ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/3199/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Колцун В.В.,

за участю представників:

від Адвокатського об`єднання "ОКТОПУС" Заматов Р.В.,

від Приватного підприємства "БОГУСЛАВСЬКЕ" участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "БОГУСЛАВСЬКЕ"

на рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2024, прийняте суддею Рогою Н.В., м. Одеса, повний текст складено 26.02.2024,

у справі №916/3199/23

за позовом: Адвокатського об`єднання "ОКТОПУС"

до відповідача: Приватного підприємства "БОГУСЛАВСЬКЕ"

про стягнення 699 220,51 грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРІІ УКРАЇНА" звернулося з позовом до Приватного підприємства "БОГУСЛАВСЬКЕ", в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 381393 грн та збитки у розмірі 317827,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно не виконав зобов`язання з реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних відповідно до вимог законодавства та умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022, що, в свою чергу, безпідставно позбавило позивача права на зменшення податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 317827,51 грн, яка фактично є збитками, та зумовило нарахування Приватному підприємству "БОГУСЛАВСЬКЕ" штрафу у розмірі 381393 грн, що складає 20% від загальної суми розрахунку коригування, який не було вчасно зареєстровано.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 26.07.2023 відкрито провадження у справі №916/3199/23.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.02.2024 у справі №916/3199/23 (суддя Рога Н.В.) в редакції ухвали суду від 05.03.2024 про виправлення описки позов задоволено повністю; стягнуто з Приватного підприємства "БОГУСЛАВСЬКЕ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРІІ УКРАЇНА" штраф у розмірі 381393 грн, збитки у розмірі 317827,51 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 10489 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що Приватне підприємство "БОГУСЛАВСЬКЕ" не зареєструвало розрахунки коригування до податкових накладних на загальну суму 1906965,07 грн, у зв`язку з чим, виходячи з узгоджених сторонами умов пункту 8.19 договору купівлі-продажу №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 381393 грн, а також збитків у розмірі 317827,51 грн, завданих позивачеві внаслідок необґрунтованого позбавлення його права включити суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання.

В подальшому ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.03.2024 у справі №916/3199/23 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРІІ УКРАЇНА" про заміну позивача на його правонаступника; замінено позивача у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРІІ УКРАЇНА" на його правонаступника Адвокатське об`єднання "ОКТОПУС".

Не погодившись з ухваленим рішенням, Приватне підприємство "БОГУСЛАВСЬКЕ" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2024 у справі №916/3199/23 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Зокрема, апелянт наголошує на тому, що господарський суд у спорі між двома суб`єктами господарювання не може встановлювати факт порушення норм податкового законодавства, допущеного при реєстрації податкових накладних чи розрахунків коригування, тобто у відносинах, що виникли між платником податку та державою, натомість факт вчинення такого правопорушення може бути підтверджений лише чинними матеріалами податкової перевірки (актом або рішенням) відповідного контролюючого органу, наділеного повноваженнями здійснювати перевірку дотримання податкового законодавства, у той час як подані позивачем докази, які підтверджують виконання господарських операцій, а також докази у вигляді податкових накладних та розрахунків коригування не є належними і допустимими доказами вчинення відповідачем порушення податкового зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 06.05.2024 (вх.№995/24/Д2 від 07.05.2024) Адвокатське об`єднання "ОКТОПУС" просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції в силі, а у задоволені апеляційної скарги відмовити, посилаючись на те, що факт відсутності реєстрації розрахунків до податкових накладних внаслідок не здійснення відповідачем таких дій є достатнім доказом протиправної поведінки Приватного підприємства "БОГУСЛАВСЬКЕ", тобто порушення господарського зобов`язання, а саме: наданої ним гарантії того, що позивач, як контрагент за договором купівлі-продажу №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022, матиме право на користування податковим кредитом у розмірі суми податку на додану вартість, який визначено договором у складі ціни.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 22.04.2024 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою суду від 13.05.2024 призначено справу №916/3199/23 до розгляду на 12.06.2024 о 10:00.

Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.06.2024 вирішено розглянути апеляційну скаргу Приватного підприємства "БОГУСЛАВСЬКЕ" на рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2024 у справі №916/3199/23 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, та оголошено у судовому засіданні перерву до 10:30 год 24.06.2024.

У судовому засіданні 24.06.2024, проведеному в режимі відеоконференції, представник Адвокатського об`єднання "ОКТОПУС" висловив заперечення проти задоволення апеляційної скарги; представник Приватного підприємства "БОГУСЛАВСЬКЕ" участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (т.ІІ а.с.159).

