ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2024 р. Справа №27/55(914/330/24)

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Желік М.Б.

суддів Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства Рома б/н від 13.05.2024 (вх. №01-05/1417/24 від 16.05.2024)

на рішення Господарського суду Львівської області від 18.04.2024 (суддя Чорній Л.З., повний текст складено 25.04.2024)

у справі № 27/55 (914/330/24)

за позовом Спільного українсько-німецького підприємства Тристалко у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Жовква Львівської області

до відповідача: Приватного підприємства Рома, м. Рава-Руська, Львівська область

про стягнення 914 141,46 грн

в межах провадження у справі № 27/55

за заявою: Спільного українсько-німецького підприємства Тристалко у формі ТзОВ, м. Жовква Львівської області

про банкрутство Спільного українсько-німецького підприємства Тристалко у формі ТзОВ, м. Жовква Львівської області

за участю представників сторін:

від скаржника (відповідача): Квіткін Ю.М.

арбітражний керуючий Сибаль А.М.

від позивача Рабінович М.П.

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.04.2024 у справі №27/55 (914/330/24) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто із Приватного підприємства Рома на користь Спільного українсько-німецького підприємства фірма Тристалко (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) 177 966,45 грн. 3% річних, 736 175,01 грн. інфляційних втрат та 10 969,70 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 18.04.2024 та відмовити в задоволенні позову. Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.05.2024 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.

17.05.2024 на адресу суду від скаржника надійшло клопотання б/н від 17.05.2024 (вх. №01-04/3363/24) про долучення до матеріалів справи оригіналу квитанції про сплату судового збору на суму 16 454,55 грн.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 апеляційну скаргу Приватного підприємства Рома залишено без руху та встановлено строк 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, а саме надання суду доказів сплати судового збору в розмірі 3686,91 грн.

24.05.2024 на адресу суду надійшло клопотання про усунення недоліків скарги, до якого додано платіжну інструкцію про сплату судового збору.

28.05.2024 ухвалою Західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження; призначено розгляд справи на 19.06.2024; встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу; витребувано матеріали справи з господарського суду Львівської області.

17.06.2024 представником Спільного українсько-німецького підприємства Тристалко у формі ТзОВ, адвокатом Квіткіном Ю.М. подано до суду апеляційної інстанції заяву (вх.№01-04/4087/24 від 17.06.2024) про внесення даних представника до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи № 27/55 (914/330/24), а також відзив на апеляційну скаргу (вх. № 01-04/4086/24 від 17.06.2024), в якому він просить суд в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, рішення господарського суду Львівської області від 18.04.2024 у даній справі залишити без змін, поновити пропущений із поважних причин процесуальний строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

В судове засідання 19.06.2024 сторони та арбітражний керуючий участь уповноважених представників забезпечили, які навели свої доводи та міркування щодо вимог апеляційної скарги та просили врахувати їх при винесенні постанови.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, враховуючи наведені представниками сторін доводи, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржене рішення скасуванню, з огляду на наступне.

1. Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст вимог та рішення суду першої інстанції.

Спільне українсько-німецького підприємство Тристалко у формі ТзОВ звернулося до господарського суду з позовом до Приватного підприємства Рома з вимогою про стягнення 914 141,46 грн., з яких 177 966,45 грн. 3% річних та 736 175,01 грн. інфляційних втрат. Підставою звернення з позовними вимогами позивач зазначає рішення господарського суду Львівської області у справі № 27/55 (914/4078/21) від 17.04.2023, яким вирішено стягнути з Приватного підприємства Рома на користь Спільного українсько-німецького підприємства Тристалко у формі Товариства з обмеженою відповідальністю 1 061 962,42 грн. заборгованості з орендної плати за січень серпень 2018 року за договором оренди від 02.01.2018 та 10 937,50 грн. судового збору.

Господарський суд Львівської області задовільняючи позовні вимоги у повному обсязі виснував наступне:

- рішенням Господарського суду Львівської області від 17.04.2023 у справі № 27/55(914/4078/21) встановлено факт виникнення у відповідача заборгованості з орендної плати за укладеним між сторонами договором оренди від 02.01.2018 та вирішено стягнути з Приватного підприємства Рома на користь Спільного українсько-німецького підприємства Тристалко у формі Товариства з обмеженою відповідальністю 1 061 962,42 грн. заборгованості за період з січня по серпень 2018.

- відповідно до п. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

- враховуючи положення ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

- вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

- перевіривши підстави, строки та правильність розрахунку позивача процентів річних за визначений період, здійснивши відповідний перерахунок суд зазначив, що вимога про стягнення 3 % річних підлягає задоволенню в сумі 177 966,45 грн.; вимога про стягнення втрат від інфляції, що підлягає задоволенню за спірний період становить 736 175,01 грн.

