ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"26" червня 2024 р. Справа № 924/412/24

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Кочергіної В.О., при секретарі судового засідання Загродській М.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "КИП і КО" м. Київ

до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" м. Нетішин

про стягнення 233974,84грн основного боргу, 5668,52грн інфляційних втрат, 278,29грн 0,3% річних

та за зустрічним позовом

Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "КИП і КО" м. Київ

про стягнення 2105,77грн пені

За участю:

від первісного позивача: не з`явився

від первісного відповідача: Шадрін І.О. згідно Витягу з ЄДР (в режимі відеоконференції)

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі ухвалено у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

26.06.2024 в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі відповідно до ст. 240 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

24.04.2024 на адресу Господарського суду Хмельницької області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "КИП і КО" м. Київ до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" м. Нетішин про стягнення 233974,84грн основного боргу, 5668,52грн інфляційних втрат, 278,29грн 0,3% річних.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки №53-124-01-23-20539 від 17.07.2023, внаслідок чого у відповідача існує заборгованість за поставлений товар у сумі 233974,84грн. Крім цього, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору, позивачем заявлено до стягнення 5668,52грн інфляційних втрат та 278,29грн 0,3% річних, нарахованих відповідно до п. 8.4 Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2024, позовну заяву передано для розгляду судді Кочергіній В.О.

Ухвалою суду від 29.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/412/24 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10:20год. 20.05.2024.

Цією ж ухвалою встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання письмового відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому статтями 165, 178 Господарського процесуального кодексу України та поданням суду доказів направлення відзиву з доданими до нього документами іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

09.05.2024 до суду через систему "Електронний суд" від Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ надійшла зустрічна позовна заява (вх.№05-08/1742/24) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "КИП і КО" м. Київ про стягнення 2105,77грн штрафних санкцій у вигляді пені за прострочення поставки товару згідно Договору від 17.07.2023 №53-124-01-23-20539.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.05.2024, зустрічну позовну заяву передано для розгляду судді Кочергіній В.О.

09.05.2024 до суду через систему "Електронний суд" від первісного відповідача надійшов відзив на первісний позов (вх.№05-08/1741/24) із запереченнями.

У відзиві на позов, первісний відповідач зазначає про те, що відповідач не мав можливості в строк, встановлений Договором, і немає можливості на цей час здійснити оплату для позивача наведених у позовній заяві сум основного боргу, відсотків річних та інфляційних втрат, у зв`язку з вкрай важким фінансовим становищем відповідача, в якому він опинився в умовах законодавчих змін, що відбулися в енергетичному ринку країни, а також в результаті окупації військовими формуваннями російської федерації частини виробничих потужностей відповідача в ході військової агресії російської федерації проти України.

Відповідач фактично забезпечує покриття основного фінансового навантаження, необхідного для реалізації загальносуспільного інтересу, та зазнає надзвичайно великих фінансових витрат у межах його виконання, за відсутності джерела та механізму компенсації за виконання таких спеціальних обов`язків. Внаслідок цього у відповідача виник довгостроковий дефіцит платіжного балансу, який негативно вплинув на можливість виконувати зобов`язання по сплаті платежів, у тому числі по сплаті таких першочергових платежів як податки, збори та інші платежі до державного бюджету, постачання ядерного палива тощо. Фінансовий стан відповідача ускладнився зараз ще більше через зменшення грошових надходжень відповідача за відпущену на ринок електроенергію у зв`язку з початком військової агресії збройних сил російської федерації проти України і введенням в Україні воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, який триває з 24.02.2022 по теперішній час, а також триваючою окупацією військовими формуваннями російської федерації значної частини виробничих потужностей Відповідача, а саме Запорізької АЕС у м. Енергодар Запорізької області. У період втрати відповідачем в результаті війни і окупації значної частини своїх виробничих потужностей, об`єктивно унеможливлені своєчасні та у повному обсязі розрахунки відповідача перед позивачем за Договором, а також сплата наведених у позовній заяві відсотків річних та інфляційних втрат. Первісний відповідач звертає увагу суду на наявність форс-мажорних обставин, спричинених військовою агресією російської федерації та посилається на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.2-7.1, який розміщений на офіційному інтернет-сайті ТТОВ України. У разі ж визнання судом позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів повністю або частково обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, просить суд відповідно до Закону зменшити на 90% розмір штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, які підлягатимуть стягненню з відповідача за прострочення оплати товару за Договором у разі задоволення позову.

У відзиві на позов, первісний відповідач водночас просить суд, у разі ухвалення судом рішення у даній справі про повне або часткове задоволення позовних вимог надати для відповідача відстрочення виконання такого рішення суду тривалістю 3 календарних місяці з моменту набрання таким рішенням суду законної сили.

