ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року Справа № 924/1351/20 (924/926/23)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:

позивача - Заруцький О.В.

відповідача 1 - Керницька О.В.

відповідача 2 - не з`явився

кредитора - Ярош В.Ю.

арбітражний керуючий - Рудий А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.04.2024, повний текст складено 19.04.2024, у справі № 924/1351/20 (924/926/23) (суддя Танасюк О.Є.)

за позовом Колективного підприємства "Агрофірма "Проскурів"

до ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопарк Проскурів"

про визнання недійсними посвідчених приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Твердохліб В.П. правочинів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 16.04.2024 у справі № 924/1351/20 (924/926/23) позов задоволено.

Визнано недійсним договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) із кадастровим номером :28:001:0792 від 14.12.2021 №1738, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Твердохліб В.П., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Технопарк Проскурів" () та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Визнано недійсним договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) із кадастровим номером :28:002:0774 від 14.12.2021 №1737, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Твердохліб В.П., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Технопарк Проскурів" () та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопарк Проскурів" (31362, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Розсоша, вул. Центральна, 1/1 А, ) на користь Колективного підприємства "Агрофірма "Проскурів" (29008, м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 257, ) 5368,00 грн. (п`ять тисяч триста шістдесят вісім гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням від 16.04.2024 у справі № 924/1351/20 (924/926/23) ОСОБА_1 звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.04.2024 у справі №924/1351/20 (924/926/23) та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Здійснити розподіл судових витрат.

Апелянт зазначає, що укладаючи договори про надання права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) на спірні земельні ділянки, ОСОБА_1 мала усі підстави вважати, що документи на підставі яких ТОВ "Технопарк Проскурів" володіє вказаними ділянками, є законними, та правомірно очікувала, що ТОВ "Технопарк Проскурів", передаючи в користування ОСОБА_1 земельні ділянки, має законне право розпоряджатися ними, а після отримання за договором користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) ОСОБА_1 матиме змогу мирно ними володіти та користуватись.

Отже вважає, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем земельної ділянки площею 0,8284 га (кадастровий номер :28:002:0774) та земельної ділянки площею 0,8284 га (кадастровий номер :28:001:0792) за оплатним договором.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №924/1351/20 (924/926/23)/3192/24 від 10.05.2024 витребувано матеріали справи №924/1351/20 (924/926/23) з Господарського суду Хмельницької області. 16.05.2024 матеріали справи №924/1351/20 (924/926/23) надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.04.2024 у справі № 924/1351/20 (924/926/23) залишено без руху та надано апелянту 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків.

03.06.2024 від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали від 22.05.2024.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.04.2024 у справі № 924/1351/20 (924/926/23); розгляд апеляційної скарги призначено на "25" червня 2024 р. об 16:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №1.

Запропоновано позивачу у строк до 21.06.2024 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії цього відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Запропоновано відповідачу-2 у строк до 21.06.2024 надати суду письмові пояснення з приводу поданої апеляційної скарги та докази надсилання копії цих письмових пояснень іншим учасникам справи.

Роз`яснено сторонам по справі право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно з правилами статті 197 Господарського процесуального кодексу України. Таке клопотання (заява) може бути подано не пізніш як за п`ять днів до відповідного судового засідання.

Копію ухвали доставлено учасникам справи в електронні кабінети системи "Електронний суд" ЄСІТС (а.с. 78, т. 2).

20.06.2024 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" від Колективного підприємства "Агрофірма "Проскурів" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.04.2024 у справі № 924/1351/20 (924/926/23), в якому останній вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання 25.06.2024 з`явились арбітражний керуючий, представники позивача та ініціюючого кредитора (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів системи "Easy Con"), які заперечили доводи апеляційної скарги та представник відповідача-1 (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів системи "Easy Con"), яка підтримала подану апеляційну скаргу та надали усні пояснення.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомлені.

Відповідно до норм ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст.ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 21.09.2021 у справі №924/1351/20 (924/914/20), яке залишене без змін постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2022 в частині вимог про витребування земельних ділянок, було витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопарк Проскурів" на користь Агрофірми "Проскурів" земельні ділянки: площею 1,1623 га, кадастровий №:28:002:0774; площею 15,4769 га, кадастровий №:06:012:0721; площею 0,8284 га, кадастровий №:28:001:0792.

Під час вирішення спору у справі №924/1351/20 (924/914/20) суди дійшли висновків, що відповідачем - ПАТ "Проскурів" не підтверджено та не доведено наявність та правомірність підстави для реєстрації за ПАТ "Проскурів" права власності на спірні земельні ділянки.

Також судом встановлено, що вибуття спірних земельних ділянок з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з власності Агрофірми "Проскурів" до ПАТ "Проскурів" та в подальшому до ТОВ "Технопарк Проскурів" було здійснено в період дії мораторію щодо відчуження земель сільськогосподарського призначення, що є порушенням підпункту б) пункту 15 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції станом на дату прийняття рішень державних реєстраторів від 22.04.2016 та від 18.06.2020).

07.12.2021 загальні збори засновників (учасників) ТОВ "Технопарк Проскурів" прийняли рішення про укладення договорів емфітевзису земельних ділянок з ОСОБА_1 строком на 49 років, зокрема, щодо земельних ділянок: кадастровий №:28:001:0792, площею 0,8284 га, за ціною 13679,82 грн.; кадастровий №:28:002:0774, площею 1,1623 га, за ціною 19193,79 грн.; кадастровий №:06:012:0721, площею 15,4769 га, за ціною 211633,45 грн. Надано повноваження на право підпису від імені ТОВ "Технопарк Проскурів" на укладення договорів емфітевзису з ОСОБА_1 на відповідних умовах ОСОБА_2 .

13.12.2021 ТОВ "Технопарк Проскурів" видано ОСОБА_2 нотаріально посвідчену довіреність на представництво Товариства з будь-яких питань, що стосуватимуться передачі в оренду чи емфітевзис належних ТОВ "Технопарк Проскурів" земельних ділянок.

У нотаріально посвідченій заяві від 14.12.2022 ОСОБА_3 згідно ст. 65 Сімейного кодексу України, надав згоду дружині ОСОБА_1 на укладення та підписання договорів про надання права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб, зокрема, площею 1,1623 га, кадастровий №:28:002:0774; площею 15,4769 га, кадастровий №:06:012:0721; площею 0,8284 га, кадастровий №:28:001:0792.

14.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Технопарк Проскурів" в особі ОСОБА_2 (представник власника) та ОСОБА_1 (землекористувач) укладено договір про право користування земельною ділянкою (договір емфітевзису), відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Технопарк Проскурів" передало ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 1,1623 га, кадастровий №:28:002:0774, місце розташування: АДРЕСА_1 , цільове призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з метою її використання для сільськогосподарських потреб (емфітевзису). При цьому, власник зберігає за собою право розпорядження вказаною земельною ділянкою ( п. 1.1. договору).

У п. 1.3. договору визначено, що вказана земельна ділянка належить ТОВ "Технопарк Проскурів" на праві власності, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.06.2020, номер запису про право власності: 36935944, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

У п. 1.4. договору представник власника свідчить про відсутність обмежень (обтяжень) щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застави, оренди, сервітуту тощо). Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані.

Пунктом 1.6. договору передбачено, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися, успадковуватися, передаватися у заставу, вноситися до статутного капіталу.

У п. 1.8. договору вказано, що представник власника стверджує та гарантує, що зазначена земельна ділянка на момент укладення цього договору нікому іншому не продана, іншим способом не відчужена, під забороною (арештом), заставою (податковою заставою) не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб, як у межах, так і за межами України, немає, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не внесена, в найм не здана, не має ніяких недоліків, які б могли перешкодити її ефективному використанню за цільовим призначенням. Відсутність податкової застави, заборони відчуження або арешту майна, обтяження нерухомого майна іпотекою перевірено шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14.12.2021 до підписання договору.

Відповідно до п. 2.1. договору за користування земельною ділянкою землекористувач сплачує власнику плату в розмірі 19193,79 грн., які землекористувач перераховує на рахунок власника протягом п`яти робочих днів після підписання договору.

Строк користування земельною ділянкою за договором становить 49 років з пролонгацією вказаного права на той самий строк.

Пунктом 7.7. договору визначено, що зміна власника земельної ділянки не впливає на долю встановленого емфітевзису.

Договір вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (п. 7.8. договору).

Договір підписаний сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Твердохліб В.П. та зареєстрований в реєстрі за №1737.

14.12.2021 приватним нотаріусом Твердохліб В.П. проведено реєстраційну дію щодо реєстрації права користування земельною ділянкою з кадастровим №:28:002:0774 за ОСОБА_1 (запис про інше речове право №45653073 від 14.12.2021).

15.12.2021 ОСОБА_1 перерахувала ТОВ "Технопарк Проскурів" 19193,79 грн. за договором про надання права користування земельною ділянкою від 14.12.2021 згідно рахунка на оплату №1069 від 15.12.2021, що підтверджується платіжною інструкцією №8810.40872 від 15.12.2021.

В матеріалах справи наявний Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 18.06.2020 за №212998043, згідно якого власником земельної ділянки площею 1,1623 га, кадастровий №:28:002:0774 є ТОВ "Технопарк Проскурів", форма власності - колективна.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021 від 25.10.2021, земельна ділянка площею 1,1623 га, кадастровий №:28:002:0774 зареєстрована Управлінням Держземагенства у Хмельницькій області 23.09.2013.

14.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Технопарк Проскурів" в особі ОСОБА_2 (представник власника) та ОСОБА_1 (землекористувач) укладено договір про право користування земельною ділянкою (договір емфітевзису), відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю „Технопарк Проскурів" передало ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,8284 га, кадастровий №:28:001:0792, місце розташування: АДРЕСА_2 , цільове призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з метою її використання для сільськогосподарських потреб (емфітевзису). При цьому, власник зберігає за собою право розпорядження вказаною земельною ділянкою ( п. 1.1. договору).

У п. 1.3. договору визначено, що вказана земельна ділянка належить ТОВ "Технопарк Проскурів" на праві власності, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.06.2020, номер запису про право власності: 36943447, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

У п. 1.4. договору представник власника свідчить про відсутність обмежень (обтяжень) щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застави, оренди, сервітуту тощо). Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані.

Пунктом 1.6. договору передбачено, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися, успадковуватися, передаватися у заставу, вноситися до статутного капіталу.

У п. 1.8. договору вказано, що представник власника стверджує та гарантує, що зазначена земельна ділянка на момент укладення цього договору нікому іншому не продана, іншим способом не відчужена, під забороною (арештом), заставою (податковою заставою) не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб, як у межах, так і за межами України, немає, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не внесена, в найм не здана, не має ніяких недоліків, які б могли перешкодити її ефективному використанню за цільовим призначенням. Відсутність податкової застави, заборони відчуження або арешту майна, обтяження нерухомого майна іпотекою перевірено шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14.12.2021 до підписання договору.

Відповідно до п. 2.1. договору за користування земельною ділянкою землекористувач сплачує власнику плату в розмірі 13679,82 грн., які землекористувач перераховує на рахунок власника протягом п`яти робочих днів після підписання договору.

Строк користування земельною ділянкою за договором становить 49 років з пролонгацією вказаного права на той самий строк.

Пунктом 7.7. договору визначено, що зміна власника земельної ділянки не впливає на долю встановленого емфітевзису.

Договір вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (п. 7.8. договору).

Договір підписаний сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Твердохліб В.П. та зареєстрований за №1738.

14.12.2021 приватним нотаріусом Твердохліб В.П. проведено реєстраційну дію щодо реєстрації права користування земельною ділянкою з кадастровим №:28:001:0792 за ОСОБА_1 (запис про інше речове право №45654576 від 14.12.2021).

15.12.2021 ОСОБА_1 перерахувала ТОВ "Технопарк Проскурів" 13679,82 грн. за договором про надання права користування земельною ділянкою від 14.12.2021 згідно рахунка на оплату №1070 від 15.12.2021, що підтверджується платіжною інструкцією №8810.40993 від 15.12.2021.

В матеріалах справи наявний Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 18.06.2020 за №213063527, згідно якого власником земельної ділянки площею 0,8284 га, кадастровий №:28:001:0792, є ТОВ "Технопарк Проскурів", форма власності - колективна.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021 від 25.10.2021, земельна ділянка площею 0,8284 га, кадастровий №:28:001:0792 зареєстрована Управлінням Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області 11.11.2015.

У справі міститься податкова декларація з плати за землю (земельний податок) за 2021 рік ТОВ "Технопарк Проскурів" щодо земельних ділянок з кадастровим №:28:002:0774, площею 1,1623 га та кадастровим №:28:001:0792, площею 0,8284 га.

19.01.2022 право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :28:002:0774 та :28:001:0792 зареєстровано за Агрофірмою "Проскурів", що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.07.2023 за №340091280 та №300091193. Для реєстрації подані документи: рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.09.2021 у справі №924/1351/20 (924/914/20) та державний акт на право колективної власності на землю, серія та номер: ХМ, виданий 20.02.1996, видавник: Розсошанська сільська рада.

Позивач, звертаючись з позовом про визнання недійсними договорів про право користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) зазначає, що такі договори укладені з порушенням вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки ТОВ "Технопарк Проскурів" розпорядилося правом користування майном, яке виходячи із обставин, встановлених судовим рішенням у справі №924/1351/20 (924/914/20) перебувало у власності цього Товариства незаконно, що вказує на невідповідність спірних договорів емфітевзису ст. 317 ЦК України. Також вказує, що зміст договорів суперечить ст. 321 ЦК України, оскільки спірними правочинами без волі на те дійсного власника - КП "Агрофірма "Проскурів" обмежено його право користування, шляхом передачі такого права іншій особі.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 16.04.2024 у справі № 924/1351/20 (924/926/23) позов задоволено. Визнано недійсним договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) із кадастровим номером :28:001:0792 від 14.12.2021 №1738, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Твердохліб В.П., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Технопарк Проскурів" () та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Визнано недійсним договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) із кадастровим номером :28:002:0774 від 14.12.2021 №1737, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Твердохліб В.П., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Технопарк Проскурів" () та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що на момент укладення спірних договорів дійсним власником земельних ділянок з кадастровими номерами :28:002:0774 та :28:001:0792 була Агрофірма "Проскурів" і саме вона вправі приймати рішення щодо володіння, користування та розпорядження такими земельними ділянками, зокрема, щодо передачі в користування іншій особі.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Хмельницької області від 16.04.2024 у справі № 924/1351/20 (924/926/23) та мотивами суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивач, звертаючись з позовом про визнання недійсними договорів про право користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), зазначає, що такі договори укладені з порушенням вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки ТОВ "Технопарк Проскурів" розпорядилося правом користування майном, яке виходячи із обставин, встановлених судовим рішенням у справі №924/1351/20 (924/914/20) перебувало у власності цього Товариства незаконно, що вказує на невідповідність спірних договорів емфітевзису ст. 317 ЦК України. Також вказує, що зміст договорів суперечить ст. 321 ЦК України, оскільки спірними правочинами без волі на те дійсного власника - КП "Агрофірма "Проскурів" обмежено його право користування, шляхом передачі такого права іншій особі.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Водночас власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 ЦК України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто, саме власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання його іншим особам, а також вилучення цього майна у відповідних суб`єктів.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 395 ЦК речовим правом на чуже майно є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).

Частиною 1 ст. 407 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і фізичною особою, юридичною особою (далі - землекористувач).

Згідно з ч. 1 ст. 102-1 Земельного кодексу України, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як вбачається з матеріалів справи 14.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Технопарк Проскурів" та ОСОБА_1 укладено договір про право користування земельною ділянкою (договір емфітевзису), відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Технопарк Проскурів" передало ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 1,1623 га, кадастровий №:28:002:0774, з метою її використання для сільськогосподарських потреб (емфітевзису).

Аналогічний договір 14.12.2021 було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "Технопарк Проскурів" та ОСОБА_1 з приводу земельної ділянки загальною площею 0,8284 га, кадастровий №:28:001:0792.

Колегія суддів зауважує, що в даному випадку необхідно з`ясувати хто був власником земельних ділянок площею 1,1623 га, кадастровий №:28:002:0774 та площею 0,8284 га, кадастровий №:28:001:0792 на момент укладення оспорюваних договорів емфітевзису.

Так, у п. 1.8. спірних договорів вказано, що представник власника - ТОВ "Технопарк Проскурів" стверджує та гарантує, що на момент укладення договорів судових спорів щодо них, а також прав у третіх осіб, як у межах, так і за межами України, немає.

Однак колегією суддів враховується, що на момент укладення спірних договорів з приводу земельних ділянок площею 1,1623 га, кадастровий №:28:002:0774 та площею 0,8284 га, кадастровий №:28:001:0792 існував спір у справі №924/1351/20 (924/914/20) за позовом Агрофірми "Проскурів" до ПАТ "Проскурів" та ТОВ "Технопарк Проскурів" про скасування рішень державних реєстраторів та витребування вищевказаних земельних ділянок.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 21.09.2021 у справі №924/1351/20 (924/914/20) витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопарк Проскурів" на користь Агрофірми "Проскурів" земельні ділянки з площею 1,1623 га, кадастровий №:28:002:0774 та площею 0,8284 га, кадастровий №:28:001:0792. В цій частині дане рішення залишено без змін постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2022.

Спірні договори про право користування земельними ділянками від 14.12.2021 були укладенні під час перегляду в апеляційному порядку судового рішення у справі №924/1351/20 (924/914/20), яким витребувано відповідні земельні ділянки від ТОВ "Технопарк Проскурів" на користь Агрофірми "Проскурів".

Апеляційний господарський суд звертає увагу, що відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, під час розгляду справи №924/1351/20 (924/914/20) судами були встановлені наступні обставини та зроблені наступні висновки:

- 24.12.2015 за Агрофірмою "Проскурів", на підставі державного акту серії ХМ № 000002 від 20.02.1996 зареєстровано право колективної власності на земельні ділянки за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,8284 га кадастровий №:28:001:0792 та площею 1,1623 га кадастровий №:28:002:0774.

- в подальшому 22.04.2016 вказані земельні ділянки були зареєстровані на праві власності за ПАТ "Проскурів", а 16.06.2020 - за ТОВ "Технопарк Проскурів".

- на підставі положень частини шостої статті 91 ГПК України, судами не було прийнято до уваги копії протоколу засідання правління позивача від 20.01.2016 та акту приймання-передачі від 20.01.2016 спірних ділянок ПАТ "Проскурів" (які стали підставою для реєстрації за ПАТ "Проскурів" права власності на спірні земельні ділянки) в якості належних, допустимих та достовірних доказів, враховуючи відсутність таких оригіналів та зважаючи на заперечення позивача самого факту існування оригіналів документів. Враховуючи зазначене, судом зроблено висновок, що останнім не підтверджено та не доведено наявність та правомірність підстави для реєстрації за ПАТ "Проскурів" права власності на спірні земельні ділянки, зокрема, на земельні ділянки площею 0,8284 га кадастровий №:28:001:0792 та площею 1,1623 га кадастровий №:28:002:0774.

- вибуття спірних земельних ділянок з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з власності Агрофірми "Проскурів" до ПАТ "Проскурів" та в подальшому до ТОВ "Технопарк Проскурів" було здійснено в період дії мораторію щодо відчуження земель сільськогосподарського призначення, що є порушенням підпункту б) пункту 15 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції станом на дату прийняття рішень державних реєстраторів від 22.04.2016 та від 18.06.2020).

Зазначені обставини стали підставою для витребування у ТОВ "Технопарк Проскурів" на користь Агрофірми "Проскурів" земельних ділянок площею 1,1623 га, кадастровий номер :28:002:0774 та площею 0, 8284 га, кадастровий номер :28:001:0792.

Колегія суддів звертає увагу, що однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є саме таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.09.2021 у справі №924/1351/20 (924/914/20) та державного акту на право колективної власності на землю, виданого Розсошанською сільською радою 20.02.1996, за Агрофірмою "Проскурів" 19.01.2022 було зареєстровано право власності на земельні ділянки площею 0,8284 га кадастровий №:28:001:0792 та площею 1,1623 га кадастровий №:28:002:0774.

Судом враховується, що судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності. Подібний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №907/742/16.

З огляду на зазначене, необґрунтованим та безпідставним є посилання скаржника на те, що на момент укладення спірних договорів рішення у справі №924/1351/20 (924/914/20) не набрало законної сили.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, від 20.06.2023 у справі №362/2707/19).

Таким чином колегія суддів виснує, що незалежно від того, що станом на момент укладення спірних договорів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містився запис про право власності ТОВ "Технопарк Проскурів" на земельні ділянки з кадастровими номерами :28:002:0774 та :28:001:0792, їх власником була Агрофірма "Проскурів", що стало підставою для задоволення віндикаційного позову та витребування на користь позивача (Агрофірми "Проскурів") вказаних земельних ділянок на підставі ст. 387 ЦК України, згідно рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.09.2021 у справі №924/1351/20 (924/914/20).

Щодо доводів скаржника, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, колегія суддів зазначає наступне.

Так, апеляційним судом враховується, що КП "Агрофірма "Проскурів" не є стороною оспорюваних правочинів, відповідно не вчиняло будь-яких дій на виконання правочинів (сплата коштів, передача майна, тощо). Тому в даному випадку позивач не може заявляти вимоги про застосування наслідків визнання судом недійсним правочину (двостороння реституція).

Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення позивача з даним позовом до суду, право власності на земельні ділянки площею 1,1623 га, кадастровий №:28:002:0774 та площею 0,8284 га, кадастровий №:28:001:0792 було зареєстровано за Агрофірмою "Проскурів" на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову, тому у позивача відсутня необхідність у витребуванні вказаних земельних ділянок з володіння відповідачів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19), постанові Верховного Суду від 30.08.2022 у справі №914/1658/15.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем (відповідачами) та чи є обраний позивачем спосіб захисту ефективним, тобто чи призведе до поновлення порушеного права.

Колегією суддів враховується, що власником земельних ділянок з кадастровими номерами :28:002:0774 та :28:001:0792 на момент укладення спірних договорів була Агрофірма "Проскурів". Укладення між відповідачами договорів емфітевзису від 14.12.2021 відбулось поза волею власника та обмежує права власника на власний розсуд користуватися та розпоряджатися своїм майном. В свою чергу, укладення спірних договорів стало підставою для внесення 14.12.2021 до Державного реєстру речових прав відомостей про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права користування земельними ділянками з кадастровими номерами :28:002:0774 та :28:001:0792.

Рішення суду про визнання недійсним договору, у даному випадку договорів емфітевзису, після його пред`явлення державному реєстратору, є підставою для припинення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідного речового права (права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб).

Тобто, обраний позивачем спосіб захисту та задоволення позову призведе до захисту інтересів позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Колегією суддів враховується, що вимога позивача про визнання спірних договорів емфітевзису є належним та єдино можливим способом відновлення порушеного права на земельні ділянки, правом користування яких розпорядилася особа, яка не мала на це права.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що на момент укладення спірних договорів дійсним власником земельних ділянок з кадастровими номерами :28:002:0774 та :28:001:0792 була Агрофірма "Проскурів", яка і вправі приймати рішення щодо володіння, користування та розпорядження такими земельними ділянками, зокрема, щодо передачі в користування іншій особі (особам).

Частиною 3 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.04.2024 у справі № 924/1351/20 (924/926/23) залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу №924/1351/20 (924/926/23) повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "08" липня 2024 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Грязнов В.В.