ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 червня 2024 року Справа № 903/429/24

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Мар`янівської селищної ради

до відповідача: Фермерського господарства Агролекс

про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з;

від прокуратури: Костюк Н. В., прокурор, посвідчення № 071760 від 01.03.2023.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: 30.04.2024 заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області звернувся з позовом до суду в інтересах держави в особі Мар`янівської селищної ради до Фермерського господарства Агролекс в якому просить:

- розірвати договір оренди землі від 20.10.2020, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області та Фермерським господарством Агролекс, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.11.2020, номер запису 39447637, предметом якого є земельна ділянка площею 12,0295 га сільськогосподарського призначення (у тому числі сіножаті 12,0295 га) з кадастровим номером :00:001:0021.

- зобов`язати Фермерське господарство Агролекс повернути територіальній громаді в особі Мар`янівської селищної ради земельну ділянку площею 12,0295 га сільськогосподарського призначення (у тому числі сіножаті 12,0295 га) з кадастровим номером :00:001:0021, яка знаходиться на території Мар`янівської селищної ради та перебуває у комунальній власності останньої.

- стягнути з Фермерського господарства Агролекс на користь Волинської обласної прокуратури сплачену суму судового збору в сумі 4844,80 гривень.

При обґрунтуванні позовних вимог посилається на використання відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0021 площею 12,0295 га, сільськогосподарського призначення (у тому числі сіножаті 12,0295 га), яка знаходиться на території Мар`янівської селищної ради та перебуває у комунальній власності не за цільовим призначенням, з порушенням обмежень щодо її використання.

Ухвалою суду від 01.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; підготовче засідання призначено на 28.05.2024; запропоновано відповідачу надати відзив на позов, заперечення на відповідь на відзив; прокурору та позивачу відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 28.05.2024 повідомлено учасників справи про те, що підготовче судове засідання відкладено на 11.06.2024.

Відповідач в судове засідання 11.06.2024 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча вчасно та належно був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повернутим на адресу суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 926.

В судовому засіданні 11.06.2024 прокурор не заперечувала проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 25.06.2024.

Ухвалою суду від 11.06.2024 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 25.06.2024.

Прокурор в судовому засіданні 25.06.2024 позовні вимоги підтримала та просила повністю їх задовольнити.

Позивач в судове засідання 25.06.2024 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча вчасно та належно був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (ухвали суду від 11.06.2024) в його електронний кабінет 12.06.2024.

Відповідач в судове засідання 25.06.2024 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча вчасно та належно був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повернутим на адресу суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 225.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За визначенням п.п. 2, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення - є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності осіб, які не з`явилися.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

20.10.2020 між Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області (орендодавець) та Фермерським господарством «Агролекс» (орендар) укладено договір оренди землі за умовами якого орендодавець, на підставі протоколу проведення земельних торгів від 20.10.2020 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :00:001:0021, яка розташована за межами населених пунктів на території Мар`янівської селищної ради (колишня Бужанівська сільська рада) Горохівського району Волинської області (далі - договір) (а.с.27-29).

Відповідно до п. 2.1 договору в оренду передається земельна ділянка із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 12,0295 гектарів, у тому числі 12,0295 га сіножаті.

Договір укладено строком на 7 років (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 3.3 договору право оренди земельної ділянки виникає у орендаря з моменту його державної реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п. 5.1 договору земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п.5.2 договору).

Пунктом 5.3 договору визначено, що орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно з п.7.1 договору на орендовану земельну ділянку встановлено такі обмеження: зміна цільового призначення земельної ділянки на весь строк дії договору; обмежена діяльність щодо розорювання сіножатей та пасовищ.

Даний договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками без будь-яких зауважень.

Право оренди земельної ділянки за ФГ «Агролекс» зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі вищевказаного договору 26.11.2020, номер запису 39447637.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 11.12.2020 № 342-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» та акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність, до зазначеного наказу, земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0021 було передано Мар`янівській селищній раді.

З урахуванням наведеного, власником та розпорядником земельної ділянки на даний час є Мар`янівська селищна рада.

Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області здійснювався державний контроль з питань дотримання земельного законодавства шляхом проведення перевірки під час використання зазначеної земельної ділянки, за результатами якої складено відповідний акт від 02.12.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про охорону земель» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у галузі охорони земель, належать, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у порядку та обсягах, визначених законом. За приписами ч. 1 ст. 19 вказаного Закону державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Пунктом «а» ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині: додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом проведення перевірок.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель, складати акти перевірок.

Відповідні повноваження зі здійснення контролю за використанням та охороною земель, згідно Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015, покладено на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Згідно з п. 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 53 від 20.02.2020, ГУ Держгеокадастру у Волинській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Так, на підставі наведених законодавчих норм, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Волинській області 02.12.2021 проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкта земельної ділянки сільськогосподарського призначення, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером :00:001:0021, площею 12,0295 га, яка знаходиться за межами населеного пункту с. Бужани Луцького району Волинської області (Мар`янівська селищна територіальна громада), та за результатами якої складено акт перевірки №598- ДК/583/АП/09/01-21 від 02.12.2021 (а.с. 23).

Пунктом 8.4.6 договору сторони погодили, що орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення та умов договору, дотримуючись при цьому вимог чинного законодавства.

За результатами виявлених порушень голові ФГ «Агролекс» Потинському О.О. скеровано повідомлення про виклик до Управління контролю за використанням і охороною земель ГУ Держгеокадастру у Волинській області для надання пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства № 589-ДК/0122/04/01-21 та 10.12.2021 голові ФГ «Агролекс» Потинському О.О. вручено припис № 598-ДК/0124/ ПР/03/01-21 від 10.12.2021 про вжиття заходів щодо усунення порушень, приведення у відповідність до норм чинного законодавства використання земельної ділянки (а.с.22, 26).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 10.12.2021 № 598-ДК/0112/П/07/01-21 та постанови про накладення адміністративного стягнення від 10.12.2021 № 598-ДК/0103/П/07/01-21 голову ФГ «Агролекс» Потинського О.О. притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 грн відповідно до ст. 55 КУпАП (порушення правил землеустрою) (а.с. 30-33).

Головою ФГ «Агролекс» Потинським О.О. 16.12.2021 сплачено штраф відповідно до винесеної постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення земельного законодавства, що підтверджується квитанцією № 106 (а.с.86).

Також, нецільове використання земельної ділянки підтверджується інформацією Мар`янівської селищної ради від 12.07.2023 № 1147/05-16/2-23 відповідно до якого відділом земельних ресурсів та охорони навколишнього природного середовища комісійно проведено обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0021 та виявлено, що на земельній ділянці вирощується сільськогосподарська культура (соя).

Окрім того, Національним центром управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України (далі НЦУВКЗ) за запитом окружної прокуратури проведено супутниковий моніторинг земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0021 та підібрано 21 знімок зазначеної ділянки у весняно-осінній період (період здійснення польових робіт) з 2019 року по даний час, відповідно до яких вбачається, що спірна земельна ділянка починаючи з 2021 року систематично обробляється.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону "Про оренду землі").

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону "Про оренду землі").

За змістом статті 25 Закону "Про оренду землі" орендар земельної ділянки зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, водного фонду.

За умовами договору до обов`язків орендаря віднесено дотримуватись встановлених щодо об`єкта оренди обмежень в обсязі, передбаченому договором та чинним законодавством України (п. 8.4.4. договору); використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення та умов договору, дотримуючись при цьому вимог чинного земельного, екологічного законодавства, законодавства про охорону довкілля, державних стандартів, норм і правил (п. 8.4.6. договору). Окрім того, на орендовану земельну ділянку встановлена обмежена діяльність щодо розорювання сіножатей та пасовищ (п. 7.1. договору).

Відповідно до пункту «а» ч.1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Згідно з ч.1, 2 ст.18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» визначено, що цільове призначення земельної ділянки - допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2021 року № 821 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» введений в дію Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, згідно якого передбачено, що класифікатор призначений для вирішення таких основних завдань: забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у Державному земельному кадастрі; об`єктами класифікації у Класифікаторі є земельні ділянки з певним видом їх цільового призначення в межах відповідних категорій земель та функціональних зон територій. Вид цільового призначення земельної ділянки - визначений відповідно до встановлених законом вимог конкретний напрям використання земельної ділянки та її правовий режим в межах відповідної категорії земель та функціонального призначення територій (додаток 58 до вказаного порядку).

Згідно з ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі сільськогосподарського призначення.

Частиною 3 ст. 19 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.

За змістом ч.5 ст. 20 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі) види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу. Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".

За цільовим призначенням землі України поділяються на категорії. Однією з таких категорій є землі сільськогосподарського призначення. У межах кожної категорії земель виділяються види використання земельної ділянки, які визначаються її власником або користувачем самостійно, крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони (дія норми на момент укладення договору). Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених ст.31, 33-37 ЗК України (правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19).

Визначення земель сільськогосподарського призначення та порядок їх використання урегульовано частиною першою статті 22 Земельного кодексу України, відповідно до якої землями сільськогосподарського призначення є землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до ч.2 ст. 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Згідно ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України (у редакції, на час укладення договору оренди землі) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до правових висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19, указаними нормами права (статті 31, 33-37 Земельного кодексу України) визначені види використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зокрема для фермерського господарства, для ведення особистого селянського господарства, для сінокосіння і випасання худоби, для ведення індивідуального або колективного садівництва, для городництва, для ведення підсобного господарства. Власники або користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення певного виду використання мають використовувати їх виключно в межах вимог, встановлених статтями 31, 33-37 Земельного кодексу України для такого виду використання.

Відповідно до Переліку угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь, що затверджений постановою КМУ Про порядок ведення державного земельного кадастру №1051 від 17.10.2012 до групи 001 належить рілля.

Цим же переліком визначено, що рілля - це група, яка включає сільськогосподарські угіддя, які систематично обробляються і використовуються під посіви сільськогосподарських культур, включаючи посіви багаторічних трав, а також чисті пари (ГОСТ 26640-85) та парники, оранжереї і теплиці. До ділянок ріллі не належать сіножаті і пасовища, що розорані з метою їх докорінного поліпшення і використовуються постійно під трав`яними кормовими культурами для сінокосіння та випасання худоби, а також міжряддя садів, які використовуються під посіви.

Зазначеним переліком сіножаті віднесено до групи угідь « 002 01» та визначено, що підгрупа сіножаті включає сільськогосподарські угіддя, які систематично використовуються для сінокосіння (ГОСТ 26640-85), до яких потрібно включати рівномірно вкриті деревинною та чагарниковою рослинністю площею до 20 відсотків ділянки.

Отже, зазначені норми права розрізняють категорії земель за їх цільовим призначенням та види використання земельної ділянки в межах кожної категорії земель. Зміна цільового призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення на іншу категорію цільового призначення здійснюється за погодженими проектами землеустрою щодо їх відведення. При цьому такої процедури для зміни виду використання земельної ділянки без зміни її категорії цільового призначення (землі сільськогосподарського призначення) чинним законодавством не передбачено (пункт 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі у справі № 925/929/19 (провадження № 12-11гс21).

Разом із тим користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення повинні використовувати такі земельні ділянки відповідно до того виду використання, за яким ці земельні ділянки були передані їм власником.

Водночас відповідач упродовж тривалого часу використовує зазначену земельну ділянку для посіву сільськогосподарських культур, а отже з порушенням умов режиму її використання (використання землі, видом використання якої є сіножаті, як ріллі для вирощування сільськогосподарських культур).

Зазначене також підтверджується інформацією Мар`янівської селищної ради від 12.07.2023, 07.08.2023, наданої на запити прокуратури, згідно якої вказаним органом місцевого самоврядування зафіксовано факт порушення у відповідному акті обстеження земельної ділянки та скеровано лист орендарю з рекомендацією розробити проект землеустрою, який забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозмін та впорядкування угідь, з подальшою перереєстрацією договору оренди землі з Мар`янівською селищною радою.

Матеріали свідчать про те, що орендована відповідачем земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 12,0295 га з видом використання «сіножаті» фактично використовується як «рілля».

Як вже зазначалося, відповідно до ч.3 ст.22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

До складу земель сільськогосподарського призначення, як уже також вказувалося вище, належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя, які складаються з ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ та перелогів (частина друга статті 22 Земельного кодексу України).

Отже, фермерське господарство може отримувати в користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення, в тому числі, землі, які належать до сіножатей, але використовувати їх відповідно до того виду використання, за яким ці земельні ділянки були передані в користування власником згідно умов укладеного договору оренди землі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.01.2019 у справі № 473/4413/17, від 12.12.2019 у справі № 904/1054/19, від 22.01.2020 у справі № 468/1498/17-ц, від 18.04.2023 №927/879/21, від 17.05.2023 у справі №917/67/21.

Таким чином, відповідно до договору оренди землі відповідачу надано в користування спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка відноситься до сіножатей, з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва без зміни виду використання такої спірної земельної ділянки.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру вбачається, що відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0021 внесено до ДЗК на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 16.10.2013 та згідно експлікації земельних угідь земельна ділянка площею 12,0295 га належить до сіножатей, на таку ж площу встановлені обмеження у використанні земельної ділянки у виді додержання природоохоронних вимог або виконання визначених робіт.

ГУ Держгеокадастру у Волинській області, на запит окружної прокуратури, надано технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою продажу права оренди на неї на земельних торгах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до якої на земельну ділянку встановлено обмеження, в тому числі, щодо розорювання сіножатей, пасовищ. На усю площу спірної земельної ділянки (12,0295 га) встановлено обмеження з кодом 06.04 умова додержання природоохоронних вимог або виконання визначених робіт.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону "Про охорону земель" власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані, зокрема, дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.

Частинами 1,2 ст.36 Закону "Про охорону земель" визначено, що охорона земель сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб. Зміна цільового призначення земель сільськогосподарського призначення допускається лише за умови обґрунтування доцільності такої зміни в порядку, визначеному законом.

Статтею 37 зазначеного Закону передбачено, що власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється. На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо, зокрема, вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ; необґрунтовано інтенсивного використання земель.

У постанові від 12.12.2019 у справі №904/1054/19 Верховний Суд наголосив, що необхідність дотримання обмежень щодо розорювання земель, а також створення, збереження та відновлення сіножатей та пасовищ відповідно до науково обґрунтованих показників з урахуванням регіональних особливостей та природно- кліматичних умов, передбачена Законами України Про Основні засади (стратегію) державної екологічної політики України на період до 2020 року, Про Основні засади (стратегію) державної екологічної політики України на період до 2030 року, Концепцією національної екологічної політики України на період до 2020 року, схваленою розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.10.2007 № 880-р, Стратегією удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413, Національним планом дій щодо боротьби з деградацією земель та опустелюванням, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 №271-р.

Таким чином, за приписами ч.5 ст. 20, ст. 34 Земельного кодексу України земельні ділянки для сінокосіння та випасання худоби можуть використовуватися лише у межах встановленого виду використання, тому передана в оренду спірна земельна ділянка не могла використовуватися відповідачем для вирощування сільськогосподарських культур, оскільки земельну ділянку остання зобов`язана була використовувати виключно в межах, визначених договором оренди землі, законом та документацією із землеустрою, а саме як сіножаті.

Зазначені висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №914/291/22), від 17.05.2023 у справі №917/67/21.

Також, подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28.01.2019 у справі № 473/4413/17, від 12.12.2019 у справі № 904/1054/19, від 03.12.2020 у справі № 482/2288/18 та від 25.05.2022 у справі № 922/1135/21.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 міститься правовий висновок про те, що у статті 629 Цивільного кодексу України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 Цивільного кодексу України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до пункту 11.3 договору дія договору припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Частинами 1, 2 ст.651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених Договором або законом, Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду сформулювала такі правові висновки.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені у статті 651 ЦК України.

За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті), Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві, Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 частини першої статті 611, абзац другий частини другої стаття 651 Цивільного кодексу України), тобто способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося.

З огляду на зміст припису абзацу першого ч.2 ст. 651 ЦК України інші випадки, ніж істотне порушення договору, для його зміни або розірвання у судовому порядку можуть бути встановлені законом або самим договором, Настання цих випадків зумовлює право сторони ініціювати у суді питання зміни чи розірвання відповідних правовідносин,

Порушення договору на предмет істотності суд оцінює виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору, У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що допустила порушення договору, не має значення ні для оцінки істотності порушення, ні для виникнення права вимагати зміни чи розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором, Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця (частина 1 статті 34 Закону України Про оренду землі).

Подібний правовий висновок викладено також у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 468/1680/17-ц та від 16.11.2022 у справі №914/291/22.

Крім того, використанням не за цільовим призначенням наданої в оренду землі спричиняється істотна шкода інтересам Мар`янівської селищної ради.

Так, згідно п. 2.7. договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2020 становить 58120,72 грн і підлягає щорічній індексації, розмір орендної плати встановлено від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. У той же час, нормативна грошова оцінка сформована з урахуванням складу угідь сіножаті, а не рілля.

Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а отже і розмір орендної плати, залежить, в тому числі, від функціонального призначення земельної ділянки.

Використовуючи спірну земельну ділянку, яка належить до сіножатей, для вирощування сільськогосподарських культур, відповідач водночас порушує інтереси позивача по справі в отриманні справедливої та такої, що відповідає вимогам законодавства, орендної плати.

У випадку сплати орендної плати відповідно до фактичного використання Мар`янівська селищна рада отримувала б більшу плату за використання зазначеної земельної ділянки. Крім цього, нецільове використання землі є істотним порушенням законодавства про землю та умов договору оренди землі та має своїм наслідком істотне погіршення якості землі та знищення сіножатей, належних селищній раді.

Таким чином, прокурором доведено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачем допущено порушення при використанні орендованої земельної ділянки, а саме використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, як ріллі, що є підставою для розірвання договору оренди відповідно до п. ґ ст. 141 Земельного кодексу України.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з огляду на встановлені обставини порушення орендарем встановлених законодавством та договором вимог використання спірної земельної ділянки, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди землі та як наслідок зобов`язання фермерського товариства повернути земельну ділянку власнику в особі Мар`янівської селищної ради.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України з відповідача на користь прокуратури належить стягнути 4844,80 грн судового збору за результатами розгляду позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Розірвати договір оренди землі від 20.10.2020, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області (вул.Винниченка,67, м.Луцьк, Волинська область, 43021, ) та Фермерським господарством Агролекс (вул.Центральна,30 Б, с.Цегів, Луцький (раніше - Горохівський) район, Волинська область, 45741, ), зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.11.2020, номер запису 39447637, предметом якого є земельна ділянка площею 12,0295 га сільськогосподарського призначення (у тому числі сіножаті 12,0295 га) з кадастровим номером :00:001:0021.

3. Зобов`язати Фермерське господарство Агролекс (вул.Центральна,30 Б, с.Цегів, Луцький (раніше - Горохівський) район, Волинська область, 45741, ) повернути територіальній громаді в особі Мар`янівської селищної ради (вул.Незалежності,26, смт Мар`янівка, Луцький район, Волинська область, 45744, ) земельну ділянку площею 12,0295 га сільськогосподарського призначення (у тому числі сіножаті 12,0295 га) з кадастровим номером :00:001:0021, яка знаходиться на території Мар`янівської селищної ради.

4. Стягнути із Фермерське господарство Агролекс (вул.Центральна,30 Б, с.Цегів, Луцький (раніше - Горохівський) район, Волинська область, 45741, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул.Винниченка,15, м.Луцьк, Волинська обл., 43025, ) 4844,80 грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 80 коп.) судового збору за подання позовної заяви.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

04.07.2024.

Суддя А. С. Вороняк