Ухвалою суду від 14.05.2024 зустрічну позовну заяву АТ товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ прийнято до спільного розгляду з первісним позовом об`єднавши в одне провадження з первісним позовом у справі №924/412/24. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, а також призначено підготовче засідання у даній справі на 10:20год. 20.05.2024.

15.05.2024 до суду через систему "Електронний суд" від первісного позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№05-22/3520/24). У відповіді на відзив первісний позивач вказує про те, що відповідачем визнано наявність договірних відносин між сторонами та зазначено, що відповідач не мав можливості в строк, встановлений Договором, і немає можливості здійснити оплату для позивача наведених у позовній заяві сум основного боргу, відсотків річних та інфляційних втрат, у зв`язку з вкрай важким фінансовим становищем відповідача. Зазначає, що відповідачем не було повідомлено позивача про настання форс-мажорних обставин, та вважає посилання на такі обставини відповідачем такими, що не відповідають дійсності. Крім того, лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.2-7.1 не є доказом форс-мажорних обставин за конкретним Договором, в тому числі і Договором поставки №53-124-01-23-20539 від 17.07.2023 року. У відповіді на відзив, первісний позивач підтримує позовні вимоги, у тому числі нараховані 0,3% річних та інфляційні втрати.

У зв`язку із неявкою представників учасників справи в підготовче засідання, ухвалою суду від 20.05.2024 відкладено підготовче засідання у справі на 11:30год. 17.06.2024.

30.05.2024 на адресу суду через систему "Електронний суд" від зустрічного відповідача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (вх.№05-22/3896/24) із запереченнями та зазначенням про порушення строку поставки товару згідно Договору на 6 днів, тому розмір пені має становити 1403,85грн.

Ухвалою суду від 17.06.2024 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у загальному позовному провадженні на 12:00год. 26.06.2024.

Представник первісного позивача (зустрічного відповідача) в судове засідання 26.06.2024 не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Представник первісного відповідача (зустрічного позивача) в судовому засіданні 26.06.2024 (в режимі відеоконференції) проти первісного позову заперечував, а також просив суд, відстрочити виконання рішення у даній справі на 3 календарних місяці, з моменту набрання рішенням законної сили. Просив суд задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

Первісний позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи, ухвалу суду від 17.06.2024 було надіслано до його електронного кабінету, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги суд встановив наступне.

17.07.2023 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Кип і Ко" (Постачальник) було укладено Договір поставки №№53-124-01-23-20539.

Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю у передбачені цим Договором строки товар, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, ціною, та з кодом згідно УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в Специфікації №1 (додаток №1 до Договору), та є невід`ємною частиною Договору.

Предметом поставки по даному Договору є товар: код 14410000-8 згідно ДК 021:2015 (Кам`яна сіль) (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 1.3 Договору, місцем виконання цього Договору є м. Нетішин Хмельницької області.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.3 Договору, строк поставки партії товару протягом 60 календарних днів з дати укладення сторонами Договору.

Постачальник за 2 дні до відвантаження, направляє Покупцю письмове повідомлення про готовність товару до відвантаження на електронну пошту.

Пунктом 3.5. Договору визначено, що датою поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної / товарно-транспортної накладної Вантажоодержувачем.

Згідно з п. 3.7 Договору, приймання товару здійснюється на складі Вантажоодержувача у відповідності до супровідних документів.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Договору, ціна товару по Договору становить 194979,03грн, крім того ПДВ 38995,81грн, всього ціна Договору 233974,84грн.

Ціна за одиницю товару, кількість та загальна ціна товару по Договору визначається Специфікацією №1 (Додаток 1 до Договору).

Пунктами 5.1, 5.3 Договору, сторони погодили, що оплату за поставлений товар Покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 60 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

Датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку Покупця.

Відповідно до п.п. 6.1.2, 6.1.3 п. 6.1 Договору, Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленого товару; про дату оформлення ярлика на приданий товар письмово повідомити Постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Підпунктом 6.3.1 пункту 6.3 Договору передбачено, що Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені Договором.

Підпунктом 6.4.1 пункту 6.4 Договору передбачено, що Постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений товар.

Відповідно до п.п. 7.1, 7.2, 7.3 Договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, зазначених в п.2 ст.14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладання договору та виникли поза волею Сторін.

Для виконання цього договору запровадження воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" (із змінами), не вважається форс-мажорною обставиною.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України, або регіональною торгово-промисловою палатою, згідно з законодавством України, або іншою довідкою, процесуальним документом, виданим компетентним органом.