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника Адвокатського об`єднання "ОКТОПУС", обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 24.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРІІ УКРАЇНА" ("Продавець") та Приватним підприємством "БОГУСЛАВСЬКЕ" ("Покупець") укладено договір купівлі-продажу №22НХ025ОДОВ (далі договір №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022), за умовами пунктів 1.1, 1.2 якого в порядку, визначеному цим договором, Продавець зобов`язується поставити та передати у власність Покупця товар, найменування та асортимент якого вказуються в специфікації/додатку до даного договору, яка становить його невід`ємну частину, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість згідно з умовами цього договору. Всі додатки і додаткові угоди до даного договору становлять його невід`ємну частині і складають єдиний правочин.

Відповідно до пунктів 2.2, 2.4 договору №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022 ціна товару вказується в специфікаціях до даного договору в гривні та додатково визначається в еквіваленті долара США/євро до гривні. Дана ціна товару є первинною, яка підлягає коригуванню на умовах, які зазначені нижче. Оплата по даному договору здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Продавця на підставі умов даного договору та на підставі рахунку-фактури.

Поставка товару за даним договором може здійснюватися окремими частинами партіями. Партією товару сторони визнають кількість та асортимент товару, зазначеного в окремій видатковій накладній. Датою поставки (відвантаження) товару Покупцю визнається дата складення Продавцем видаткової накладної, зазначена в її тексті (пункти 3.1, 3.8 договору №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022).

В силу пункту 8.1 договору №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022 цей договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та його скріплення печатками сторін і діє до остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань.

У пункті 8.19 договору №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022 вказано, що у випадку надання Продавцем розрахунків коригувань до податкових накладних Покупець зобов`язаний зареєструвати їх в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 15 днів з дати отримання такого розрахунку. У випадку порушення зазначених термінів на реєстрацію Покупець зобов`язаний сплатити на вимогу Продавця штраф у розмірі податку на додану вартість від загальної суми розрахунку коригування, який не був вчасно зареєстрований. У випадку порушення процедури або строків реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних, вказаних у даному пункті договору, Продавець залишає за собою право в односторонньому порядку відмінити надану знижку без подальшого її надання в частині загальної суми розрахунку коригування, який не був вчасно зареєстрований Покупцем.

На виконання специфікації №3 ЗК від 24.01.2022 відповідачеві було поставлено товар на загальну суму 1471276,80 грн (з урахуванням податку на додану вартість), що підтверджується копіями підписаних без зауважень та скріплених печатками сторін видатковими накладними №АІ000000545 від 31.01.2022, №АІ000000546 від 31.01.2022, №АІ000000547 від 31.01.2022.

За вказаними господарськими операціями в Єдиному реєстрі податкових накладних були зареєстровані податкові накладні №1600 від 31.01.2022 та №1601 від 31.01.2022.

В подальшому Приватне підприємство "БОГУСЛАВСЬКЕ" на підставі накладних на повернення від покупця №1 від 29.04.2022, №5 від 29.04.2022, №9 від 17.05.2022 та №10 від 17.05.2022 у повному обсязі повернуло товар, поставлений за видатковими накладними №АІ000000545 від 31.01.2022, №АІ000000546 від 31.01.2022, №АІ000000547 від 31.01.2022, у зв`язку з чим позивачем були оформлені розрахунок коригування №3055 від 29.04.2022 до податкової накладної №1600 від 31.01.2022 та розрахунок коригування №3057 від 29.04.2022 до податкової накладної №1601 від 31.01.2022, які 22.06.2022 передані відповідачеві, про що свідчать квитанції та роздруківки з програми "Медок".

На виконання специфікації №6 ПК від 24.01.2022 відповідачеві було поставлено товар на загальну суму 492521,28 грн (з урахуванням податку на додану вартість), що підтверджується копіями підписаних без зауважень і скріплених печатками сторін видатковими накладними №АІ000000874 від 07.02.2022 та №АІ000000875 від 07.02.2022.

За вказаними господарськими операціями в Єдиному реєстрі податкових накладних були зареєстровані податкові накладні №305 від 07.02.2022 та №306 від 07.02.2022.

В подальшому Приватне підприємство "БОГУСЛАВСЬКЕ" на підставі накладних на повернення від покупця №3 від 29.04.2022 та №4 від 29.04.2022 у повному обсязі повернуло товар, поставлений за видатковими накладними №АІ000000874 від 07.02.2022, №АІ000000875 від 07.02.2022, у зв`язку з чим позивачем були оформлені розрахунок коригування №3056 від 29.04.2022 до податкової накладної №305 від 07.02.2022 та розрахунок коригування №3058 від 29.04.2022 до податкової накладної №306 від 07.02.2022, які 22.06.2022 передані відповідачеві, про що свідчать квитанції та роздруківки з програми "Медок".

На виконання специфікації №1 ПК від 24.01.2022 відповідачеві було поставлено товар на загальну суму 1313534,59 грн (з урахуванням податку на додану вартість), що підтверджується копіями підписаних без зауважень та скріплених печатками сторін видатковими накладними №АІ000000542 від 31.01.2022, №АІ000000543 від 31.01.2022, №АІ000000544 від 31.01.2022.

За вказаними господарськими операціями в Єдиному реєстрі податкових накладних було зареєстровано податкову накладну №1598 від 31.01.2022.

В подальшому Приватне підприємство "БОГУСЛАВСЬКЕ" на підставі накладних на повернення від покупця №2 від 29.04.2022, №6 від 17.05.2022, №7 від 17.05.2022 та №8 від 17.05.2022 у повному обсязі повернуло товар, поставлений за видатковими накладними №АІ000000542 від 31.01.2022, №АІ000000543 від 31.01.2022, №АІ000000544 від 31.01.2022, у зв`язку з чим позивачем було оформлено розрахунок коригування №3059 від 29.04.2022 до податкової накладної №1598 від 31.01.2022, який 22.06.2022 передано відповідачеві, про що свідчать квитанція та роздруківка з програми "Медок".

В адресованій Приватному підприємству "БОГУСЛАВСЬКЕ" вимозі б/н від 23.05.2023 позивач, посилаючись на безпідставне не виконання відповідачем зобов`язань з реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних відповідно до вимог законодавства та умов укладеного між сторонами договору №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022, вимагало у семиденний строк з моменту отримання цієї вимоги сплатити 381393 грн штрафу та 317827,51 грн збитків.

Вищенаведена вимога була надіслана відповідачеві 24.05.2023 засобами поштового зв`язку, про що свідчать фіскальний чек №380 від 24.05.2023, поштова накладна №380 від 24.05.2023 та опис вкладення у цінний лист №380 від 24.05.2023.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 381393 грн штрафу та 317827,51 грн збитків у зв`язку з не виконанням Приватним підприємством "БОГУСЛАВСЬКЕ" зобов`язання з реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на те, що Приватне підприємство "БОГУСЛАВСЬКЕ" не зареєструвало розрахунки коригування до податкових накладних, у зв`язку з чим, виходячи з узгоджених сторонами умов пункту 8.19 договору №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 381393 грн, а також збитків у розмірі 317827,51 грн, завданих позивачеві внаслідок необґрунтованого позбавлення його права включити суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не повністю погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про задоволення позову з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

За приписами частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною (універсальною) саме в силу положень статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності.

Підставою для відшкодування збитків відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України є порушення зобов`язання.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Отже, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, факт протиправної поведінки відповідача, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та заподіяними збитками. Відповідачу, в свою чергу, потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Відповідно до підпункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

3а змістом пунктів 198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці 1 цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з ЄРПН, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму ПДВ на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН з порушенням терміну реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в ЄРПН, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

В силу пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін.

Загалом чинне законодавство не містить вимог щодо певних засобів доказування, якими можуть підтверджуватися обставини (факти), що стосуються реєстрації податкових накладних. Крім того, право позивача надавати докази щодо таких обставин (фактів) не може бути обмежене діями чи бездіяльністю контролюючого органу щодо проведення чи не проведення ним відповідної перевірки.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.

Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20.

Отже, за висновками Великої Палати Верховного Суду, навіть правова оцінка, надана рішенням суду в іншій справі, зокрема, щодо того, чи є певна поведінка правомірною або неправомірною, не є обов`язковою для суду. Тим більше не може бути обов`язковою така оцінка, надана контролюючим органом.

Разом із цим висновок щодо порушення норм податкового законодавства, допущених при реєстрації податкових накладних чи розрахунків коригування, чи висновок про відсутність такого порушення є саме правовим висновком, а не фактом порушення.

Наведене свідчить про те, що у контексті доказування такої складової цивільного правопорушення як протиправна поведінка заподіювача збитків, відсутність матеріалів податкової перевірки (акта або рішення) відповідного контролюючого органу, не може звільняти від відповідальності за завдані майнові збитки, а господарський суд у такому випадку має як самостійно оцінити надані докази, зокрема, ті, що стосуються реєстрації податкових накладних, так і самостійно здійснити оцінку дій чи бездіяльності, у тому числі щодо порушення податкового законодавства.

Отже, обставини (факти), що стосуються реєстрації податкових накладних (розрахунків коригування до податкових накладних), можуть підтверджуватися не тільки матеріалами відповідної перевірки контролюючим органом, а й, зокрема, податковими накладними, розрахунками коригування тощо. Господарський суд має повноваження самостійно надавати оцінку правомірності чи неправомірності дій чи бездіяльності відповідача, зокрема, стосовно відповідності його дій чи бездіяльності при виконанні зобов`язання податковому законодавству України, якщо це необхідно для вирішення спору.

Аналогічний правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладений в постанові від 01.12.2023 у справі №926/3347/22.

При цьому, не зважаючи на те, що обов`язок відповідача зареєструвати розрахунок коригування до податкової накладної є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, апеляційний господарський суд наголошує на тому, що у разі визначення такого обов`язку у господарському договорі вказаний обов`язок стає господарсько-договірним зобов`язанням.

Враховуючи вищевикладене, порушене право позивача у випадку безпідставного позбавлення його права на зменшення податкового зобов`язання за відповідною сумою податку може бути відновлено в порядку, передбаченому пунктом 8.19 договору №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022, яким встановлена відповідальність покупця за порушення встановлених строків реєстрації розрахунку коригування податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Водночас посилання позивача на порушення відповідачем встановленого договором №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022 обов`язку з реєстрації розрахунку коригування податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних в якості підстави для стягнення збитків є помилковими, адже таке порушення умов договору може бути підставою для стягнення штрафу, визначеного договором, а не збитків.

Саме така актуальна правова позиція судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду міститься в постанові від 07.06.2023 у справі №916/334/22 (неактуальними внаслідок часткового відступлення шляхом уточнення є лише позиції, викладені в пунктах 5.15, 5.17 та 5.18 цієї постанови, зокрема, щодо доказування такої складової цивільного правопорушення як протиправна поведінка заподіювача збитків).

Між тим, посилаючись на порушення Приватним підприємством "БОГУСЛАВСЬКЕ" свого обов`язку з реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних, позивачем в межах даної справи одночасно заявлено до стягнення і збитки, і штраф, при цьому розміри вказаних нарахувань фактично становлять суми податку на додану вартість з розрахунку коригування, який не був вчасно зареєстрований, що, в свою чергу, призводить до подвійної відповідальності особи, яка прострочила виконання зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення (зокрема, наявності збитків), а також беручи до уваги те, що узгоджений сторонами у договорі №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022 обов`язок відповідача зареєструвати розрахунок коригування до податкової накладної зумовив виникнення відповідного господарсько-договірного зобов`язання, відповідальність за порушення якого передбачена у вигляді штрафу, а не збитків, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Приватного підприємства "БОГУСЛАВСЬКЕ" на користь позивача 317827,51 грн збитків.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 381393 грн колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно з положеннями частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Укладаючи договір №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022 сторони останнього мали право очікувати на те, що все, що обумовлено укладеним між ними правочином, буде виконано контрагентом зацікавленої сторони, у тому числі відповідач виконає обов`язок з реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних. Зазначене випливає з норми статті 629 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а також відповідає загальноприйнятому принципу pacta sunt servanda.

Як зазначалося вище, з огляду на повернення відповідачем товару, поставленого на виконання специфікацій до договору №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022, позивачем було оформлено низку розрахунків коригування до податкових накладних, які 22.06.2022 були отримані відповідачем, про що свідчать наявні у матеріалах справи квитанції і роздруківки з програми "Медок" та що не заперечується Приватним підприємством "БОГУСЛАВСЬКЕ".

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до місцевого господарського суду не подано жодного доказу на підтвердження виконання ним передбаченого пунктом 8.19 договору №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022 обов`язку з реєстрації розрахунків коригувань до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 15 днів з дати отримання відповідних розрахунків.

Колегія суддів також зазначає, що невиконання вищенаведеного зобов`язання правильно кваліфіковане судом першої інстанції як його порушення у розумінні Цивільного кодексу України, а самого відповідача визначено таким, що прострочив виконання зобов`язання у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу.

За умовами частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В силу частин першої, другої та четвертої статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Суб`єкти господарювання при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

У пункті 8.19 договору №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022 вказано, що у випадку порушення термінів на реєстрацію Покупець зобов`язаний сплатити на вимогу Продавця штраф у розмірі податку на додану вартість від загальної суми розрахунку коригування, який не був вчасно зареєстрований.

Південно-західний апеляційний господарський суд враховує, що суми податку на додану вартість з кожної господарської операції по поставці товару були визначені сторонами у підписаних ними без зауважень видаткових накладних, накладних на повернення від покупця та у податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв`язку з чим розмір цих сум не є спірним.

За таких обставин, перевіривши проведений позивачем розрахунок суми штрафу, апеляційний господарський суд дійшов висновку про його арифметичну неправильність, оскільки сума штрафу була безпідставно визначена у розмірі 20% від суми розрахунку коригування до податкових накладних, що не відповідає змісту пункту 8.19 договору №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022.

Здійснивши власний розрахунок відповідно до узгодженого сторонами у пункті 8.19 договору №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022 порядку, виходячи від загальної суми розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної, що були надані позивачем з відмітками про їх надсилання відповідачеві, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з Приватного підприємства "БОГУСЛАВСЬКЕ" на користь Адвокатського об`єднання "ОКТОПУС" штрафу у сумі 329537,11 грн (розраховано наступним чином: 116235 грн за розрахунком коригування №3055 від 29.04.2022 до податкової накладної №1600 від 31.01.2022 + 50052,80 грн за розрахунком коригування №3057 від 29.04.2022 до податкової накладної №1601 від 31.01.2022 + 16389 грн за розрахунком коригування №3056 від 29.04.2022 до податкової накладної №305 від 07.02.2022 + 65697,88 грн за розрахунком коригування №3058 від 29.04.2022 до податкової накладної №306 від 07.02.2022 + 81162,43 грн за розрахунком коригування №3059 від 29.04.2022 до податкової накладної №1598 від 31.01.2022 = 329537,11 грн).

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення клопотання Приватного підприємства "БОГУСЛАВСЬКЕ" про зменшення штрафних санкцій б/н від 12.10.2023 (вх.№36154/23 від 12.10.2023), яке було подане до місцевого господарського суду та обґрунтоване відсутністю у відповідача основної заборгованості за договором №22НХ025ОДОВ від 24.01.2022, оскільки, по-перше, заявлена позивачем до стягнення сума штрафу нарахована внаслідок не виконання відповідачем обов`язку з реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних, а не у зв`язку з наявністю основної заборгованості за поставлений на підставі вказаного договору товар; по-друге, зменшення штрафних санкцій є правом суду, а не його обов`язком, при цьому до вказаного клопотання відповідачем не подано жодного належного у розумінні процесуального доказу на підтвердження існування обставин, які б зумовили необхідність зменшення штрафу, тим більше, що розмір останнього є розумним.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2024 у справі №916/3199/23 не повністю відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, а тому підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Приватного підприємства "БОГУСЛАВСЬКЕ" на користь Адвокатського об`єднання "ОКТОПУС" 317827,51 грн збитків та 51855,89 грн штрафу з одночасним ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині та зміну розподілу судових витрат.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволенню позову та апеляційної скарги з урахуванням подання останніх в електронній формі, у зв`язку з чим до встановленої законом ставки судового збору мав бути застосований понижуючий коефіцієнт у розмірі 0,8, визначений частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "БОГУСЛАВСЬКЕ" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2024 у справі №916/3199/23 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Приватного підприємства "БОГУСЛАВСЬКЕ" на користь Адвокатського об`єднання "ОКТОПУС" 317827,51 грн збитків та 51855,89 грн штрафу скасувати, у задоволенні позову в цій частині відмовити, в частині розподілу судових витрат змінити, в решті рішення залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов Адвокатського об`єднання "ОКТОПУС" до Приватного підприємства "БОГУСЛАВСЬКЕ" задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "БОГУСЛАВСЬКЕ" на користь Адвокатського об`єднання "ОКТОПУС" 329537,11 грн штрафу, 3954,51 витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 4713 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти позову відмовити".

Стягнути з Адвокатського об`єднання "ОКТОПУС" на користь Приватного підприємства "БОГУСЛАВСЬКЕ" 5323,36 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 01.07.2024.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук