ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2024 р. Справа№ 910/1863/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 25.06.2024:

від позивача: Попов Я.О. - посвідчення № 1368;

від відповідача: не зявились;

за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2024 (повний текст - 26.04.2024)

у справі № 910/1863/24 (суддя - Картавцева Ю.В.)

за позовом Антимонопольного комітету України

до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

про стягнення 1 484 750,00 грн

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

Антимонопольний комітет України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» про стягнення 1 484 750,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 17.08.2022 № 14-р/тк у справі № 137/60/145-рп/к.21 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» щодо своєчасної сплати штрафу, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути пеню у розмірі 1 484 750,00 грн.

2. Короткий зміст рішення суду суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.04.2024 позов задоволено повністю. Стягнуто з Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" у дохід загального фонду Державного бюджету України пеню у розмірі 1 484 750 грн. 00 коп. Стягнуто з КП "Київтранспарксервіс" на користь Антимонопольного комітету України судовий збір у розмірі 17 817 грн 00 коп.

3. Надходження апеляційних скарг на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" 15.05.2024 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимоги відмовити. Судові витрати покласти на позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2024 було, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2024 у справі № 910/1863/24, розгляд якої призначено на 25.06.2024.

23.05.2024 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який було прийнято судом апеляційної інстанції в порядку ст. 263 ГПК України.

В судове засідання 25.06.2024 з`явився лише представник позивача, який проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник апелянта в судове засідання 25.06.2024 не з`явився, подавши при цьому клопотання про відкладення розгляд апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні поданого клопотання з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Статтею 202 ГПК України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.

Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними (ч. 11 ст. 270 ГПК України).

Тобто підставою для відкладення розгляду справи за клопотанням учасника справи у випадку неможливості його явки у судове засідання є наявність обґрунтованих поважних причин такої неявки.

З клопотання відповідача вбачається, що підставою для відкладення розгляду справи є перебування його представника у відпустці.

Поряд з цим суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно ч. 1 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Крім того, за змістом ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Враховуючи викладене, апелянт не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника або здійснювати самопредставництво.

При цьому скаржником не доведено неможливості здійснення такої заміни представника або здійснення самопредставництва особи, яку вони представляють, а також факту неможливості розгляду справи без участі відповідача.

За наведеного вище, причини неявки представника апелянта в судове засідання 25.06.2024 не визнаються судом поважними, тоді як наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення відповідно до вимог ст. 236 ГПК України.

Окрім того, суд враховує, що за приписами ст. 129 Конституції України, ст. 2 ГПК України одним із завдань господарського судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2024 у справі № 910/1863/24 за відсутності представника скаржника.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

У поданій апеляційній скарзі скаржник зазначив, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; неправильним установленням обставин, які мають значення для справи та з неправильною оцінкою доказів; неправильним визначенням відповідно до встановлених судом обставин правовідносин.

Так, скаржник зазначив, що 09.01.2024 останній самостійно сплатив штраф, накладений на нього рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 17.08.2022 № 14-р/тк у справі № 137/60/145-рп/к.21, що підтверджується платіжним дорученням № 9450 від 09.01.2024 на суму 1 484 750,00 грн.

Однак, позивач у своїх позовних вимогах просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 484 750,00 грн. за прострочення сплати штрафу за вказані позивачем періоди.

Водночас, сума штрафу, накладеного рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 17.08.2022 № 14-р/тк у справі № 137/60/145-рп/к.21, складає 1 484 750,00 грн.; розмір пені за один день складає 22 271,25 грн. (1 484 750,00 грн.*1,5%). За перерахунком суду, враховуючи оскарження відповідачем рішення в межах справи Господарського суду міста Києва № 910/11778/22 та періоди перебування рішення на перегляді в суді апеляційної та касаційної інстанцій, розмір пені за прострочення сплати штрафу відповідачем перевищує розмір стягнутого рішенням від 17.08.2022 № 14-р/тк у справі № 137/60/145-рп/к.21 штрафу, а відтак, сума пені, що підлягає стягненню з урахуванням встановлених ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» обмежень, становить 1 484 750,00 грн.

Тобто фактично, за доводами скаржника, за одне і те саме порушення відповідача було двічі притягнуто до відповідальності.

А тому з урахуванням сплати відповідачем накладеного рішенням від 17.08.2022 № 14-р/тк у справі № 137/60/145-рп/к.21 штрафу у передбачений Законом строк, позовні вимоги щодо стягнення 1 484 750, 00 грн. пені є необґрунтованими, та не підлягають задоволенню, а висновки суду першої інстанції є помилковими.

А тому апелянт просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про відмову в позові повністю.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що вважає, що Господарський суд міста Києва повно та всебічно дослідивши всі докази, врахувавши всі обставини справи, та обґрунтовано задовольнив позов.

Так, відповідач зазначив, що відповідно до ч. 7 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Комітету стягують штраф та пеню у судовому порядку.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання Комітет, територіальні відділення Комітету у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені.

Окрім цього, відповідач зазначив, що накладений на відповідача штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу. Тоді як нарахування, застосовані на підставі Закону України «Про захист економічної конкуренції», не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошових зобов`язань.

Таким чином, введення в Україні карантинних обмежень та воєнного стану не звільняє відповідача від обов`язку виконати рішення № 14-р/тк у встановлений строк (сплата штрафу), а також виконати вимоги ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме сплати пені за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням № 14-р/тк, оскільки рішення № 14-р/тк є обов`язковим до виконання.

Враховуючи вищезазначене, позивач вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 484 750 гривень є обґрунтованими та відповідають вимогам ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

А тому просив відхилити апеляційну скаргу як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

6. Суть постановленого Антимонопольним комітетом України рішення

Рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 14-р/тк від 17.08.2022 у справі № 137/60/145-рп/к.21 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (далі - рішення) постановлено:

- визнати, що Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» з березня 2021 року по січень 2022 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, які використовує (експлуатує) Підприємство для надання таких послуг, із часткою 100 % (п.1 рішення).

- визнати дії Комунального підприємства "Київтранспарксервіс", які полягають у включенні до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме комунальне підприємство "Київтранспарксервіс", статей витрат "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" та "обов`язкові платежі 60 %", порушенням, передбаченим пунктом 1 частини 2 статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, які використовує (експлуатує) комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" для надання таких послуг, шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на цьому ринку (п.2 рішення).

За порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накладено на КП «Київтранспарксервіс» штраф у розмірі 1 484 750,00 грн (п. 3 рішення).

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами 1, 6 статті 40 Господарського кодексу України державний контроль за дотриманням антимонопольно-конкурентного законодавства, захист інтересів підприємців та споживачів від його порушень здійснюються Антимонопольним комітетом України відповідно до його повноважень, визначених законом. Антимонопольний комітет України та його територіальні відділення у встановленому законом порядку розглядають справи про недобросовісну конкуренцію та інші справи щодо порушення антимонопольно-конкурентного законодавства, передбачені законом.

Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель. Антимонопольний комітет України і його територіальні відділення становлять систему органів Антимонопольного комітету України, яку очолює Голова Комітету (ст.ст. 1, 6 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" Рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання. Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Згідно з абз. 1, 2 ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.

Застосовуючи приписи ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", яка встановлює порядок виконання, зокрема, рішень АМКУ, судам необхідно враховувати, що абз. 3-5 ч. 5 зазначеної статті Закону передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу АМКУ про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Тривалість такого зупинення визначається виключно періодом, протягом якого судом фактично здійснювався розгляд чи перегляд справи.

Зазначеними вище положеннями ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено лише переривання строку для нарахування пені через оскарження рішення суду у справі про визнання недійсним рішення органу АМКУ про накладення штрафу. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 23 травня 2024 року у cправі № 909/932/23.

Відповідно до частин 1, 4 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено. Порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого: згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"; за результатами перевірки відповідно до частини п`ятої статті 57 цього Закону; за результатами перегляду відповідно до частини третьої статті 58 цього Закону, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

Виходячи з системного аналізу частин першої та четвертої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", оскарження рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду має відбуватися у двомісячний строк з дня одержання такого рішення, який (строк) не може бути відновлено, тоді як порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним такого рішення, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє лише примусове виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду. Зазначений двомісячний строк є присічним, його перебіг не переривається і не зупиняється (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4081/18, від 23.01.2020 у справі № 910/4585/19).

Щодо періоду нарахування пені, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як правомірно встановлено судом першої інстанції, відповідач оскаржував рішення до Господарського суду міста Києва.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у справі №910/11778/22 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення в частині.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 у справі №910/11778/22 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2023 у справі №910/11778/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 у справі № 910/11778/22.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2023 у справі №910/11778/22 постановлено залишити без задоволення апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 у справі № 910/11778/22 та залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 у справі № 910/11778/22.

Ухвалою Верховного Суду від 16.10.2023 у справі №910/11778/22 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на рішення господарського суду міста Києва від 02.05.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2023 зі справи № 910/11778/22.

Постановою Верховного Суду від 23.11.2023 у справі №910/11778/22 постановлено залишити без задоволення касаційну скаргу комунального підприємства "Київтранспарксервіс", а рішення господарського суду міста Києва від 02.05.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2023 у справі №910/11778/22 - без змін.

Разом з тим, відповідачем було сплачено штраф у розмір 1 484 750,00 грн лише 09.01.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № 9450.

Таким чином, відповідач, усупереч вимогам ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", здійснив сплату штрафу після закінчення двомісячного строку.

Разом з цим, як правомірно зазначено позивач нараховув відповідачеві пеню у розмірі 1 484 750,00 грн за період з 01.11.2022 по 15.11.2022 включно (15 днів), за період з 03.05.2023 по 06.06.2023 включно (35 дні), за період з 06.09.2023 по 15.10.2023 включно (40 днів) та за період з 24.11.2023 по 08.01.2024 включно (46 днів).

Таким чином, сума штрафу, накладеного рішенням, складає 1 484 750,00 грн. Розмір пені за один день складає 22 271,25 грн (1 484 750,00 х 1,5 % = 22 271,25 грн). За заявлений позивачем період прострочено 136 днів сплати штрафу. За вказаний період сума пені за прострочення сплати штрафу складає 3 028 890,00 грн. Щодо періодів - скаржник не навів іншого контррозрахунку.

Разом з цим, судом першої інстанції правомірно встановлено, що підлягає стягненню з урахуванням встановлених обмежень (ст. 56 Закону), становить 1 484 750,00 грн, оскільки, сума штрафу, накладеного рішенням, складає 1 484 750,00 грн.

Відповідно до частини 7 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у разі несплати пені органи Антимонопольного комітету України стягують пеню в судовому порядку. Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо стягнення пені в сумі 1 484 750,00 грн є обґрунтованими, а, відтак, правомірно задоволені в повному обсязі. Тому доводи скаржника в цій частині є необґрунтованими.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що Закон України "Про захист економічної конкуренції" визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин. Цей Закон встановлює види, склад правопорушень законодавства про захист економічної конкуренції, заходи відповідальності, що застосовуються за їх вчинення, і процесуальні норми, що визначають порядок притягнення до відповідальності. Названий Закон не регулює цивільно-правові відносини (позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.11.2019 у справі №911/9/19).

Крім того, штраф у спірних правовідносинах є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу. Нарахування пені в даному випадку не є видом відповідальності за вчинене порушення антиконкурентного законодавства; вказані нарахування застосовані Антимонопольним комітетом України на підставі Закону України "Про захист економічної конкуренції" та не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов`язання або зобов`язання щодо сплати податків і зборів, а тому не належать до цивільних правовідносин (позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/4585/19, від 17.12.2020 у справі №910/1548/19).

Також необхідно враховувати, що Закон України "Про захист економічної конкуренції" не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу та/або пені (у разі їх правомірного нарахування) (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №910/20661/16, від 22.01.2019 у справі №915/304/18).

За наведеного, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника, що одночасне стягнення штрафу та пені є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення. До того ж, оскільки заявлені до стягнення нарахування пені застосовані на підставі ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошових зобов`язань, введення в Україні карантинних обмежень та воєнного стану не звільняє порушника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Київтранспарксервіс" від відповідальності за несвоєчасне виконання рішення №75-р/тк та сплати пені за прострочення сплати штрафу, так як рішення №75-р/тк є обов`язковим до виконання.

Інші доводи апеляційної скарги суд визнає необґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на невірному трактуванні правових норм та не спростовують висновків, наведених в рішенні місцевого господарського суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди із оскаржуваним рішенням та не знайшли свого підтвердження за результатами перегляду рішення суду першої інстанції у розумінні ст. 74, 76-79, 80, 86, 269 ГПК України. Суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, яке стало б підставою для задоволення скарги та відмови в позові, відповідно. Отже, апеляційну скаргу у даній справі слід залишити без задоволення як необґрунтовану через встановлене вище, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову повністю.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2024 у справі № 910/1863/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2024 у справі № 910/1863/24 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з розглядом апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 287-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.07.2024.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич