ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2024м. ДніпроСправа № 904/977/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Кшенської Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської Ради, м. Дніпро

до Дочірнього підприємства "ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНА КОНТОРА" Товариства з додатковою відповідальністю "ТРЕСТ ДНІПРОВОДБУД", смт. Слобожанське, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії

Представники:

від позивача: Горяніна Альона Олександрівна посвідчення № 3786 від 04.04.2024, адвокат

від відповідача: Трофименко Володимир Володимирович посвідчення № 2364 від 29.11.2019, адвокат

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Комунальне підприємство "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської Ради (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Дочірнього підприємства "ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНА КОНТОРА" Товариства з додатковою відповідальністю "ТРЕСТ ДНІПРОВОДБУД" (далі - відповідач) заборгованість за договором № 010107 від 01.09.2010 у загальному розмірі 343 929,34 грн.

Ціна позову складається з наступних сум:

- основний борг - 171 275,28 грн.

- 3% річних - 26 827,57 грн.

- інфляційні витрати - 91 955,33 грн.

- пеня - 53 871,16 грн.

Ухвалою від 11.03.2024 прийнято позовну заяву прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

18.03.2024 через систему "Електронний суд" відповідач подав клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Своє клопотання відповідач обґрунтовує тим, що вирішення спірних правовідносин, які виникли між Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпровської міської ради та Дочірнім підприємством "Житлово-комунальна контора" ВАТ "Дніпроводобуд" має важливе значення для відповідача та вимагає повного та всебічного встановлення обставин справи, також відповідач має бажання надати усні пояснення по суті спору та надати додаткові пояснення та докази по справі, тому існує необхідність у розгляді справи в судовому засіданні з викликом сторін.

19.03.2024 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні.

Ухвалою від 25.03.2024 здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 904/977/24 за правилами загального позовного провадження. Справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 23.04.2024.

28.03.2024 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшов відзив.

03.04.2024 через систему "Електронний суд " від Позивача надійшла відповідь на відзив.

16.04.2024 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

18.04.2024 через систему "Електронний суд" від Позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 349 661,77 грн., з яких:

174 275,28 грн. основний борг,

27 255,13 грн. 3% річних,

94 443,23 грн. інфляційні втрати,

53 688,12 грн. пеня.

Збільшення позовних вимог позивач обґрунтовує тим, що після звернення до суду з даною позовною заявою виявлено технічну помилку у виписці про рух коштів між Відповідачем та КП «Теплоенерго», а саме внесення оплати у розмірі 3 000,00 грн від 31.05.2020р., яка не надходила в розрахунковий рахунок КП «Теплоенерго», про що свідчить Довідка №156 від 03.04.2024р., виписка про рух коштів між ДОЧІРНЄ ПІДПРИЄМСТВО «ЖИТЛОВО- КОМУНАЛЬНА КОНТОРА» ТОВАРИСТВО З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТРЕСТ Д» та КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» від 03.04.2024р. та акт звірки взаємних рахунків КП «Теплоенерго» та Дочірнього підприємства «Житлово-комунальна контора» товариства з додатковою відповідальністю «Трест «ДНІПРОВОДБУД» від 01.04.2024 за період з 01.10.2016р. по 31.08.2023р.

В судовому засіданні 23.04.2024 Позивач позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти позову заперечив.

В судовому засіданні 23.04.2024 оголошено перерву на 21.05.2024.

21.05.2024 через систему "Електронний суд " від Позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

В судовому засіданні 21.05.2024 Позивач позовні вимоги підтримав .

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив.

Ухвалою від 21.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.06.2024.

11.06.2024 в судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті.

Суд заслухав вступне слово позивача та відповідача та дослідив надані докази.

В судовому засіданні оголошувалась перерва до 25.06.2024.

21.06.2024 від відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових пояснень по справі.

25.06.2024 продовжено розгляд справи по суті.

Суд заслухав заключне слово позивача та відповідача.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

25.06.2024 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору про постачання теплової енергії № 010107 від 01.09.2010 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленої теплової енергії.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач у відзиві на позов підтверджує укладений між сторонами укладений договір про постачання теплової енергії № 010107 від 01.08.2010, зазначає, що, відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем основна сума заборгованості складає 171 275,28 грн., яка складається із суми заборгованості за січень 2020 в сумі 69 156,66 грн. та за лютий 2020 в сумі 102 118,62 грн.

Відповідач вказує, що в січні 2020 позивачем нараховано 117 686,05 грн. (згідно рахунку № 010107 від 31.01.2020), здійснено коригування на суму -18 293,76 грн., тобто, загальна сума до сплати склала 99 392,29 грн.

Заборгованість в сумі 99 392,29 грн. була сплачена відповідно до платіжного доручення № 12 від 31.01.2020 на суму 70 000,00 грн. та відповідно до платіжного доручення № 33 від 28.02.2020 на суму 29 393,29 грн.

В лютому 2020 позивачем нараховано 124 459,02 грн. (згідно рахунку № 010107 від 29.02.2020), здійснено коригування на суму -22 340,40 грн., тобто, загальна сума до сплати склала 102 118,62 грн.

Заборгованість в сумі 102 118,62 грн. була сплачена відповідно до платіжного доручення № 35 від 28.02.2020 на суму 60 000,00 грн. та відповідно до платіжного доручення № 63 від 30.03.2020 на суму 42 118,62 грн.

Відповідач стверджує, що відповідно до розрахунків нарахування та перерахування коштів за теплову енергію згідно рахунків № 010107, вказаних як підставу для виникнення заборгованості: за 2020 заборгованість відсутня; за 2021 заборгованість відсутня, переплата складає +11 121,71 грн. за 2022 заборгованість відсутня, переплата складає +11 121,71 грн. за 2023 заборгованість відсутня, переплата складає +15 721,71 грн.

Відповідач також зазначає, що позивачем при здійснені розрахунку пені не враховано, що сторонами укладено договір № 010107 про постачання теплової енергії 01.08.2010, тобто до внесення змін до чинного законодавства в частині продовження строків Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020 було доповнено Розділ IX Прикінцеві положення Господарського кодексу України пунктом 7 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Таким чином, на думку відповідача, строк нарахування пені підлягає обмеженню шестимісячним строком.

Також відповідач послався на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19)" внесено зміни до Прикінцевих положень Закону України "Про запобігання корупції" та зазначив, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Відповідач вважає, що, оскільки у період, за який нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню та до 01.07.2023 діяв карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та враховуючи норми Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року, приписи яких забороняють нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги вимоги позивача про стягнення з відповідача пені не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що розрахунки пені та річних позивачем завищено у зв`язку із урахуванням фактичної сплати суми заборгованості, який не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Крім того, відповідач зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» № 206 від 05.03.2022 року установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Таким чином, відповідач вважає, що, починаючи з 24.02.2022 року нарахування 3% річних та інфляційних втрат за неналежне виконання споживачами своїх зобов`язань з оплати комунальних послуг, в тому числі постачання теплової енергії, є необґрунтованим.

При перевірці розрахунку 3% річних та інфляційних втрат відповідач встановив, що Комунальним підприємством "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради наведені вище обмеження щодо нарахування цих сум не враховано.

Крім того, відповідач вважає, що, враховуючи відсутність основної суми заборгованості, в частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 26 828, 57 грн та інфляційних втрат в сумі 91 955, 33 грн позивачу належить відмовити.

Також 11.06.2024 в судовому засіданні відповідач в усні формі просив застосувати позовну давність.

ВІДПОВІДЬ ПОЗИВАЧА НА ВІДЗИВ.

Позивач зазначає, що станом на 01 січня 2020 року заборгованість за спожиту теплову енергію ДП «ЖКК» ТДВ «Трест «ДНІПРОВОДБУД» за особовим рахунком № 010107 складала 190 000,99 грн. вищезазначені оплати було враховано для погашення зазначеної заборгованості, а саме:

28.02.2020 р. оплата у розмірі 60 000,00 грн. з призначенням платежу «за теплову енер. зг_дно рах. №010107 в_д 29.02.2019р. за лютий 2020р.»

28.02.2020 р. оплата у розмірі 29 393,29 грн. з призначенням платежу «за теплову енер. зг_дно рах. №010107 в_д 31.12.2019р. за с_чень 2020р.»

30.03.2020 р. оплата у розмірі 42 118,62 грн. з призначенням платежу «за теплову енер. зг_дно рах. №010107 в_д 29.02.2019р. за лютий 2020р.»

31.01.2020 р. оплата у розмірі 70 000,00 грн. з призначенням платежу «за теплову енер. зг_дно рах. №010107 в_д 31.12.2019р. за с_чень 2020р.»

Позивач вказує, що з оплати 70 000,00 грн. в позов врахована суму 16 110,92 грн., а решта суми в розмірі 53 889,08 грн. врахована на погашення боргу за теплопостачання до 01.01.2020р.

31.03.2023 р. оплата у розмірі 4 600,00 грн. з призначенням платежу «за теплову енер. зг_дно рах. №010107 в_д 28.02.2013р. за лютий 2023р.» - переплата, зарахована на погашення заборгованості за попередні періоди (підтверджується довідкою вих. №153 від 01.04.2023р.).

Позивач стверджує, що у вищезазначених платіжних документах Відповідач вказав некоректне призначення платежу, а саме: в платіжних документах Відповідачем не зазначалося на погашення яких саме сум заборгованості та конкретно за який період вказані кошти перераховувалися, а тому сплачені відповідачем суми зараховані на погашення заборгованості за попередній період, і на розмір боргу, заявленого до стягнення у даній справі, не впливає.

Позивач наполягає, що з Відповідачем укладено договір постачання, за яким він отримує теплову енергію як товарну продукцію для цілей, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням та не являється споживачем поставленої теплової енергії, як житлово-комунальної послуги.

А тому, на думку позивача, дія п. 4 ч. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020, згідно з якою на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, на Відповідача в частині правовідносин, що виникли на підставі Договору купівлі-продажу (постачання) теплової енергії № 1648 від 01.02.2011, не розповсюджується.

Також позивач вказав, що, відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку суми пені, пеню нараховано за несвоєчасне внесення Відповідачем платежів правомірно, з урахуванням 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним.

Позивач зазначив,що Відповідач не відносяться до категорій, на які розповсюджується дія Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», яка застосовується з 24 лютого 2022 року, тому обмеження для нарахування інфляційних збитків та 3 % річних відсутні.

Таким чином, позивач вважає, що, оскільки Відповідачем було порушено свої зобов`язання перед КП «Теплоенерго» в частині розрахунків за спожиту теплову енергію з січня 2020 року по березень 2023 року, він обґрунтовано нарахував на суму несвоєчасно виконаного зобов`язання пред`явлені 3 % річних, інфляційні втрати та пеню.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА НА ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ.

Відповідач вказав, що відповідно до призначення платежу у платіжних інструкціях № 12 від 31.01.2020 та № 33 від 28.02.2020 допущено технічну помилку (описку) у даті рахунку, на підставі якого здійснено оплату, проте разом з цим у призначенні платежу чітко вказано період оплати: січень 2020.

Також, заборгованість за лютий 2020 в сумі 102 118,62 грн. була сплачена відповідно до платіжного доручення № 35 від 28.02.2020 на суму 60 000,00 грн. та відповідно до платіжного доручення № 63 від 30.03.2020 на суму 42 118,62 грн.

Відповідно до призначення платежу у платіжних інструкціях № 35 від 28.02.2020 та № 63 від 30.03.2020 допущено технічну помилку (описку) у даті рахунку, на підставі якого здійснено оплату, проте разом з цим слід звернути увагу, що у призначенні платежу чітко вказано період оплати: лютий 2020.

Відповідач наполягає, що хоч платником і було допущено технічну помилку (описку) у призначенні платежу щодо посилання на дату рахунку, проте чітко вказано період за який здійснено платіж.

Таким чином, коли платіжні документи містять чітке посилання на призначення платежу (період), сплачені кошти слід зараховувати як оплату за надані послуги (виконані роботи) у вказаному місяці.

На думку відповідача, позивач не надав достатніх доказів правомірності своїх дій щодо зарахування отриманих коштів у інші періоди, разом з цим, відповідно до бухгалтерського обліку відповідача заборгованість за послуги теплопостачання відсутня.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору, природа договору, факт поставки теплової енергії, строк оплати, наявність заборгованості, правомірність нарахування штрафних санкцій.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Між Комунальним підприємством Теплоенерго Дніпропетровської міської ради (далі теплопостачальна організація, позивач) та Дочірнім підприємством Житлово-комунальної контори ВАТ «Дніпроводбуд», яке в подальшому перейменоване в Дочірнє підприємство "ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНА КОНТОРА" Товариства з додатковою відповідальністю "ТРЕСТ ДНІПРОВОДБУД" (далі споживач, відповідач) укладено договір про постачання теплової енергії № 010107 від 01.09.2010.

Відповідно до п. 1.1 договору, енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п. 2.1 договору, теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону (175 діб); гаряче водопостачання - протягом 350 доби; технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою; кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

Споживач теплової енергії зобов`язується: додержуватися кількості споживання-теплової енергії за кожним параметром в обсягам які визначені в додатку 1; виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором. На кінець опалювального сезону проводити звіряння розрахунків з енергопостачальною організацією, у разі заборгованості і відсутності акта звіряння розрахунків на початок опалювального сезону споживач до мереж тепло постачання підключений не буде (п.3.2.1 та п.34.2.2 договору).

Згідно правил користування тепловою енергією, споживач зобов`язується встановити прилади обліку теплової енергії (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору, облік споживання теплової енергії здійснюється за показниками приладів обліку, встановлених на вводах вул.. 8 березня, 19, ДПЖКК ВАТ «Дніпроводбуд», гуртожиток розрахунковим способом.

Межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін вказана в додатку 3 до договору та не може бути змінена в односторонньому порядку (п. 5.4. договору).

Тарифи на теплову енергію, що споживається згідно з цим договором установлюються Дніпропетровською міською радою народних депутатів. (п. 6.1. договору).

Тариф для розрахунків по цьому договору складає: Теплова енергія - 1Гкал 244,31грн. (п. 6.2. договору).

Згідно з п. 7.1 договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів, або, за згодою сторін будь-яким іншим шляхом, не забороненим чинним законодавством України.

Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в 2-х примірниках) на відпуск-отримання теплової енергії по формі додатку 4.(п. 7.2. договору).

Відповідно до п. 7.4 договору, остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем в продовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобов`язана направити його споживачу не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.09.2013 року (п. 11.1. договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (11.4. договору).

Згідно з рішенням Дніпровської міської ради №28/12 від 27.07.2016 Про надання дозволу на передачу з балансу КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» на баланс КП «Теплоенерго» об`єктів і мереж теплопостачання, акту приймання - передачі об`єктів і мереж теплопостачання, КП «Теплоенерго» отримало засоби теплопостачання об`єктів відповідача, у зв`язку з чим сторони уклали додаткову угоду до договору від 10.10.2016

За змістом статті 1 Закону України "Про теплопостачання" споживачем теплової енергії визнається особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Зазначене кореспондується з положеннями Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, за змістом яких споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єкт підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

У відповідності до статті 24 Закону України "Про теплопостачання" основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно з нормами статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Позивач зазначає, що в період з січня 2020 по березень 2023 постачав теплову енергію відповідачу, про що свідчать:

- акт за договором №010107 від 31.01.2020 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 56,99894 + 18,13603 Гкал теплової енергії на суму 117 686,05 грн.;

- акт за договором № 010107 від 29.02.2020 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 78,89417 Гкал теплової енергії на суму 124 459,02 грн.;

- акт за договором № 010107 від 31.03.2020 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 33,77933+8,81199 Гкал теплової енергії на суму 66 061,18 грн

- акт за договором № 010107 від 30.04.2020 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 11,91227 Гкал теплової енергії на суму 17 266,60 грн.;

- акт за договором № 010107 від 30.11.2020 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 40,24786 Гкал теплової енергії на суму 58,338,47 грн.;

- акт за договором № 010107 від 31.12.2020 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 36,99436+17,4091 Гкал теплової енергії на суму 89 653,16 грн.;

- акт за договором № 010107 від 31.01.2021 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 75 55073 Гкал теплової енергії на суму 131 557,99 грн.;

- акт за договором № 010107 від 28.02.2021 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 78,23966 Гкал теплової енергії на суму 136 240,28 грн.;

- акт за договором № 010107 від 31.03.2021 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 70,79676 Гкал теплової енергії на суму 123 279,82 грн.;

- акт за договором № 010107 від 30.04.2021 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 23,77207 Гкал теплової енергії на суму 41 394,78 грн.;

- акт за договором № 010107 від 30.11.2021 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 34,77906+10,00589 Гкал теплової енергії на суму 77 984,93 грн.;

- акт за договором № 010107 від 31.12.2021 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 52,73507 Гкал теплової енергії на суму 91 828,63 грн.;

- акт за договором № 010107 від 31.01.2022 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 87,77589 Гкал теплової енергії на суму 152 845,91 грн.;

- акт за договором № 010107 від 28.02.2022 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 63,18359 Гкал теплової енергії на суму 110 022,85 грн.;

- акт за договором № 010107 від 31.03.2022 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 62,48318 Гкал теплової енергії на суму 108 803,21 грн.;

- акт за договором № 010107 від 30.11.2022 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 49,57362 Гкал теплової енергії на суму 86 323,54 грн.;

- акт за договором № 010107 від 31.12.2022 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 60,09764 Гкал теплової енергії на суму 104 649,23 грн.;

- акт за договором № 010107 від 31.01.2023 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 75,27663 Гкал теплової енергії на суму 131 080,70 грн.;

- акт за договором № 010107 від 28.02.2023 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 73,71258 Гкал теплової енергії на суму 128 357,18 грн.;

- акт за договором № 010107 від 31.03.2023 року прийому-передачі послуги, згідно якого Відповідачу поставлено 39,39475 Гкал теплової енергії на суму 68 598,86 грн.

Крім того, згідно Довідки від 04.10.2023 № 360 вбачається загальне споживання в Гкал згідно приладу обліку Відповідача, яке підтверджується Актами споживання теплової енергії: з 26.12.2019 по 24.01.2020, з 24.01.2020 по 24.02.2020, з 24.02.2020 по 24.03.2020, з 24.03.2020 по 02.04.2020, з 03.11.2020 по 23.11.2020, з 23.11.2020 по 18.12.2020, з 18.12.2020 по 18.01.2021, з 18.01.2020 по 18.02.2021, з 18.02.2021 по 19.03.2021, з 19.03.2021 по 31.03.2021, з 26.10.2021 по 22.11.2021, з 22.11.2021 по 21.12.2021, з 21.12.2021 по 26.01.2022, з 26.01.2022 по 25.02.2022, з 25.02.2022 по 31.03.2022, з 02.11.2022 по 30.11.2022, з 30.11.2022 по 31.12.2022, з 31.12.2022 по 31.01.2023, з 31.01.2023 по 28.02.2023, з 28.02.2023 по 22.03.2023.

Позивач направив відповідачу вказані акти та відповідні рахунки на оплату вартості поставленої теплової енергії.

Позивач зазначає, що відповідач частково сплатив вартість поставленої теплової енергії, внаслідок чого утворилась заборгованість за поставлену теплову енергію за період січень 2020, лютий 2020, з урахуванням уточнених позовних вимог, в розмірі 174 275,28 грн.

Вказане стало причиною звернення позивача до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з приписами ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України) та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач проти суми основного боргу в розмірі 174 275,28 грн. заперечив, зазначив про те, що вартість поставленої позивачем теплової енергії за спірний період ним сплачена в повному обсязі, про що свідчать платіжні інструкції № 12 від 31.01.2020 на суму 70000,00 грн, № 33від 28.02.2020 на суму 29 393,29 грн., № 35 від 28.02.2020 на суму 60 000,00 грн., № 63 від 30.03.2020 на суму 42 118,62 грн..

Суд зазначає, що Закон України "Про платіжні послуги" (далі Закон України №1591-ІХ) визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України №1591-ІХ безготівкові розрахунки - перерахування коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів, а також перерахування надавачами платіжних послуг коштів, внесених платниками готівкою, на рахунки отримувачів (п. 3); дистанційна платіжна операція - платіжна операція, що здійснюється із застосуванням засобів дистанційної комунікації (п. 8); ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює платіжну операцію шляхом формування та/або подання відповідної платіжної інструкції, у тому числі із застосуванням платіжного інструменту. До ініціаторів належать платник, отримувач, стягувач, обтяжувач (п. 21); отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума платіжної операції або яка отримує суму платіжної операції в готівковій формі (п. 52); платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції (п. 54); платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього (п. 57); платник - особа, з рахунку якої ініціюється платіжна операція на підставі платіжної інструкції або яка ініціює платіжну операцію шляхом подання/формування платіжної інструкції разом з відповідною сумою готівкових коштів (п. 68).

Частиною 2 ст. 87 Закону України №1591-ІХ визначено, що платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції.

Таким чином, у розумінні наведених норм визначення призначення платежу належить виключно платнику. Суд також не вправі змінювати призначення платежу.

Крім того, приписами п. 3.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004р. №22, (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу.

Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Відповідно до роз`яснень Комітету з питань фінансів і банківської діяльності Верховної Ради України у листі № 06-10/10-1215 від 29.10.2004 року питання віднесення платежу, у призначенні якого не зазначено періоду, в якому надані послуги чи товар має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів таким чином: якщо порядок зарахування коштів врегульовано у договорі між платником та одержувачем коштів - згідно з положенням договору; якщо відповідні застереження відсутні у договорі та у разі заборгованості, в тому числі, що підлягає стягненню на підставі судових рішень, платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, тобто починаючи з такої, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення, тобто позивач має право спрямувати кошти, які сплачуються відповідачем без чіткого зазначення призначення платежу, в першу чергу на погашення боргу, який виник раніше.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що в платіжних інструкціях № 12 від 31.01.2020 на суму 70000,00 грн, № 33 від 28.02.2020 на суму 29 393,29 грн., № 35 від 28.02.2020 на суму 60 000,00 грн., № 63 від 30.03.2020 на суму 42 118,62 грн. чітко зазначено період, за який сплачуються кошти, суд приймає їх як докази оплати поставленої теплової енергії за спірний період січень 2020-лютий 2020.

Таким чином, на момент звернення до суду з позовом (06.03.2024) сума боргу в розмірі 174 275,28 грн вже була оплачена відповідачем вищезазначеними платіжними інструкціями. Тобто на момент звернення до суду з позовом права позивача в цій частині не були порушені.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог про стягнення суми боргу в розмірі 174 275,28 слід відмовити.

Правомірність нарахування пені.

Згідно ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За змістом ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Водночас, статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно умов п. 8.2.3. договору, в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

Отже, за приписами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки і відповідно, якщо розмір пені, встановлений договором, є меншим від подвійної облікової ставки НБУ застосовується розмір пені встановлений договором.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 53 688,12 грн. за загальний період прострочення 18.02.2020 по 11.10.2023.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Зміст укладеного між сторонами договору свідчить про те, що позивач є виконавцем послуги з постачання теплової енергії, а відповідач є споживачем зазначеної послуги. Вказані послуги у розумінні чинного законодавства України є комунальними послугами, а отже регулюються нормами Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

При цьому слід зазначити, що позивач в обґрунтування доводів, викладених у позовній заяві, у тому числі посилається й на положення вказаного вище Закону.

Відповідно до п.п. 4 п. 3 розд. ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" 12.03.2020 на усій території України було встановлено карантин, дія якого тривала до червня 2023 року.

Таким чином, дія п.п. 4 п. 3 розд. ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" у частині правовідносин, що виникли на підставі Договору , укладеного сторонами, розповсюджується на відповідача.

Вказана правова позиція викладена і в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 28.05.2024 по справі № 904/6264/23.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №651 від 27.06.2023 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України відмінений карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

З огляду на положення підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №530-ІХ від 17.03.2020, заборона нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги тривала до 30.07.2023.

Крім того, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020 було доповнено Розділ IX Прикінцеві положення Господарського кодексу України пунктом 7 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Так, Всесвітня організація охорони здоров`я (ВООЗ) 11.03.2020 оголосила пандемію коронавірусу. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, який продовжувався до 30.06.2023.

Однак, сторонами укладено договір №010107 про постачання теплової енергії 01.09.2010, тобто до внесення змін до чинного законодавства в частині продовження строків.

Тому сторони на момент укладення договору не розраховували, що строк нарахування пені вже не буде обмежений 6-місячним строком.

Аналогічна правова позиція викладена зокрема у постанові Східного апеляційного господарського суду від 2 лютого 2021 року у справі № 905/497/20.

Таким чином, строк нарахування пені підлягає обмеженню шестимісячним строком, про що також зазначив позивач.

Крім зазначеного, при перевірці розрахунку, суд виявив помилку , оскільки позивачем не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування штрафних санкцій.

Отже, зважаючи на викладене, суд погоджується з запереченнями відповідача, та зазначає, що позовні вимоги в цій частині, враховуючи відмову в задоволенні позову в частині стягнення основного боргу, підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача пені в розмірі 4 663,00 грн. за період з 31.07.2023 по 11.10.2023 за рахунком за березень 2023.

В частині стягнення пені в розмірі 49 025,12 грн. слід відмовити.

Правомірність нарахування 3% річних та інфляційних втрат

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем надано розрахунок 3% річних за загальний період прострочення оплати Відповідачем вартості теплової енергії з 18.02.2020 по 26.12.2023, розмір яких склав суму 6 204,07 грн.

Суд перевірив розрахунки позивача, виявив помилку, а саме неврахування позивачем, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування штрафних санкцій.

Таким чином, враховуючи, відмову в задоволенні позову в частині стягнення основного боргу, а також дати часткових оплат, здійснених відповідачем, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 3 714,54 грн.

В частині стягнення 3% річних в розмірі 23 516,50 грн. слід відмовити.

Щодо інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Здійснюючи перевірку розрахунку інфляційних втрат, суд враховує таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати в розмірі 94 443,23 грн. нараховані за загальний період з 18.02.2022 по 31.10.2023.

Враховуючи відмову в задоволенні позову в частині стягнення основного боргу, а також дати часткових оплат, здійснених відповідачем, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 992,95 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 93 450,28 слід відмовити.

Суд не приймає посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» № 206 від 05.03.2022 та на те, що, починаючи з 24.02.2022 року нарахування 3% річних та інфляційних втрат за неналежне виконання споживачами своїх зобов`язань з оплати комунальних послуг, в тому числі постачання теплової енергії, є необґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», яка застосовується з 24 лютого 2022 року, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово- будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).

Оскільки Відповідач не відносяться до вказаних категорій, обмеження для нарахування інфляційних збитків та 3 % річних відсутні.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача, пені в розмірі 4 663,00 грн., 3% річних у розмірі 3 714,54 грн., інфляційних втрат в розмірі 992,95 грн.

В частині стягнення основного боргу в розмірі 174 275,28 грн., пені в розмірі 49 025,12 грн., 3% річних у розмірі 23 516,50 грн., інфляційних втрат у розмірі 93 450,28грн. слід відмовити.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

СУДОВІ ВИТРАТИ

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради до Дочірнього підприємства "ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНА КОНТОРА" Товариства з додатковою відповідальністю "ТРЕСТ «ДНІПРОВОДБУД" про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства "ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНА КОНТОРА" Товариства з додатковою відповідальністю "ТРЕСТ «ДНІПРОВОДБУД" (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул.. 8 березня, буд. 19, ідентифікаційний код 24987181) на користь Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради (49081, м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 29, офіс 504, ідентифікаційний код 32688148) 3% річних у розмірі 3 714,54 грн., пеню в розмірі 4 663,00грн., інфляційні втрати в розмірі 992,95 грн, судовий збір у розмірі 112,45 грн., про що видати наказ.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано -04.07.2024.

Суддя Н.Г. Назаренко