2. Узагальнені доводи апелянта, заперечення позивача.

Приватне підприємство Рома не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду, зазначає, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права на підтвердження чого зазначає наступне:

- cудом, як і позивачем не вірно визначено момент початку здійснення нарахування інфляційних втрат та 3% річних. Оскільки скаржник не визнавав договір оренди від 02.01.2018 у нього не могло виникати зобов`язань щодо оплати орендної плати. Більше того, сам факт наявності судового спору між позивачем та відповідачем у межах справи № 27/55 (914/4078/21) підтверджує ту обставину, що грошове зобов`язання по сплаті орендної плати було спірним й не було точно визначеним. Відтак, лише після набрання законної сили рішенням у господарській справі 27/55 (914/4078/21) у відповідача могли виникнути зобов`язання по сплаті грошових коштів (заборгованості з орендних платежів), тобто лише після набрання законної сили судовим рішенням про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням конкретизувався зміст грошових зобов`язань Приватного підприємства Рома перед Спільним українсько-німецьким підприємством Тристалко у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, тобто з 21.09.2023 (дата винесення постанови Західного апеляційного господарського суду у справі № 27/55(914/4078/12).

- станом на момент винесення оскарженого рішення, рішення Господарського суду Львівської області від 17.04.2023 у справі №27/55 (914/4078/21) переглядалося за нововиявленими обставинами, та за результатами такого перегляду не набрало законної сили. Вказане з врахуванням положень ст. 325 ГПК України, яка визначає можливість скасування чи зміни рішення за результатами його перегляду за нововиявленими обставинами є свідченням передчасності прийняття рішення про задоволення позовних вимог.

- положення ГК України, для цілей визначення об`єкту оренди майна розкриває зміст поняття Цілісний майновий комплекс як господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання.

- земельна ділянка, на якій розташований об`єкт оренди згідно оскарженого договору оренди землі від 02.01.2018 цілісний майновий комплекс Жовківський цегельний завод перебуває у постійному користуванні позивача за зустрічним позовом на підставі Державного акту на право постійного користування землею, серії ЛВ-51 виданий 13.02.1995.

- передбачаючи різні способи відмовитися або позбутися ділянки, яка передана особі в постійне користування земельне законодавство не передбачає можливості для такої особи передати земельну ділянку в оренду третій особі. Про це також наголосив і Конституційний Суд України у п.5.6. рішення від 22.09.2005 №5-рп/2005. Правом розпоряджатися вказаною земельною ділянкою наділений орган, уповноважений державою на здійснення таких функцій. З огляду на що позивач за первісним позовом не мав юридичної можливості передати в оренду цілісний майновий комплекс Жовківський цегельний завод, оскільки не мав права розпоряджатися земельною ділянкою на якій він розташований.

- господарським судом Львівської області розглядається справа № 27/55 (914/319/24) за позовом Жовківської міської ради до Спільного українсько-німецького підприємства Tристалко у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про припинення права користування земельною ділянкою, за результатами розгляду якої судом буде встановлено обставини щодо законності розпорядження земельною ділянкою, яка передана позивачу у постійне користування.

- відмова господарського суду Львівської області у зупиненні провадження у даній справі до моменту розгляду справи № 27/55 (914/319/24) враховуючи пов`язаність цих справ призвела до порушення суд норм процесуального права при прийнятті рішення.

- в межах розгляду справи №27/55 (914/1780/23) за позовом Приватного підприємства Рома до Спільного українсько-німецького підприємства Тристалко у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про визнання недійсним договору оренди від 02.01.2018 рішенням господарського суду Львівської області від 17.04.2024 позовні вимоги задоволено повністю, визнано недійсним договір оренди від 02.01.20148, що має ключове значення для вирішення даної справи.

Повністю заперечуючи вимоги апеляційної скарги представник позивача зазначає наступне:

- за умовами укладеного між сторонами договору оренди цілісного майнового комплексу від 02.01.2018, зокрема, п.2.2. орендна плата проводиться орендарем щомісячно шляхом переказу грошових коштів на поточний банківський рахунок орендодавця, але не пізніше 5-го числа наступного за місяцем оплати. Відповідно до положень ст. 286 ГК України строки внесення орендної плати визначається в договорі, який в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для сторін. При цьому, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст530 ЦК України).

- з огляду на вказане, невизнання чи незгода боржника із наявністю у нього грошового зобов`язання, в т.ч. розгляд справи в суді, є лише суб`єктивним ставленням боржника до юридичного факту існування грошового зобов`язання та жодним чином не впливає на визначення строку виконання зобов`язання, який встановлюється в договорі.

- судове рішення про стягнення основного боргу не створює, а лише засвідчує факт існування невиконаного у встановлений договором строк зобов`язання, яке на підставі рішення суду підлягатиме примусовому виконанню. З огляду нащо, позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних з моменту порушення відповідачем строків виконання грошових зобов`язань, визначених у договорі.

- земельна ділянка площею 3,9 га на якій розміщений цілісний майновий комплекс Жовківський цегельний завод, не належить на праві власності позивачу, що вбачається із долучених до матеріалів справи доказів, зокрема, інформаційної довідки, а тому не є частиною цілісного майнового комплексу в розумінні положень ст. 283 ГК України, а відтак і не була предметом договору оренди від 02.01.2018.

- відповідач набув право користування земельною ділянкою в порядку положень ст. 796 ЦК України, у зв`язку з орендою цілісного майнового комплексу, що на ній розташований. Що в свою чергу спростовує твердження скаржника про неукладеність договору оренди від 02.01.2018.

- щодо не зупинення господарським судом провадження у даній справі до моменту вирішення господарського справи 27/55 (914/319/24) вказує, що предметом спору у даній справі є стягнення інфляційних втрат на 3% річних, нарахованих на розмір основної заборгованості, яка стягнена з Приватного підприємства Рома на користь Спільного українсько-німецького підприємства Тристалко у формі Товариства з обмеженою відповідальністю рішенням господарського сулу Львівської області від 17.04.2023 у справі № 27/55 (914/4078/21), яке набрало законної сили. А відтак, вирішення питання щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою позивача не матиме жодного значення при вирішенні даної справи, з огляду на що господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні поданого клопотання.

3. Фактичні обставини справи, правильно встановлені судом першої інстанції за результатами оцінки доказів.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.04.2023 у справі № 27/55 (914/4078/21) за первісним позовом Спільного українсько-німецького підприємства Тристалко у формі ТзОВ до відповідача Приватного підприємства Рома про стягнення 1 061 962,42 грн. заборгованості та за зустрічним позовом Приватного підприємства Рома до відповідача Спільного українсько-німецького підприємства Тристалко у формі ТзОВ про визнання недійсним договору оренди 02.01.2018 первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства Рома на користь Спільного українсько-німецького підприємства Тристалко у формі Товариства з обмеженою відповідальністю 1 061 962,42 грн. заборгованості з орендної плати та 10 937,50 грн. судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.11.2023 постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.09.2023 та рішення Господарського суду Львівської області від 17.04.2023 у справі №27/55(914/4078/21) залишено без змін.

В межах розгляду справи судами встановлено факт виникнення у відповідача Приватного підприємства Рома заборгованості перед позивачем - Спільним українсько-німецьким підприємством Тристалко у формі ТзОВ з орендної плати за договором оренди від 02.01.2018, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) цілісний майновий комплекс - Жовківський цегельний завод, який знаходиться за адресою: м. Жовква, вул. Дорошенка, 17.

Згідно з п. 2.1 договору за користування орендованим майном орендар щомісяця сплачує орендодавцю орендну плату у розмірі 145833,34 грн без ПДВ. Загальна суму цього договору становить 3350000,00 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору орендна плата проводиться орендарем щомісячно шляхом переказу грошових коштів на поточний банківський рахунок орендодавця, але не пізніше 5-го числа наступного за місяцем оплати.

Згідно з п. 3.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у п. 3.2 цього договору, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

З огляду на положення ст. 625 ЦК України, яка визначає зобов`язання боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, позивачем в межах даного спору заявлено про стягнення 914 141,46 грн., з яких 177 966,45 грн. 3% річних та 736 175,01 грн. інфляційних втрат нарахованих за період з січня по серпень 2018 на основну суму заборгованості, що стягнена на підставі рішення господарського суду Львівської області від 17.04.2023 у справі 27/55 (914/4078/21).

4. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника щодо кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати від боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу ч. 2 та ч. 3 ст. 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань наведені в ст. 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Як встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 17.04.2023 у справі № 27/55(914/4078/21) сторонами 02.01.2018 укладено Договір оренди.

Означеним рішенням встановлено факт виникнення у відповідача заборгованості з орендної плати за вказаним договором та вирішено стягнути з Приватного підприємства Рома на користь Спільного українсько-німецького підприємства Тристалко у формі Товариства з обмеженою відповідальністю 1 061 962,42 грн заборгованості.

Відповідно до п. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України. Тому приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постановa Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц)).

Окрім того, в постанові від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що у даному випадку виникло у боржника у зв`язку невиконанням умов договору оренди від 02.01.2018. З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про підставність заявлення позивачем вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних нарахованих в порядку положень ст. 625 ЦК України на заборгованість стягнену за рішенням господарського суду Львівської області від 17.04.2023 у справі № 22/57 (914/4078/21).

Здійснивши власний розрахунок заявлених до стягнення 3 % річних та втрат від інфляції за спірний період з січня по серпень 2018 колегія суддів виснує, що такий є арифметично правильним та з урахуванням висновків суду викладених у цій постанові підлягає стягненню на корить позивача.

Щодо визначення моменту початку здійснення нарахувань інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 2.2 договору оренди цілісного майнового комплексу від 02.01.2018 орендна плата проводиться орендарем щомісячно шляхом переказу грошових коштів на поточний банківський рахунок орендодавця, але не пізніше 5-го числа наступного за місяцем оплати.

Вказане встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 17.04.2023 у справі № 27/55 (914/4078/21) та в порядку положень ст. 75 ГПК України не підлягає повторному доказуванню.

З огляду на що сторонами договору оренди чітко визначено строки сплати орендних платежів, і факт невизнання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором, оскарження цього договору за відсутності інших доказів не впливає на визначення строку виконання зобов`язання. Натомість колегія суддів погоджуючись із доводами позивача зазначає, що судове рішення про стягнення основного боргу не створює, а лише засвідчує існування невиконаного у встановлений договором строк зобов`язання.

Відтак, позивачем правомірно здійснено розрахунок стягуваних сум з моменту порушення відповідачем строків виконання грошових зобов`язань, що визначені договором.

Щодо розгляду клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до моменту вирішення господарським судом справи 27/55 (914/319/24) колегія суддів зазначає наступне.

На розгляді господарського суду Львівської області перебуває справа № 27/55 (914/319/24) за позовом Жовківської міської ради до Спільного українсько-німецького підприємства Тристалко у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, у якій ставиться вимога про припинення Спільному Українсько-Німецькому підприємству Тристалко у формі Товариства з обмеженою відповідальністю права постійного користування земельною ділянкою, площею 3,9 га, розташованою за адресою: Львівська область, м. Жовква, вул. Дорошенка, 17, яка була передана за Державним актом на право постійного користування землею Серії ЛВ-51 від 13.02.1995. Приватне підприємство Рома є учасником цієї справи у статусі третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача.

Підставами позову Жовківської міської ради є те, що позивачу стало відомо про те, що Спільне українсько-німецьке підприємство Тристалко передало в оренду належну йому нерухому будівлю, яка розташована на території землі комунальної форми власності, що була передана у постійне користування. Водночас, ця земельна ділянка передавалася Спільному українсько-німецькому підприємству Тристалко під конкретну мету - для будівництво цегельного заводу на території колишнього кар`єру. За твердженням Жовківської міської ради цей завод не був збудований, а Відповідач не повідомивши останню та не отримавши від неї, як розпорядника земельною ділянкою, переданою в постійне користування, дозволу на розпорядження ділянкою, а також залишивши поза увагою те, що будь-яке розпорядження ділянкою, у тому числі, передання такої в оренду, належить виключно Жовківській міській раді, передав її в оренду разом із нерухомою будівлею, що свідчить про не цільове її використання. Крім цього, позовна заява мотивована й тим, що Відповідач жодного разу, окрім як за 2014 та 2016 роки, не оплатив плату за землю (земельний податок), що у сукупності із приведеними вище обставинами потягнуло пред`явлення цього позову про припинення користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобовязаний зупинити провадження у справі, зокрема у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Колегія суддів погоджуючись із висновками господарського суду щодо відсутності підстав для зупинення провадження у справі зазначає, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено підстав об`єктивної неможливості розгляду справи про стягнення 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на заборгованість, що стягнена на підставі рішення господарського суду Львівської області від 17.04.2023 у справі №27/55 (914/4078/21), що набрало законної сили до вирішення питання про припинення права постійного користування земельною ділянкою Спільного українсько-німецького підприємства Тристалко у формі Товариства з обмеженою відповідальністю.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у цьому рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а рішення господарського суду Львівської області від 18.04.2024 у справі № 27/55 (914/330/24) скасуванню.

В порядку положень статті 129 ГПК України судовий збір слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1 В задоволенні вимог апеляційної скарги Приватного підприємства Рома б/н від 13.05.2024 (вх. №01-05/1417/24 від 16.05.2024) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 18.04.2024 у справі № 27/55 (914/330/24) залишити без змін.

3. Судові витрати залишити за скаржником.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 01.07.2024.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.