номер провадження справи 9/84/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2024 Справа № 908/1097/24

м.Запоріжжя

За позовом: Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, м.Запоріжжя

до відповідача:Фізичної особи-підприємця Савро Ганни Олександрівни, м. Київ

про стягнення суми 2600,00 грн.

Суддя Боєва О.С.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про стягнення з відповідача: Фізичної особи-підприємця Савро Ганни Олександрівни штрафних санкцій пені в розмірі 2600,00 грн.

Згідно протоколом автоматизованого розподілу від 12.04.2024 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1097/24 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою господарського суду від 17.04.2024 позовну заяву на підставі ч. 1 ст. 174 ГПК України залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 02.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1097/24 (номер провадження 9/84/24), постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Предметом розгляду є позовні вимоги, викладені у позовній заяві, які мотивовані, зокрема, наступним. 22.06.2023 між ГУНП в Запорізькій області та ФОП Савро Ганною Олександрівною був укладений договір на закупівлю товару за державні кошти № 374-23 про поставку автомобільних запасних частин на загальну суму 130000,00 грн без ПДВ. Відповідно до пункту 3.1. Договору постачальник зобов`язаний поставити товар протягом семи робочих днів з дня заявки Замовника, але не пізніше 19.07.2023. В п. 3.2. договору місцем поставки визначено м. Запоріжжя, вул. Єлизавети Щедрович 8, складське приміщення автотранспортного відділення Центру забезпечення ГУНП в Запорізькій області. 21.07.2023 ФОП Савро Г.О. здійснено поставку товару, про що складено акт приймання передачі товару б/н від 21.07.2023. Зобов`язання з поставки виконано з порушенням строку визначеного договором. У зв`язку із цим, на підставі п. 9.3. договору позивачем нараховані відповідачу штрафні санкції, а саме: суму 2600,00 грн пені за прострочення поставки товару на 2 дні. У позовній заяві, в т.ч. зазначено, що позов подано позивачем до суду за місцем виконання договору. Позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 20, 180, 193, 216-218, 222, 223, 230-232 Господарського кодексу України, ст.ст. 258, 526, 530, 612 Цивільного кодексу України та умовами договору №374-23 на закупівлю товару за державні кошти від 22.06.2023.

Відповідач у відзиві, який надійшов до господарського суду через систему «Електронний суд» у встановлений судом строк 27.05.2024, зазначив, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Так, відповідач вважає, що сума штрафних санкцій надмірна, неспівмірна із розміром збитків позивача. Окрім того, враховуючи незначність прострочення, повне фактичне виконання всього зобов`язання станом на дату подання позову, а також те, що такі штрафні санкції є неспіврозмірними збиткам, штрафні санкції підлягають зменшенню, з огляду на наступне. Безумовно, укладаючи договір на поставку товарів, відповідач мав усвідомлювати всі ризики, зокрема невиконання контрагентами своїх зобов`язань. Відповідно, відповідача не може бути звільнено від відповідальності за порушення строків виконання зобов`язань через порушення своїх обов`язків контрагентами відповідача. 24 лютого 2022 року відбулось повномасштабне збройне вторгненняросійської федерації на територію України. Указом Президента України від24.02.2022 № 64/2022 на території України введено воєнний стан, який продовжено та діє сьогодні. Війна та режим воєнного стану значно обмежують передбачуваність у наявності товарів на ринку та строки їх поставки, зважаючи на те, що товари доставляють із третіх країн. На митному контролі посилено перевірки, а на кордоні часто відбуваються страйки чи інші обставини, які значно утруднюють поставкутоварів у строк. Саме через ці обставини було протерміновано поставку. Ряд незалежних від відповідача обставин спричинив поставку товару іззатримкою всього в 2 дні. Відповідачем вживались всі заходи аби доставити позивачу весь товар у строк, передбачений договором. Однак, зважаючи на об`єктивні обставини, відповідач прострочив виконання обов`язку з обставин, що від нього не залежали. Причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем є об`єктивними, а поведінка останнього спрямована на якнайшвидше усунення наслідків та поставки товару у найкоротші строки. Позивачем не надано суду жодних доказів того, що ним понесено будь-які збитки через прострочення поставки товару. Враховуючи ступінь виконання зобов`язання, незначність прострочення, повне фактичне виконання всього зобов`язання станом на дату подання позову, а також те, що такі штрафні санкції є неспіврозмірними збиткам, є всі підстави для зменшення розміру штрафних санкцій, адже вони невиконують компенсаторний характер, а лише слугують отриманням доходу позивачем за рахунок відповідача. Враховуючи наведені обставини, відповідач просив суд позовні вимоги задовольнити частково, зменшити штрафні санкції на 90%. Отже, як зазначив відповідач, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача 260,00 грн (2600,00-2340,00 (90%)).

Від позивача до господарського суду надійшла відповідь на відзив (документ сформований в системі «Електронний суд» 10.06.2024, зареєстровано судом 11.06.2024), яка залишена судом без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. ч. 2, 4 ст. 13, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

З положень ст. 118 ГПК України слідує, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч. 1 ст. 116 ГПК України).

В ухвалі про відкриття провадження у справі було зазначено, що відповідь на відзив може бути подана позивачем протягом п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відзив з доданими до нього документами був направлений відповідачем позивачу в електронній формі та згідно з доданою до відзиву квитанцією № 1104099 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС був доставлений до електронного кабінету Головного управління Національної поліції в Запорізькій області 27.05.2024.

Відповідь на відзив була сформована позивачем в системі «Електронний суд» тільки 10.06.2024, тобто після закінчення визначеного судом строку для подання відповіді на відзив. При цьому, заяви про поновлення пропущеного процесуального строку із зазначенням поважності причин його пропуску від позивача до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

22.06.2023 між Головним управлінням Національної поліціїв Запорізькій області (Замовник, позивач у справі) та Фізичною особою підприємцем Савро Ганною Олександрівною (Постачальник, відповідач у справі) було укладено договір № 974-23 на закупівлю товару за державні кошти (далі Договір).

Згідно з п. 1.1 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов`язується передати Замовнику Товар, визначений у п. 1.2 договору, а Замовник зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість на умов цього Договору.

Найменування: Автомобільні запчастини за кодом ДК 021:2015:34320000-6 «Механічні запасні частини, крім двигунів і частин двигунів» (надалі товар). Перелік, кількість, комплектність, країна виробника, каталоговий номер та ціна зазначено у Специфікації товару (Додаток 1 до Договору), яка є невід`ємною частиною цього Договору. Сума договору становить 130 000,00 грн без ПДВ (п.п. 1.2, 2.1 Договору).

У підписаній сторонами Специфікації (Додаток № 1 до договору) визначені: найменування (перелік) товару, його кількість, ціна за одиницю, загальна вартість товару 130 000,00 грн.

Оплата за фактично наданий товар здійснюється Замовником шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний у даному Договорі, протягом 10 календарних днів після підписання уповноваженими представниками сторін видаткових накладних та акту приймання-передачі (п.2.3 Договору).

У пункті 3.1 Договору визначено, що постачальник зобов`язаний поставити товар протягом семи робочих днів з дня заявки Замовника, але не пізніше 19.07.2023 року.

Місце поставки: 69057, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Єлизавети Щедрович, 8, складське приміщення АВ ЦЗ ГУНП. Постачальник несе всі витрати та ризики, пов`язані з його доставкою до вказаного місця призначення (п. 3.2 Договору).

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Договору, передача Постачальником товару, що є предметом цього Договору, здійснюється за видатковою накладною, яка підтверджує факт приймання-передачі товару уповноваженій особі Замовника за довіреністю. Поставка товару за цим Договором здійснюється в межах строку поставки, визначеному в п.3.1 даного Договору.

Факт приймання товару, підтверджується підписанням уповноваженими представниками сторін належним чином (відповідно до вимог чинного законодавства) оформленої накладної на товар (п.4.7 Договору).

Згідно з п.п. 7.3.1 Договору, Постачальник зобов`язаний поставляти Замовнику товар, в строк та на умовах, передбачених даним Договором.

Як свідчать матеріали справи, товар за договором був поставлений позивачу 21.07.2023 за видатковою накладною № 131 від 21.07.2023, яка скріплена підписами сторін.

Також сторонами підписаний Акт приймання-передачі б/н від 21.07.2023, згідно з яким Постачальником та Покупцем був підтверджений факт поставки товару на загальну суму 130 000,00 грн, відповідно до умов договору № 374-23 від 22.06.2023.

За платіжною інструкцією № 1769 від 28.07.2023 позивач оплатив отриманий товар, перерахувавши на рахунок ФОП Савро Г.О. суму 130 000,00 грн.

Відповідно до положень пункту 9.3 Договору, за порушення строку передачі товару Постачальник на вимогу Замовника сплачує пеню розмірі 1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання зобов`язань, за кожен день прострочення. При цьому, день поставки товару поставленого постачальником з порушенням строку, передбаченого пунктом 3.1 розділу 3 цього Договору, вважається днем прострочення, за який Постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов цього Договору.

Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області на адресу ФОП Савро Г.О. була направлена претензія від 11.09.2023 № 1197/05/14-2023 з вимогою про сплату згідно з п. 9.3 Договору штрафних санкцій (пені) у розмірі 2600,00 грн за несвоєчасне виконання зобов`язання з поставки товару. Направлення даної претензії відповідачу підтверджується копіями опису вкладення з відбитком поштового штемпеля та поштової накладної від 12.09.2023, які містяться в матеріалах справи.

Відповіді на вказану претензію, як зазначено позивачем у позовній заяві, від ФОП Савро Г.О. не надійшло.

Позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою з вимогами про стягнення з ФОП Савро Ганни Олександрівни суми 2600,00 грн пені у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення зобов`язань (цивільних прав та обов`язків) є, зокрема, договір. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Укладений сторонами Договір № 374-23 про закупівлю товару за державні кошти від 22.06.2023 за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено: якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

В силу приписів статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вказує позивач у позовній заяві та підтверджується матеріалами справи, відповідачем в рамках укладеного між сторонами договору поставлено позивачу товар з порушенням встановлених договором строків. Так, товар мав бути поставлений відповідачем не пізніше 19.07.2023 (п. 3.1 Договору), але фактично був поставлений 21.07.2023 (видаткова накладна №131 від 21.07.2023).

Отже мало місце прострочення поставки товару.

Як зазначалось судом вище, відповідно до положень пункту 9.3 Договору, за порушення строку передачі товару Постачальник на вимогу Замовника сплачує пеню розмірі 1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання зобов`язань, за кожен день прострочення. При цьому, день поставки товару поставленого постачальником з порушенням строку, передбаченого пунктом 3.1 розділу 3 цього Договору, вважається днем прострочення, за який Постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов цього Договору.

Позивачем на підставі умов п. 9.3 Договору за 2 дні прострочення поставки товару вартістю 130 000,00 грн нарахована відповідачу пеня у розмірі 2600,00 грн (1% від вартості товару за кожен день прострочення), яка заявлена ним до стягнення.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений факт порушення відповідачем зобов`язання щодо строків поставки товару, суд вважає позовні вимоги доведеними та обґрунтованими. Розрахунок заявленої до стягнення суми пені здійснений позивачем правильно.

Відповідач у відзиві факт поставки товару із прострочкою на два дні не заперечив, проте просив суд позовні вимоги задовольнити частково, зменшивши штрафні санкції на 90%, та стягнути на користь позивача пеню у розмірі 260,00 грн.

В обґрунтування підстав для зменшення розміру пені відповідач зазначив, що ним вживались всі заходи аби доставити позивачу товар у строк, передбачений договором. Однак, зважаючи на об`єктивні обставини, які пов`язані із наслідками війни в України, введенням воєнного стану, мобілізаційними заходами, перепонами на кордоні, які пов`язані із посиленням митного контролю та страйками перевізників, враховуючи, що контрагенти відповідача є єдиними виробниками товару по договору, відповідач прострочив виконання обов`язку з поставки товару з обставин, які від нього не залежали.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірної великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Перш за все, правовий аналіз вказаних норм процесуального та матеріального права свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, при цьому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України), господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

Питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує у відповідності до статті 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібний за змістом висновок щодо застосування статті 551 ЦК України та 233 ГК України неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, у постановах від 17.03.2020 у справі № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19.

Суд враховує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, закон допускає виплату кредитору такої компенсації його витрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

При цьому, в силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У даному випадку відповідач не довів суду наявності виняткових обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру пені. Викладені у відзиві доводи щодо прострочення виконання зобов`язання з поставки товару з незалежних від нього причин, з посиланням на введений в Україні воєнний стан, посилення митного контролю, страйками перевізників тощо, так само як і вжиття всіх необхідних заходів доставки товару у визначений строк, відповідач не підтвердив жодними доказами. Наведені відповідачем обставини, які документально не підтверджені, не спростовують наявність вини у простроченні виконання зобов`язання щодо своєчасної поставки товару.

Положеннями статті 617 ЦК України, які кореспондуються зі статтею 218 ГК України, передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (надзвичайних обставин).

Так, за змістом наведених норм права, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

У свою чергу надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам.

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Суд приймає до уваги, що договір на закупівлю товару за державні кошти № 374-23, в якому сторонами за взаємною згодою був погоджений строк поставки товару, а також відповідальність за його порушення постачальником, укладений сторонами 22.06.2023, тобто вже після початку повномасштабного вторгнення в Україну та введення у зв`язку із цим воєнного стану на території України.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ч. 1 ст. 42 ГК України).

Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами, підприємцями), стандарти усвідомлення ризиків при вчиненні відповідного правочину є іншими, ніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або суб`єкт господарювання та пересічний громадянин. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини (подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №910/17876/19).

Отже, невиконання стороною прийнятих на себе зобов`язань має наслідком визначену відповідальність, яку сторони передбачили при укладенні договору, а тому, наслідки невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором та пов`язані із цим ризики покладаються на нього.

У разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від вчинення) таких дій.

З огляду на все вищевикладене, вивчивши наведені відповідачем обставини, суд дійшов до висновку, що матеріалами справи не підтверджується причинно-наслідковий зв`язок між введенням воєнного стану в Україні та неможливістю відповідача виконати свої зобов`язання за договором у визначений договором строк, тому суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені.

Окрім цього, суд наголошує що у даній справі заявлені позивачем штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 2600,00 грн не є надмірно великими та не можуть становити надмірний тягар для відповідача, а відповідачем, у свою чергу, не було доведено поданими доказами існування будь-яких обґрунтованих обставин, які обумовлюють необхідність втручання суду щодо розміру встановленої відповідальності за порушення зобов`язання.

За таких обставин, господарський суд не вбачає підстав для зменшення належної до стягнення суми штрафних санкцій (пені), тому у задоволенні клопотання відповідача про зменшення їх розміру на 90% судом відмовляється.

На підставі викладеного, позов задовольняється судом у повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до положень ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Савро Ганни Олександрівни, РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, (69005,м.Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна, буд. 29) суму 2600 (дві тисячі шістсот) грн 00 коп. пені.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Савро Ганни Олександрівни, РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, (69005,м.Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна, буд. 29) суму 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 01.07.2024.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва