УХВАЛА

м. Київ

01.07.2024Справа № 910/19716/23

За заявою Державного підприємства "Гарантований покупець"

про відстрочення виконання рішення суду

у справі № 910/19716/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Щасливий"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 57 525 480,33 грн

Суддя Удалова О.Г.

Секретар судового засідання Дишкант Д.В.

Представники учасників справи:

від позивача (стягувача) Нечай О.Д.

від відповідача (заявника/боржника) Курдюмов М.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справи № 910/19716/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Щасливий" до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 57 525 480,33 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.04.2024 закрито провадження у справі в частині стягнення 34 893,52 грн основної заборгованості, в іншій частині позов задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача 38 592 094,81 грн основної заборгованості, 1 411 384,00 грн 3% річних, 6 822 157,00 грн інфляційних втрат, 702 378,99 грн судового збору та 50 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

14.06.2024 від відповідача надійшла заява, в якій відповідач просить суд відстрочити виконання рішення суду у даній справі на один рік з моменту його ухвалення.

Ухвалою суду від 25.06.2024 призначено проведення судового засідання з розгляду заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду у даній справі на 01.07.2024, про що сторін повідомлено шляхом направлення ухвали від 25.06.2024 до електронних кабінетів, які останні зареєстрували в системі «Електронний суд». Крім того, вказаною ухвалою суду запропоновано позивачу надати письмові пояснення по суті заяви боржника.

27.06.2024 від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача про відстрочення виконання рішення.

У судовому засіданні представник позивача проти заяви відповідача про відстрочення виконання рішення у даній справі заперечував, представник відповідача вимоги заяви підтримав та просив заяву задовольнити.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви з огляду на таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 ГПК України).

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини та громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Аналогічна правова позиція була висловлена Конституційним Судом України у рішеннях від 13.12.2012 у справі № 18-рп/2012, від 25.04.2012 у справі № 11-рп/2012 та від 30.06.2009 у справі № 16-рп/2009.

За частинами 1, 3 статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Водночас, відповідачем під час розгляду даної справи не надано доказів відсутності його вини у виникненні даного спору.

Так, в обґрунтування вимог заяви про відстрочення виконання рішення відповідач посилається на введення на території України правового режиму воєнного стану, на тяжке фінансове становище, а також на те, що він бере участь у функціонуванні критичної сфери інфраструктури.

Проте, суд зазначає, що відповідачем не доведено шляхом подання суду належних та допустимих доказів неможливості виконання рішення суду у даній справі.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем не доведено, що введення воєнного стану на території України зупинило його діяльність.

Також судом не беруться до уваги посилання відповідача на часткову оплату заборгованості перед позивачем за спірний період до ухвалення рішення суду у даній справі, оскільки, як встановлено в рішенні суду, така оплата склала 34 893,52 грн, у той час, як сума боргу перед позивачем згідно з рішенням суду у справі становить 38 592 094,81 грн, що значно більше сплаченого боргу.

Суд зазначає, що наявність у контрагентів відповідача заборгованості перед останнім не є винятковим випадком для надання відстрочки виконання рішення суду у даній справі, оскільки відповідачем не доведено вжиття заходів, спрямованих на стягнення заборгованості з контрагентів.

При цьому відповідно до положень статті 331 ГПК України задоволення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (тяжке захворювання фізичної особи або членів її сім`ї, її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Вищенаведеними нормами встановлено, що відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Проте, докази на підтвердження вказаної обставини відповідачем не надано.

Крім того, суд зазначає, що ТОВ «Вітряний парк Щасливий» також є підприємством критичної інфраструктури, зокрема з виробництва «зеленої» енергетики, виробничі потужності якого (підстанції та ВЕУ) знаходяться біля м. Очаків та зазнають постійної шкоди внаслідок обстрілів.

Судом також враховано той факт, що відповідачем у даній справі оскаржено рішення суду від 29.04.2024 у даній справі та на даний момент матеріали справи витребувано Північним апеляційним господарським судом ухвалою від 24.06.2024.

Окрім того, статтею 1 Цивільного кодексу України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, у тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з місцевого бюджету та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують відповдача та не заперечують обов`язку такого органу, який виступає стороною зобов`язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Суд звертає увагу заявника на те, що відстрочення виконання рішення суду спрямовано саме на забезпечення виконання такого рішення, проте заявником не надано доказів того, що при наданні відстрочення відповідач реально виконає рішення суду у даній справі.

Крім того, при вирішенні питання про відстрочення виконання рішення суд має врахувати матеріальні інтереси обох сторін.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні поданої відповідачем заяви про відстрочення виконання рішення в даній справі.

Керуючись ст.ст. 233, 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Державного підприємства "Гарантований покупець" відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення. Ухвалу може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 02.07.2024.

Суддя О.Г. Удалова