ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"03" липня 2024 р. Справа № 924/51/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Мельника О.В.

судді Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Новосельська О.В.

за участю представників:

прокурор: Рункевич І.В. прокурор

позивач: не з"вився

відповідач: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ КАРД" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.04.2024 у справі №924/51/24 (суддя Заярнюк І.В., м. Хмельницький, повний текст складено 22.04.2024)

за позовом Заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах Миролюбненської сільської ради, с. Миролюбне, Хмельницького району

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ КАРД" м. Луцьк, Волинської області

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів в сумі 20 873,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, Миролюбненської сільської ради звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ КАРД" про визнання недійсними додаткових угод №1 від 23.06.2021р., №2 від 02.08.2021р., №3 від 19.11.2021р. до договору №040420-21/04/2021-ШК423 від 21.04.2021р. укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ КАРД" та Миролюбненською сільською радою та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ КАРД" коштів в сумі 20 873,50 грн., надмірно сплачених за договором №040420-21/04/2021-ШК423 від 21.04.2021.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 10.04.2024 у справі №924/51/24 позов задоволено. Визнано недійсними додаткові угоди №1 від 23.06.2021р., №2 від 02.08.2021р., №3 від 19.11.2021р., до договору №040420-21/04/2021-ШК423 від 21.04.2021р. про закупівлю товарів за державні кошти, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ КАРД" та Миролюбненською сільською радою. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ КАРД" на користь Миролюбненської сільської ради грошові кошти в розмірі 20 873,50 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ КАРД" на користь Хмельницької обласної прокуратури 10 736,00 грн. витрат на оплату судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ КАРД" звернулось до суду з апеляційною скаргою в якій просить суд cкасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.04.2024 р. по справі №924/51/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач між іншим посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), а тому підлягає скасуванню, відповідно до статті 279 ГПК України. Клопотанням від 19.01.2024 відповідач просив суд першої інстанції про передання справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Волинської області. У підготовчому засіданні 28.02.2024 постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про відмову у задоволенні даного клопотання.

Однак, із таким рішенням суду першої інстанції відповідач не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Приписами ст. 29 ГПК України передбачено підсудність справ за вибором позивача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

При цьому, за загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі, у даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.

Відповідно до п.5.2 Договору про закупівлю товарів за державні кошти №040420- 21/04/2021-ШК423 від 21.04.2021 місцем поставки товару є: місцезнаходження АЗС Учасника на території м. Старокостянтинів Хмельницького району Хмельницької області.

В той же час, предметом спору у даній справі є вимога прокурора про визнання недійсними додаткових угод №1, №2, №3 до договору №040420-21/04/2021-ШК423 від 21.04.2021р. та застосування правових наслідків недійсності правочинів шляхом стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 20873,5 грн., а не зобов`язання відповідача виконати певні дії (поставити товар) у визначеному місці.

Відповідач зазначає, що даний господарський спір виник не з виконання умов Договору №040420- 21/04/2021-ШК423 від 21.04.2021р., а з приводу допущення, на думку прокурора, його сторонами порушень законодавства про публічні закупівлі під час внесення змін до договору.

Наявний спір про визнання недійсними додаткових угод та стягнення зайво сплачених грошових коштів безпосередньо не пов`язаний із місцем виконання договору в частині передачі пального. Водночас зобов`язання із повернення коштів (заявлена в даному спорі майнова вимога) аналогічно не є таким, яке належить, через його особливість, виконувати в певному місці.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що даний господарський спір не пов`язаний з місцем поставки товару, визначеним в п.5.2. Договору і відповідно справа територіально не підсудна Господарському суду Хмельницької області.

Ухвалою суду від 10.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ВЕСТ КАРД" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.04.2024 по справі №924/51/24 та розгляд апеляційної скарги призначено на 03 липня 2024 року.

28 червня 2024 від Заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури надійшов відзив в якому просить суд залишити рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.04.2024 у справі №924/51/24 без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «ВЕСТ КАРД» без задоволення. Зокрема, на спростування доводів відповідача про порушення судом першої інстанції територіальної підсудності прокурор у відзиві зазначив, що враховуючи положення ч.5 ст.29 ГПК України, позов пред`явлено до Господарського суду Хмельницької області за місцем виконання договору.

02 липня 2024 року ТОВ "ВЕСТ КАРД" через систему «Електронний суд» подана заява про розгляд справи без участі в якій товариство зазначає, що представник ТОВ «ВЕСТ КАРД» не має можливості прийняти участь в призначеному судовому засіданні, а тому, оскільки явку повноважних представників сторін в судове засідання не визнано обов`язковою, просить розгляд апеляційної скарги провести за відсутності представника ТОВ «ВЕСТ КАРД», за наявними в матеріалах справи документами.

В судове засідання 03.07.2024 Миролюбненська сільська рада свого представника не направила, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

В судовому засіданні 03.07.2024 колегією суддів звернута увага прокурора, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 26.06.2024 передав справу №924/698/23 за позовом Першого заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Красилівської міської ради та Красилівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 41 420,73 грн на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з метою відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.06.2022 у справі №924/674/21 щодо застосування частин першої та п`ятої статті 29 ГПК України.

Таким чином, колегія суддів поставила на розгляд питання зупинення провадження у справі №924/51/24 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у касаційному порядку судового рішення у справі №924/698/23.

В судовому засіданні 03.07.2024 прокурор в питанні щодо зупинення провадження у справі №924/51/24 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у касаційному порядку судового рішення у справі №924/698/23 не заперечувала.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд зазначає, що передаючи справу №924/689/23 за позовом Першого заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Красилівської міської ради та Красилівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 41 420,73 грн на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, Верховний Суд в ухвалі від 26.06.2024 зазначив, зокрема наступне.

Позовні вимоги у справі №924/689/23 обґрунтовані тим, що внесення змін до договору, з урахуванням вказаних сторонами процентних величин збільшення ціни товару, суперечить законодавству, відповідно до якого збільшення ціни товару до 10 % повинно відбуватися пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку. Отже, укладення спірних додаткових угод здійснено з порушенням чинного законодавства, що в силу статей 203, 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання їх недійсними.

Рішенням від 26.02.2024 у справі №924/689/23 Господарський суд Хмельницької області задовольнив позов у повному обсязі. Мотивував тим, що укладені між сторонами додаткові угоди не відповідають вимогам частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Оскільки додаткові угоди є недійсними, то розрахунок за поставлену електричну енергію мав би здійснюватися за ціною, вказаною в договорі від 17.02.2022 №43. Натомість позивач-1 необґрунтовано сплатив відповідачу кошти в сумі 41420,73 грн. Вказав на те, що цінові довідки Харківської торгово-промислової палати, на підставі яких укладені спірні додаткові угоди №2 та №3 до договору, не містять інформацію про коливання ціни електричної енергії на ринку, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги як підстава для підвищення ціни за одиницю товару на ринку. Суд наголосив на тому, що не будь-яка довідка уповноваженого органу про ціну товару на ринку є належним підтвердженням та підставою для зміни ціни в договорі після його підписання, а лише та, яка містить інформацію про коливання ціни такого товару на ринку.

Врахував також те, що в залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін.

Виснував, що оспорювані прокурором додаткові угоди не відповідають приписам Закону України "Про публічні закупівлі". Враховуючи, що оспорювані додаткові угоди до договору підлягають визнанню недійсними, відповідач зобов`язаний повернути позивачеві надміру сплачені кошти за електричну енергію.

Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 16.04.2024 у справі №924/689/23 залишив рішення суду першої інстанції без змін.

На обґрунтування підстави касаційного оскарження у справі №924/689/23, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначив про те, що спір вирішили з порушенням правил територіальної підсудності.

У справі №924/689/23 господарські суди попередніх інстанцій визначили територіальну підсудність справи про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 41 420,73 грн за місцезнаходженням позивача, застосувавши при цьому положення частин першої та п`ятої статті 29 ГПК України з огляду на те, що умовами укладеного сторонами договору місцем поставки визначені населені пункти, які знаходяться у Хмельницькій області.

Під час касаційного перегляду колегія суддів Верховного Суду у справі №924/689/23 з`ясувала, що Верховний Суд здійснював касаційний перегляд справи №924/674/21 за позовом першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції держави у спірних правовідносинах - Хмельницької обласної ради, Комунального некомерційного підприємства "Хмельницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Хмельницької обласної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крейн Енерджі" про визнання недійсною додаткової угоди до договору та стягнення.

У постанові від 15.06.2022 у справі №924/674/21 Верховний Суд у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду визнала безпідставними доводи товариства про те, що справа №924/674/21 була розглянута з порушенням територіальної підсудності, оскільки відповідно до умов договору місце поставки товару здійснюється за місцезнаходженням АЗС учасника на території Хмельницької області.

Також у постанові від 30.01.2024 у справі №924/564/22 Верховний Суд відхилив доводи скаржника про те, що суд першої інстанції рішення ухвалив з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) з огляду на частину п`яту статті 29 ГПК України, оскільки умовами договору було погоджено місце поставки товару.

Проте, колегія суддів Верховного Суду у справі №924/689/23 не погоджується з цими висновками.

Колегія суддів Верховного Суду зазначила, що у справі №924/689/23 спір про стягнення з відповідача грошових коштів не стосується предмета договору поставки, а місце поставки не має значення для визначення юрисдикції спору. Іншими словами, за синалагматичним договором, який передбачає зустрічні зобов`язання, юрисдикцію спору слід визначати залежно від того, з якого саме зобов`язання виник спір. Тому, на думку колегії суддів Верховного Суду, для визначення юрисдикції спору про стягнення грошових коштів не застосовується пункт 3 частини першої статті 532 ЦК України.

У разі спору про стягнення грошових коштів для цілей визначення юрисдикції спору не підлягає застосуванню і пункт 4 частини першої статті 532 ЦК України, відповідно до якого якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання; якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

Цей пункт визначає місце, в якому провадиться виконання зобов`язання про фізичну сплату коштів готівкою боржником безпосередньо кредитору. На це, зокрема, вказує можливість понесення витрат, пов`язаних із зміною місця виконання, а така можливість у разі сплати безготівкових коштів виключається. Сплата безготівкових коштів здійснюється шляхом надання боржником доручення обслуговуючому боржника банку і зарахування коштів на рахунок кредитора в банку, який його обслуговує.

Отже, поняття місця виконання грошового зобов`язання шляхом безготівкових розрахунків позбавлене сенсу в контексті визначення юрисдикції і не може бути встановлене договором. У зв`язку з цим не підлягає застосуванню і частина п`ята статті 29 ГПК України незалежно від того, чи зазначене в договорі місце виконання, чи ні.

Колегії суддів Верховного Суду у справі №924/689/23 зазначила, що стосується позовної вимоги про визнання недійсним правочину, то така вимога також не стосується місця виконання договору ані в частині поставки, ані в частині сплати коштів.

Отже, на переконання колегії суддів Верховного Суду у справі №924/689/23, територіальна юрисдикція такого спору має визначатись за загальним правилом частини першої статті 27 ГПК України: позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача.

Таким чином, колегія суддів Верховного Суду у справі №924/689/2, пропонуючи відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.06.2022 у справі №924/674/21 щодо застосування частин першої та п`ятої статті 29 ГПК України та з метою формування єдиної правозастосовчої практики, передала справу №924/698/23 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, схожість суб`єктного складу учасників господарських відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, підстав позову, а також умов застосування правових норм.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Апеляційним господарським судом встановлено, що у даній справі Заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах Миролюбненської сільської ради звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ КАРД" про визнання недійсними додаткових угод №1 від 23.06.2021, №2 від 02.08.2021, №3 від 19.11.2021 до договору №040420-21/04/2021-ШК423 від 21.04.2021 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ КАРД" та Миролюбненською сільською радою та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ КАРД" коштів в сумі 20 873,50 грн., надмірно сплачених за договором №040420-21/04/2021-ШК423 від 21.04.2021р.

Обґрунтовуючи вказані позовні вимоги прокурор посилається на те, що у порівняні із цінами, узгоджених сторонами згідно умов первісного Договору (26,50 грн/л бензину А-92 та 27,00 грн/л дизельного палива), ціну за одиницю кожного товару згідно вказаних додаткових угод збільшено більш на 10 % що суперечить вимогам ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі". Прокурор також зазначив, що відповідачем в порушення ст. 526, 530, 629 ЦК України допущено неналежне виконання умов договору №040420-21/04/2021-ШК423 від 21.04.2021р., як наслідок Миролюбненською сільською радою безпідставно перераховано кошти у сумі 20 873,50 грн.

З огляду на вказане, вбачається подібність суб`єктного складу правовідносин у даній справі та справі №924/689/23.

Крім того, аналогічними є предмети позовів в межах вказаних справ, а саме визнання недійсними додаткових угод, якими внесено зміни до істотних умов до договору постачання, укладеного за результатами проведених відкритих торгів у сфері публічних закупівель, зокрема, щодо збільшення ціни за одиницю товару та відповідно зменшення загальних обсягів постачання товару в порушення ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Колегія суддів також зауважує, що у справі №924/51/24, окремою позовною вимогою є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ КАРД" на користь Миролюбненської сільської ради безпідставно набуте (отримане) майно - надміру сплачені кошти у розмірі 20 873,50 грн.

В свою чергу, у справі №924/698/23, прокурор також звернувся до суду в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Красилівської міської ради та Красилівської міської ради зокрема з позовною вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" про стягнення на користь відділу освіти, молоді та спорту Красилівської міської ради коштів, надмірно сплачених відділом освіти, молоді та спорту Красилівської міської ради за договором в розмірі 41420,73 грн.

Поряд з цим, як зазначено вище, у справі №924/51/24 відповідач в обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), а тому підлягає скасуванню.

Разом з тим, у справі №924/698/23 на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про те, що спір у цій справі суди вирішили з порушенням правил територіальної підсудності.

Проте, на переконання колегії суддів Верховного Суду у справі №924/689/23, територіальна юрисдикція такого спору має визначатись за загальним правилом частини першої статті 27 ГПК України: позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, що стало підставою для передачі справи №924/698/23 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, оскільки з метою формування єдиної правозастосовчої практики колегія суддів Верховного Суду у справі №924/689/23 пропонує відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.06.2022 у справі №924/674/21 щодо застосування частин першої та п`ятої статті 29 ГПК України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції зазначає, що у справі №924/51/24 постає питання застосування частин першої та п`ятої статті 29 ГПК України, що аналогічне по своїй суті тому питанню, що передав для вирішення об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, Верховний Суд у справі №924/689/23.

Відтак, колегія суддів вважає, що висновок щодо застосування частин першої та п`ятої статті 29 ГПК України у справах у подібних правовідносинах об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №924/689/23 буде практикоутворюючим та матиме значення для надання правової оцінки застосування норм частин першої та п`ятої статті 29 ГПК України.

Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема єдністю судової практики.

Статтею 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Верховний Суд, серед іншого забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначений процесуальним законом.

Згідно з ч.4 ст.236 ГПК України та ч.6 ст.13 Закону "Про судоустрій і статус суддів", при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Колегія суддів вважає, що однакове застосування закону забезпечує його загальнообов`язковість, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдине застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Господарським процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного господарського суду (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду від 25.06.2019 у справі № 911/1418/17, від 15.01.2020 у справі № 914/261/18, від 12.02.2020 у справі №916/2259/18).

Згідно пункту 7 частини 1 статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/24257/16.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 229 ГПК України визначено, що провадження у справі у випадку, встановленому п.7 ч.1 ст.228 цього Кодексу, зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Із метою забезпечення єдності судової практики, принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, враховуючи подібність суб`єктного складу, предмета і підстав спору даної справи та справи №924/698/23, яка передана на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, а також зважаючи на правовий висновок застосування частин першої та п`ятої статті 29 ГПК України у справах у подібних правовідносинах, який буде наданий у вказаній справі, апеляційний господарський суд вважає необхідним зупинити провадження у справі №924/51/24.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зупинення апеляційного провадження у справі №924/51/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ КАРД" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.04.2024 у справі №924/51/24 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у касаційному порядку судового рішення у справі №924/698/23 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.

Керуючись статтями 228, 229, 234, 235, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Зупинити апеляційне провадження у справі №924/51/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ КАРД" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.04.2024 у справі №924/51/24 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у касаційному порядку судового рішення у справі №924/698/23 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, передбаченому ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.