договір за погодженням з платником. Зміни (доповнення, уточнення) набувають чинності для сторін з дня, наступного за днем їх оприлюднення (публікації) на вказаному вебсайті: http://uz.gov.ua.

Платник має право вносити зміни до цього договору за погодженням із замовником. Зміни (доповнення, уточнення) набувають чинності для сторін з дня, наступного за днем їх оприлюднення (публікації) на вказаному вебсайті: http://uz.gov.ua.

Платник має право вносити зміни до цього договору за погодженням із замовником. Зміни (доповнення, уточнення) набувають чинності для сторін з дня, наступного за днем їх оприлюднення (публікації) на вказаному вебсайті: http://uz.gov.ua.

Зміни до цього договору поширюються на всіх постачальників та замовників, які приєдналися до договору після набрання чинності відповідними змінами (доповненнями, уточненнями) до цього договору.

Копія тристороннього договору наявна в матеріалах означеної справи.

В обґрунтування заявлених вимог прокуратура зазначила, що на виконання умов цього договору Полтавська обласна військова адміністрація 18.04.2022 на адресу Приватного акціонерного товариства «МХП» направила заявку на закупівлю продовольчих товарів, а саме: паштету з куркою (м/б 0, 405 кг) у кількості 76 982, 40 кг та паштету з куркою (м/б 0, 355 кг) в кількості 33 739, 20 кг, тоді як відповідач на адресу позивача 1 направив рахунок № 33 від 18.04.2022 на оплату авансового платежу в розмірі 30 % від загальної вартості товару, згідно якого постачальник зобов`язався поставити замовнику відповідний товар на загальну суму 13 497 580, 80 грн.

За доводами прокурора, на виконання вказаного рахунку № 33 від 18.04.2022 АТ «Укрзалізниця» перерахувало Приватному акціонерному товариству «МХП» попередню оплату у розмірі 4 049 274, 24 грн із призначенням платежу «передоплата по договору на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання згідно рахунку № 33 від 18.04.2022».

На підтвердження вказаних обставин прокурор долучив до позовної заяви копії заявки на закупівлю продовольчих товарів від 18.04.2022, рахунку на оплату № 33 від 18.04.2022 та платіжної інструкції № 69992 від 22.08.2022.

Відтак прокуратура зауважила, що відповідачем здійснено поставку товару за період з 29.08.2022 по 10.10.2022, відповідно до реєстру видаткових накладних, на загальну суму 13 497 580, 80 грн, а саме:

- 29.08.2022 на суму 630 777, 60 грн згідно видаткової накладної № ДТ200723892 від 29.08.2022;

- 30.08.2022 на суму 2 214 432, 00 грн згідно видаткової накладної № ЦБ200046704 від 30.08.2022;

- 30.08.2022 на суму 2 377 900, 80 грн згідно видаткової накладної № ЦБ200046702 від 30.08.2022;

- 01.09.2022 на суму 2 277 676, 80 грн згідно видаткової накладної № ЦБ200046986 від 01.09.2022;

- 02.09.2022 на суму 1 240 992, 00 грн згідно видаткової накладної № КА200188778 від 02.09.2022;

- 06.09.2022 на суму 2 377 900, 80 грн згідно видаткової накладної № КА200189394 від 06.09.2022;

- 08.09.2022 на суму 2 367 892, 80 грн згідно видаткової накладної № ЦБ200047673 від 08.09.2022;

- 10.10.2022 на суму 10 008, 00 грн згідно видаткової накладної № ДТ200748289 від 10.10.2022.

Копії зазначених видаткових накладних наявні в матеріалах означеної справи.

Однак, за твердженнями прокурора, відповідна поставка здійснена Приватним акціонерним товариством «МХП» із затримкою, оскільки згідно з п. 5.4 договору товар мав бути поставлений замовнику протягом 2 (двох) календарних днів з моменту отримання постачальником попередньої оплати, тобто до 24.08.2022, у зв`язку з чим відповідач свого зобов`язання за договором не виконав та товар Полтавській обласній військовій адміністрації у визначений договором строк не передав.

Прокуратурою зазначено, що вказані обставини порушують інтереси держави, оскільки вони не лише поставили під загрозу забезпечення належного задоволення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану, а й призвели до незаконного утримання відповідачем протягом тривалого часу перерахованих йому бюджетних коштів у вигляді попередньої оплати за замовлений товар.

Водночас, за доводами прокурора, ані Полтавська обласна військова адміністрація як сторона тристороннього договору, до прав та повноважень якої належить, зокрема, прийняття товару, перевірка строків його прийняття, ініціювання вирішення спорів за договором у судовому порядку, ані Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України як головний розпорядник субвенції, яка виділена з резервного фонду Державного бюджету України на придбання необхідних продовольчих товарів, належним чином не виконали покладених на них обов`язків щодо захисту відповідних інтересів держави.

В розрізі вказаних обставин та наявності підстав для представництва інтересів держави у суді в особі відповідних органів, прокуратура зазначила, що:

- 29.12.2023 Полтавська обласна прокуратура на адресу Полтавської обласної військової адміністрації надіслала лист № 15/2-744вих-23, згідно якого повідомила про порушення інтересів держави у зв`язку з несвоєчасним виконанням Приватним акціонерним товариством «МХП» як постачальником своїх договірних зобов`язань з постачання продовольчих товарів тривалого зберігання, з метою задоволення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану, і наявності підстав для стягнення відповідних сум у судовому порядку;

- 23.01.2024 Полтавська обласна військова адміністрація листом № 410/1/01-52 надала відповідь Полтавській обласній прокуратурі, зазначивши, що порушення договірних умов не відбулося, у зв`язку з чим відсутні підстави для вжиття заходів для поновлення інтересів держави;

- 29.12.2023 Полтавська обласна прокуратура листом № 15/2-745вих-23 повідомила Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України про порушення інтересів держави у зв`язку з несвоєчасним виконанням Приватним акціонерним товариством «МХП» своїх договірних зобов`язань з постачання продовольчих товарів тривалого зберігання, з метою задоволення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану, і наявності підстав для стягнення відповідних сум у судовому порядку;

- 05.01.2024 Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України листом № 295/34/10-24 надало відповідь Полтавській обласній прокуратурі, зазначивши, що не є стороною договору, у зв`язку з чим не може заявляти позовних вимог.

Копії означених листів наявні в матеріалах цієї справи.

Отже, за твердженнями прокурора, вказане свідчить, що позивачами не вжито всіх дієвих заходів претензійного характеру, зокрема щодо звернення до суду з відповідним позовом, відтак останніми не здійснено захисту інтересів держави як суб`єктами, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження, що згідно вимог ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» надає право прокурору здійснювати представництво інтересів держави в суді.

Не погоджуючись із доводами прокурора, Приватне акціонерне товариство «МХП» зазначило про відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі позивачів, у зв`язку з тим, що Полтавська обласна військова адміністраціє зауважила про відсутність прострочення зобов`язань з поставки товару з огляду на погодження між нею та відповідачем строків такої поставки, тоді як Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України взагалі не є стороною тристороннього договору, що виключає можливість звернення останнього до суду із цим позовом.

У зв`язку з викладеним, на думку відповідача, зазначені вище обставини не є тим виключним випадком, за якого прокурор може представляти інтереси держави, відтак позовна заява в означеній справі не може бути предметом судового розгляду, а отже, на підставі ст. 226 Господарського процесуального кодексу України має бути залишена без розгляду.

Крім того Приватне акціонерне товариство «МХП» заперечило також проти доводів прокуратури щодо стягнення коштів за затримку поставки товару до Державного бюджету України, зазначивши, що сторони тристороннього договору чітко визначили про стягнення пені за порушення строків поставки товару на рахунок платника - АТ «Укрзалізниця», тоді як походження саме з Державного бюджету України грошових коштів, за рахунок яких було оплачена закупівля товару, виділення таких коштів через субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам, не є підставою для зміни умов договору, відтак не є підставою для стягнення, всупереч умовам договору, пені до Державного бюджету України.

З огляду на викладене відповідач зауважив, що єдиним належним позивачем, на користь якого мають бути стягнуті відповідні кошти є АТ «Укрзалізниця», тоді як прокурор визначив останнє, всупереч положенням договору, третьою особою, що свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

В розрізі зазначеного відповідач наголосив, що АТ «Укрзалізниця» є самостійною юридичною особою, яка вправі набувати цивільні права та обов`язки, здійснювати їх захист, більше того, АТ «Укрзалізниця» не є суб`єктом владних повноважень, що виключає можливість прокурора звернутися до суду з відповідним позовом від імені такої юридичної особи.

До того ж Приватне акціонерне товариство «МХП» вкотре наголосило на відсутності прострочення виконання зобов`язань за договором з огляду на погодження всіх термінів поставки визначеного цим договором товару та визнання Полтавською обласною військовою адміністрацією належного виконання відповідного зобов`язання, у зв`язку з чим стягнення пені та 3 % річних з відповідача є безпідставним.

У відповідь на відзив прокурор, виклавши тотожні змісту позову доводи та обставини, додатково зазначив, що:

- AT «Укрзалізниця» не набуває прав за спірними договорами, а є лише фактичним платником грошових коштів, отриманих за рахунок коштів державного бюджету, відтак доводи Приватного акціонерного товариства «МХП» про стягнення штрафних санкцій на користь вказаного акціонерного товариства є безпідставними;

- жодних документів, які підтверджують факт зміни строку постачання товару, направлення коригуючих заявок, надання погодження платнику на такі зміни Полтавською обласною військовою адміністрацією як замовником не надано, а також відсутні оприлюднені публікації про такі зміни (доповнення, уточнення) щодо строків поставки на вебсайті http://uz.gov.ua, що свідчить про те, що зміни до договору не вносилися;

- посилання Приватного акціонерного товариства «МХП» на лист Полтавської обласної військової адміністрації № 410/1/01-52 від 23.01.2024 про відсутність зауважень щодо якості, комплектності та строків постачання товару не спростовують факт несвоєчасного виконання та порушення умов тристороннього договору.

В розрізі доводів відповідача щодо відсутності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Полтавської обласної військової адміністрації та Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, прокуратура у відповіді на відзив виклала аналогічні змісту позовної заяви твердження, зокрема, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентні органи протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернулися до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження їх бездіяльності.

Водночас, як неодноразово зазначалося раніше, Полтавська обласна військова адміністрація у своїх поясненнях зауважила, що визначений у тристоронньому договорі товар поставлено вчасно, з урахуванням корегування заявок, які узгоджувались між сторонами, відтак означений договір виконаний сторонами в повному обсязі, тоді як Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України підтримало позовні вимоги прокурора, виклавши аналогічні змісту позовної заяви твердження, та, відповідно, просило позов у цій справі задовольнити повністю.

Зі свого боку третя особа також підтримала позовні вимоги прокуратури в частині зарахування коштів, заявлених до стягнення у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання за договором, до Державного бюджету України.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключне слово учасників справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 виклала таку правову позицію:

- прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу; бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк;

- звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, через призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення;

- невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу;

- прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Водночас інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відтак інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Із системного аналізу ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» випливає, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Зі змісту положень ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) випливає, що прокурор, звертаючись до суду з позовною заявою в інтересах держави, зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, яким не здійснюється або неналежним чином здійснюється захист цих інтересів.

Так, прокурором у позовній заяві зазначено позивачами - Полтавську обласну військову адміністрацію та Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України.

Суд встановив, що укладений між Полтавською обласною військовою адміністрацією, AT «Укрзалізниця» та Приватним акціонерним товариством «МХП» тристоронній договір фінансувався державою за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, яка виділялася безпосередньо з резервного фонду Державного бюджету України за бюджетною програмою 3101710, КЕКВ 2620, а отже, державний інтерес у спірних правовідносинах полягає насамперед у забезпеченні належного виконання зобов`язань за таким договором, який укладався з метою задоволення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану та на фінансування якого державою виділялись бюджетні кошти у значному розмірі.

Водночас неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань з постачання продовольчих товарів, а також неповернення перерахованих йому коштів у вигляді попередньої оплати (авансу) унеможливило їх витрачання на інші цілі, пов`язані з виконанням державою своїх функцій, зокрема на укріплення обороноздатності в умовах збройної агресії російської федерації проти України, що беззаперечно порушує державні інтереси у спірних правовідносинах.

Відтак звернення прокурора із вказаним позовом спрямоване на захист і відновлення зазначених державних інтересів, оскільки стягнення відповідних коштів із постачальника до Державного бюджету України сприятиме своєчасному фінансуванню нагальних потреб держави в умовах воєнного стану, а отже - і укріпленню держави в умовах збройної відсічі агресору.

Поряд з цим згідно з умовами укладеного договору на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання Полтавська обласна військова адміністрація є його стороною (замовником), до прав та повноважень якої належить, зокрема, прийняття товару, перевірка відповідності його асортименту, кількості, якості прийнятого товару, а також строків його прийняття, ініціювання вирішення спорів за договором у судовому порядку, у зв`язку з чим Полтавська обласна військова адміністрація є органом державної влади, уповноваженим на захист державних інтересів у спірних правовідносинах.

Крім того суб`єктом владних повноважень, наділеним компетенцією захищати інтереси держави у спірних правовідносинах, є також Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, яке є співпозивачем у цій справі з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 193 від 03.03.2022 «Про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» з метою задоволення нагальних потреб функціонування держави з резервного фонду Державного бюджету України виділено Міністерству інфраструктури України 6, 6 млрд грн (як субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам) для задоволення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану, а саме на придбання необхідних продовольчих, а також пакувальних товарів для їх фасування, пального, будівельних матеріалів для проведення першочергових аварійно-ремонтних робіт на об`єктах, які пошкоджені внаслідок бойових дій, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів (вакцин), медичних виробів, допоміжних засобів до них, медичного обладнання, оплату послуг із зберігання та / або переробки зерна.

Порядком та умовами надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на забезпечення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 528 від 03.05.2022 (далі Порядок № 528), головним розпорядником субвенції визначено Міністерство інфраструктури України.

Положеннями пп. 3-5, 9 Порядку № 528 передбачено, що використання субвенції здійснюється з дотриманням умов тристоронніх договорів, замовниками за якими є обласні, Київська міська військові адміністрації, а платником за грошовими зобов`язаннями замовників за договорами - АТ «Укрзалізниця».

Субвенція надається шляхом її перерахування Міністерством інфраструктури України на рахунок АТ «Укрзалізниця», відкритий в державному банку, з подальшим спрямуванням АТ «Укрзалізниця» на оплату грошових зобов`язань замовників перед постачальниками товарів (виконавцями робіт або надавачами послуг) відповідно до укладених договорів та рахунків постачальників товарів (виконавців робіт або надавачів послуг) за договорами.

Кошти, використані АТ «Укрзалізниця» для здійснення оплати за договорами, є субвенцією, що передана з державного бюджету до місцевих бюджетів у сумі такого платежу.

Розпорядники субвенції за місцевими бюджетами подають щомісяця до 10 числа Міністерству інфраструктури України звіт про її використання. У свою чергу Міністерство інфраструктури України як головний розпорядник субвенції щомісяця до 25 числа подає Міністерству фінансів України інформацію про використання субвенції, здійснюючи контрольні повноваження щодо її використання, а отже, є органом державної влади, уповноваженим на захист державних інтересів у спірних правовідносинах.

Таким чином відповідно до вимог бюджетного законодавства Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України як головний розпорядник коштів державного бюджету забезпечує виконання функцій в частині встановлення Кабінетом Міністрів України порядку надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, перерахування коштів субвенції на рахунок АТ «Укрзалізниця», відкритий в державному банку, та здійснює заходи щодо відображення в бухгалтерському обліку операцій у частині отриманих місцевими бюджетами доходів, відтак саме до компетенції останнього належить, зокрема, забезпечення ефективного і цільового використання бюджетних коштів у відповідній сфері правовідносин.

З огляду наведеного, суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах саме Полтавська обласна військова адміністрація та Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України є уповноваженими органами на подання відповідного позову, відтак підставою для представництва інтересів держави в означеній справі є об`єктивна обставина порушення інтересів держави у зв`язку з бездіяльністю позивачів, яка полягає у відсутності активних дій (підготовка проекту позову, сплата судового збору тощо), спрямованих на звернення до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання за договором на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання.

Вказане свідчить про те, що з боку позивачів має місце усвідомлена пасивна поведінка, результатом чого є нездійснення саме суб`єктами владних повноважень захисту інтересів держави, а тому у розумінні ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» надає право прокурору здійснювати представництво інтересів держави в суді.

Викладене спростовує доводи відповідача про відсутність підстав для звернення прокуратури до суду в інтересах держави в особі Полтавської обласної військової адміністрації та Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України та підтверджує наявність підстав для вжиття прокурором заходів представницького характеру.

В розрізі доводів Приватного акціонерного товариства «МХП» щодо стягнення штрафних санкцій на користь АТ «Укрзалізниця», а не в дохід Державного бюджету України варто зазначити таке.

Як суд зауважив раніше, п. 6.1 договору визначено, що у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує на зазначений у цьому договорі рахунок платника (АТ «Укрзалізниця») пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості непоставленого товару за кожний день затримки.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 328 від 20.03.2022 «Деякі питання забезпечення населення продовольчими товарами тривалого зберігання в умовах воєнного стану» закупівля товарів, одержувачами яких визначено обласні, Київську міську військові адміністрації, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 185 від 02.03.2022 «Деякі питання здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для задоволення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану» (далі Постанова № 185) за рахунок коштів державного бюджету, передбачених за програмою «Субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на забезпечення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану».

Згідно з пп. 32, 48 ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 96, ч. 3 ст. 97 Бюджетного кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міжбюджетні трансферти - кошти, які безоплатно і безповоротно передаються з одного бюджету до іншого.

Міжбюджетні трансферти поділяються на: 1) базову дотацію (трансферт, що надається з державного бюджету місцевим бюджетам для горизонтального вирівнювання податкоспроможності територій); 2) субвенції; 3) реверсну дотацію (кошти, що передаються до державного бюджету з місцевих бюджетів для горизонтального вирівнювання податкоспроможності територій); 4) додаткові дотації.

Субвенції - міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному органом, який прийняв рішення про надання субвенції.

У Державному бюджеті України затверджується обсяг міжбюджетних трансфертів окремо для кожного з відповідних місцевих бюджетів, якщо є підстави для надання та отримання відповідних міжбюджетних трансфертів.

Водночас для забезпечення збалансованості зведеного бюджету країни органи місцевого самоврядування повинні забезпечити врахування в рішенні про місцевий бюджет обсяг коштів, виділених з державного бюджету у вигляді міжбюджетних трансфертів.

Міжбюджетні трансферти є складовою частиною доходів місцевого бюджету, відповідна місцева рада приводить обсяги міжбюджетних трансфертів у відповідність із законом про Державний бюджет України та відображає згідно вимог ст. 76 Бюджетного кодексу України доходи місцевого бюджету за бюджетною класифікацією та бюджетні призначення міжбюджетних трансфертів (у додатках до рішення про місцевий бюджет).

Фактичне використання міжбюджетних трансфертів здійснюється відповідно до положень ст. 78 Бюджетного кодексу України, якими визначено, що саме Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних місцевих рад забезпечують виконання відповідних місцевих бюджетів.

Місцеві фінансові органи при цьому здійснюють загальну організацію та управління виконанням відповідного місцевого бюджету, координують діяльність учасників бюджетного процесу з питань виконання бюджету.

Частиною 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України передбачено, що порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України. Порядок та умови визначають механізми надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам (умови надання субвенції, напрями використання коштів, складання звітності, співфінансування тощо).

Відтак Порядок № 528 визначає механізм надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на забезпечення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету.

Пунктом 2 Порядку № 528 передбачено, що розпорядники субвенції за місцевими бюджетами визначаються рішеннями про такі бюджети відповідно до законодавства.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 328 від 20.03.2022 «Деякі питання забезпечення населення продовольчими товарами тривалого зберігання в умовах воєнного стану» одержувачами товарів визначено обласні, Київську міську військові адміністрації.

Згідно п.п. 3 п. 1 Постанови № 185 оплата за договорами за продовольчу продукцію, пакувальні товари для їх фасування та послуги із зберігання та / або переробки зерна здійснюється за погодженням з Міністерством аграрної політики та продовольства України в частині затвердження переліків продукції (послуг), постачальників (виконавців послуг), обсягів та цін на продукцію (послуги), що закуповується, розмірів та строків попередньої оплати.

До того ж відповідно до ст. 618 Цивільного кодексу України інша особа, яка виконує за боржника його зобов`язання або окремі обов`язки, не замінює боржника і не стає додатковим боржником. Зобов`язаною особою перед кредитором залишається первісний боржник.

З огляду зазначеного, кошти, які перераховувалися платником - АТ «Укрзалізниця» відповідачу як оплата за тристороннім договором є за своїм походженням субвенцією з державного бюджету до місцевого бюджету, відтак не є особистими коштами третьої особи, у зв`язку з чим, на переконання суду, п. 6.1 договору передбачав сплату пені саме на рахунок платника, а не на його користь.

Враховуючи цю обставину, у разі задоволення позовних вимог у цій справі, суд вважає за доцільне стягнути заявлені до стягнення суми штрафних санкцій за порушення договірного зобов`язання в дохід Державного бюджету України.

Відтак означені висновки суду спростовують доводи відповідача про те, що єдиним належним позивачем, на користь якого мають бути стягнуті штрафні санкції, є АТ «Укрзалізниця».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно приписів ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 193, ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 655, ч. 1 ст. 663, ч. 1 ст. 664, ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Водночас приписами ч. 2 ст. 509, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 629, ЦК України унормовано, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, і з договорів.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, ст. 629 ЦК України закріплено фундаментальний принцип обов`язковості договору, на якому базуються договірні правовідносини, тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

З огляду зазначеного, суд дійшов висновку, що укладення відповідачем тристороннього договору свідчить про його погодження з умовами цього договору та породжує для нього обов`язок із його виконання.

Приписами ч. 1 ст. 253, ч. 5 ст. 254 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Як випливає з матеріалів означеної справи, попередню оплату АТ «Укрзалізниця» здійснило 22.08.2022, відтак згідно з п. 5.4 договору Приватне акціонерне товариство «МХП» зобов`язане було поставити товар Полтавській обласній військовій адміністрації протягом 2 (двох) календарних днів з моменту отримання відповідачем попередньої оплати, тобто до 24.08.2022.

Згідно з ч. 1, 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Водночас з наявних в матеріалах справи копій видаткових накладних випливає, що відповідачем здійснено поставку товару у період з 29.08.2022 по 10.10.2022, а саме:

- 29.08.2022 на суму 630 777, 60 грн згідно видаткової накладної № ДТ200723892 від 29.08.2022;

- 30.08.2022 на суму 2 214 432, 00 грн згідно видаткової накладної № ЦБ200046704 від 30.08.2022;

- 30.08.2022 на суму 2 377 900, 80 грн згідно видаткової накладної № ЦБ200046702 від 30.08.2022;

- 01.09.2022 на суму 2 277 676, 80 грн згідно видаткової накладної № ЦБ200046986 від 01.09.2022;

- 02.09.2022 на суму 1 240 992, 00 грн згідно видаткової накладної № КА200188778 від 02.09.2022;

- 06.09.2022 на суму 2 377 900, 80 грн згідно видаткової накладної № КА200189394 від 06.09.2022;

- 08.09.2022 на суму 2 367 892, 80 грн згідно видаткової накладної № ЦБ200047673 від 08.09.2022;

- 10.10.2022 на суму 10 008, 00 грн згідно видаткової накладної № ДТ200748289 від 10.10.2022.

Враховуючи викладене, продукція за тристороннім договором остаточно поставлена Полтавській обласній військовій адміністрації 10.10.2022, тобто з порушенням строку, встановленого умовами договору.

Водночас суд критично оцінює доводи відповідача щодо відсутності прострочення виконання зобов`язань за договором з огляду на погодження всіх термінів поставки визначеного цим договором товару із Полтавською обласною військовою адміністрацією, оскільки ані Приватне акціонерне товариство «МХП», ані Полтавська обласна військова адміністрація не надали жодних доказів на підтвердження викладених ними відповідних обставин, тоді як саме лише суб`єктивне уявлення відповідача щодо наявності таких обставин, без обґрунтування належними та допустимими доказами останніх, автоматично не презюмує їх існування.

Відтак судом визнаються змістовно неспроможними та доказово недоведеними доводи Приватного акціонерного товариства «МХП» про відсутність прострочення виконання зобов`язання за тристороннім договором, позаяк саме по собі зазначення такої обставини ще не свідчить про автоматичну наявність підстав для визнання належного виконання відповідачем умов договору та, як наслідок, для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 549, ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із таких правових наслідків є сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ч. 1, 2 ст. 216, ч. 1, 2 ст. 218, ч. 1 ст. 230 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до пп. 6.1, 6.4 договору у разі невиконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства України та цього договору, за винятком випадків, коли виконання таких стає неможливим в силу обставин форс-мажору, зміни законодавства та інше.

У разі затримки поставки товару або постачання не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості непоставленого товару за кожний день затримки.

За таких обставин, посилаючись на п. 6.1 договору, прокурор просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «МХП» 143 736, 20 грн штрафних санкцій (пені), нарахованих спадаючим підсумком:

- за період з 25.08.2022 по 28.08.2022 на суму боргу 13 497 580, 80 грн;

- за період з 29.08.2022 по 29.08.2022 на суму боргу 12 866 802, 20 грн;

- за період з 30.08.2022 по 30.08.2022 на суму боргу 8 274 470, 40 грн;

- за період з 01.09.2022 по 01.09.2022 на суму боргу 5 996 793, 60 грн;

- за період з 02.09.2022 по 05.09.2022 на суму боргу 4 755 801, 60 грн;

- за період з 06.09.2022 по 07.09.2022 на суму боргу 2 377 900, 80 грн;

- за період з 08.09.2022 по 09.09.2022 на суму боргу 10 008, 00 грн.

Дослідивши наданий прокуратурою розрахунок штрафних санкцій (пені), суд зазначає, що він є арифметично правильним, зробленим відповідно до приписів чинного законодавства та умов договору, у зв`язку чим з відповідача в дохід Державного бюджету України належить стягнути 143 736, 20 грн штрафних санкцій (пені).

Зі свого боку, заперечуючи проти стягнення вказаних штрафних санкцій, відповідач зауважив про:

- відсутність завданих збитків через поставку, оскільки прокуратурою не надано жодного доказу на підтвердження того, що Полтавській обласній військовій адміністрації чи АТ «Укрзалізниця» завдано будь-яких збитків;

- виконання зобов`язань за тристороннім договором в повному обсязі;

- здійснення агрохолдингом «МХП» діяльності, спрямованої на підтримку держави у протистоянні з ворогом, зокрема, виділення коштів на допомогу Збройним силам України, в підтвердження чого Приватне акціонерне товариство «МХП» долучило до відзиву на позовну заяву матеріали видань «Газета.ЮА», «Ділова столиця», «Укрінформ», «Форбс» та дослідження «Ліга.нет».

Отже, за доводами Приватного акціонерного товариства «МХП», незважаючи на складну економічну ситуацію в Україні, обмежений експортний режим і нестабільну безпекову ситуацію, відповідач продовжує займати лідерські позиції серед українського бізнесу в підтримці держави, Збройних сил України, своїх працівників, включаючи мобілізованих, тоді як, незважаючи на згадану вище політику, орган прокуратури в інтересах держави намагається стягнути з відповідача штраф за мінімальне прострочення у поставці товару, що виникло через активну фазу війни.

У зв`язку із зазначеним Приватне акціонерне товариство «МХП» стверджує про наявність підстав для зменшення розміру пені на 95 % у порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Системний аналіз приписів ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання господарським судом оцінки поданим учасниками справи доказам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим з огляду на інтереси сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначність прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайне добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Як необхідність використати право на зменшення розміру штрафних санкцій, так і розмір до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 912/1215/20 та від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21.

Отже, для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки, то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Водночас закріплений законодавцем в ст. 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання через застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Приписами ч. 3 ст. 216, ч. 1, 2 ст. 217 ГК України визначено, що господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та / або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами як боржника, так і кредитора.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Також суд зазначає, що існування на території України надзвичайних обставин, зокрема введення з 24.02.2022 у зв`язку з повномасштабною військовою агресією російської федерації проти України воєнного стану відповідно до указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який в подальшому відповідними указами Президента України був неодноразово продовжений та триває по теперішній час, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків та обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності між суб`єктами господарювання, є загальновідомим фактом та підтверджене, зокрема листом Торгово-промислової палати України (далі ТПП України) № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Зазначеним листом ТПП України на підставі ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» № 671/97-ВР від 02.12.1997 та статуту ТПП України засвідчила настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб відповідно до указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Тобто вказаним листом ТПП України визнала форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022, та підтвердила, що зазначені обставини, починаючи із зазначеної дати, до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та / або фізичних осіб по договору, окремим податковим та / чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких / -го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких / -го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Поряд з тим матеріали означеної справи не містять доказів, які б свідчили про ухиляння відповідача - Приватного акціонерного товариства «МХП» від виконання своїх зобов`язань за договором. Навпаки відповідач діяв добросовісно, не зважаючи на наявні труднощі з огляду на здійснення господарської діяльності в умовах воєнного стану, виконав умови договору, поставив замовнику товар кількома партіями, хоча і з прострочкою строків поставки, які були незначними.

Відтак, розглядаючи можливість зменшення розміру пені, суд виходить з того, що означений випадок є винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, з огляду на:

1) ступінь виконання зобов`язання боржником: 10.10.2022 замовник отримав товар відповідно до узгоджених умов договору, що підтверджується видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін, отже, на момент звернення прокурора до господарського суду визначений договором товар був переданий Полтавській обласній військовій адміністрації, тобто зобов`язання виконане в повному обсязі;

2) причини неналежного виконання зобов`язання: існування активної фази війни у період виконання обов`язків сторонами договору, що ускладнювала вчасне здійснення поставки;

3) тривалість прострочення виконання зобов`язання: порушення строків поставки товару постачальником є незначним;

4) поведінку боржника та поведінку кредитора: постачальник і замовник були обізнані про виникнення обставин, які могли ускладнити та ускладнювали вчасне здійснення поставки; боржник не ухилявся від виконання своїх зобов`язань щодо поставки товару; зобов`язання з поставки товару виконані ним у повному обсязі;

5) відсутність завданих збитків внаслідок порушення зобов`язання за тристороннім договором.

Отже, з урахуванням ступеня виконання зобов`язання, зазначених вище обставин в їх сукупності та сталої практики Верховного Суду зі стягнення пені, суд дійшов висновку про виключність обставин цієї справи, що надає підстави для зменшення суми пені на 90 % та відповідатиме оптимальному балансу інтересів сторін.

З огляду викладеного, суд зменшує розмір штрафних санкцій (пені), які належить стягнути з відповідача згідно сплачених видаткових накладних з 143 736, 20 грн до 14 373, 62 грн.

Стосовно ж нарахування прокурором 3 % річних у розмірі 8 624, 18 грн за прострочення виконання Приватним акціонерним товариством «МХП» зобов`язань щодо поставки товару, суд вважає за необхідне зазначити таке.

З матеріалів означеної справи випливає, що в обґрунтування стягнення сум 3 % річних прокурор посилається на порушення відповідачем грошових зобов`язань, оскільки останній в порушення ч. 2 ст. 693 ЦК України та п. 6.8 договору, починаючи з 25.08.2022, користувався чужими грошовими коштами.

Дійсно, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Відтак нарахування, зокрема, 3 % річних на суму боргу відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення саме грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 та від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

За змістом ст. 509, 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплатити кошти кореспондує обов`язок боржника такої сплати.

Означений висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду згідно постанов від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Водночас правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, a тому, відповідно, до нього можуть нараховуватися 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 цього Кодексу.

Як випливає з укладеного між сторонами тристороннього договору (п. 1.1 договору), відповідач як постачальник зобов`язувався поставити замовнику (Полтавській обласній військовій адміністрації) продовольчі товари тривалого зберігання, перелік, кількість, ціни, умови оплати та поставки яких зазначалися замовником у заявках, тоді як замовник зобов`язувався прийняти вказаний товар, а платник (АТ «Укрзалізниця») зобов`язувався своєчасно забезпечити оплату за нього на умовах цього договору.

Відтак відповідач як постачальник за тристороннім договором не несе відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, оскільки грошових зобов`язань згідно такого договору не мав. Крім того у Приватного акціонерного товариства «МХП» у спірних правовідносинах також не виникло зобов`язання із повернення суми авансу, тобто грошового зобов`язання, оскільки обумовлений договором обсяг товару був поставлений відповідачем, про що свідчать підписані сторонами видаткові накладні на загальну суму 13 497 580, 80 грн, за відсутності зауважень з боку замовника щодо якості чи некомплектності поставленого товару.

До того ж з вимогою про повернення сплачених АТ «Укрзалізниця» коштів у порядку ст. 530 ЦК України позивачі до відповідача не зверталися.

Враховуючи наведене, підстави для нарахування та стягнення із відповідача сум 3 % річних в порядку вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України відсутні.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити частково позовні вимоги.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «МХП» (08800, Київська обл., Обухівський р-н, м. Миронівка, вул. Елеваторна, буд. 1, ідентифікаційний код 25412361) в дохід Державного бюджету України 14 373 (чотирнадцять тисяч триста сімдесят три) грн 62 коп. пені.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «МХП» (08800, Київська обл., Обухівський р-н, м. Миронівка, вул. Елеваторна, буд. 1, ідентифікаційний код 25412361) на користь Полтавської обласної прокуратури (36000, Полтавська обл., м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, буд. 7, ідентифікаційний код 02910060) 285 (двісті вісімдесят п`ять) грн 66 коп. судового збору.

4. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 04.07.2024.

Суддя П.В.Горбасенко