Сторона, що зазнала форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, письмово повідомляє іншу Сторону про їх наявність, протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням, протягом 10 днів, відповідного підтверджуючого документу. Про закінчення форс-мажорних обставин Сторона, яка зазнала їх впливу, письмово в 5 денний строк повідомляє другу Сторону.

Згідно з п.п. 8.1, 8.2, 8.4, 8.10 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України.

За порушення строку поставки товару Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого (недопоставленого) в строк Товару за кожен день прострочення, а за прострочення поставки понад 30 днів Постачальник додатково сплачує Покупцю штраф в розмірі 7 % від вказаної вартості.

У випадку порушення строків оплати товару Покупець на вимогу Постачальника, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, сплачує суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,3 % річних від простроченої суми, Пеня за порушення строку оплати товару не нараховується.

Сторонами погоджено, що строк позовної давності за вимогами про стягнення штрафних санкцій передбачених пунктами 8.2, 8.3, 8.5 цього договору становить 3 (три) роки.

Пунктом 9.4 Договору, сторони погодили, що даний договір пов`язаний з діяльністю відокремленого підрозділу "Хмельницька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", якому надано право здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи (ДП "НАЕК "Енергоатом"), в зв`язку з чим територіальна підсудність справ за участю ВП ХАЕС відповідно до вимог статті 29 ГПК України визначається за місцезнаходженням ВП ХАЕС.

Відповідно до п.п. 11.1, 11.3 Договору, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності печатки) і діє до 31.12.2023, а в частині виконання гарантійних зобов`язань, що передбачені даним Договором - до спливу гарантійних строків.

Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії Договору.

Згідно з п.п. 13.1, 13.2 Договору, Додатками до Договору є: Специфікація №1 (додаток №1 до Договору) та Технічна специфікація (додаток №2 до Договору).

Договір підписаний директорами сторін та скріплений відтиском печаток сторін.

Матеріали справи не містять доказів в підтвердження розірвання або визнання недійним Договору від 17.07.2023.

Специфікація №1 (додаток 1 до Договору) містить найменування товару: сіль технічна; кількість: 28,2тони, сума з ПДВ 233974,84грн.

Специфікація та Технічна специфікація підписані директорами сторін та скріплені відтиском печаток сторін.

Згідно видаткової накладної №53 від 22.09.2023 первісним позивачем поставлено первісному відповідачу товар - сіль технічну у кількості 28,2 тони на загальну суму 233974,84грн (з ПДВ).

Вказаний товар отримав Вантажоодержувач - комірник товариства 25.09.2023, про що засвідчив своїм підписом на накладній та скріпив відтиском печатки товариства.

Первісним позивачем виставлявся первісному відповідачу рахунок на оплату №58 від 22.09.2023 на суму 233974,84грн.

Здійснення господарської операції між сторонами підтверджується також долученою до матеріалів справи податковою накладною №53 від 22.09.2023.

04.03.2024 ТзОВ "Торговий дім "Кип і Ко" на адресу первісного відповідача було надіслано претензію за №04/03-01 від 04.03.2024 з проханням негайно сплатити заборгованість за отриманий товар та нараховані санкції.

Претензія залишена останнім без відповіді та належного реагування.

Матеріали справи не містять доказів оплати первісним відповідачем заборгованості за отриманий товар у сумі 233974,84грн згідно Договору від 17.07.2023, у зв`язку із чим, первісний позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку.

Враховуючи те, що первісний відповідач не здійснив оплату отриманого товару у встановлений Договором строк, первісним позивачем заявлено до стягнення з первісного відповідача також 5668,52грн інфляційних втрат та 278,29грн 0,3% річних, нарахованих відповідно до п. 8.4 Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 22.11.2023 по 14.04.2024.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом береться до уваги таке.

Відповідно до Закону України від 06.02.2023 року №2896-IX, Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 №1420 та Закону України 15.05.2003 №755-IV 11.01.2024 державним реєстратором (приватним нотаріусом Федоровою К.І.) у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) проведено державну реєстрацію:

- утворення юридичної особи - Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (АТ "НАЕК "Енергоатом", , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в результаті перетворення Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (ДП "НАЕК "Енергоатом", , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3);

- припинення юридичної особи - Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (ДП "НАЕК "Енергоатом", , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в результаті її реорганізації (перетворення) в Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (АТ "НАЕК "Енергоатом", , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3).

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 №1420, відокремлені підрозділи ДП "НАЕК "Енергоатом" із дня державної реєстрації Акціонерного товариства продовжують функціонувати як відокремлені підрозділи акціонерного товариства (філії, представництва).

Наказом АТ "НАЕК "Енергоатом" від 12.01.2024 №01-1-н встановлено, що у складі AT "HAEK "Енергоатом" з дня державної реєстрації його утворення (з 11.01.2024) відокремлені підрозділи (в тому числі і філія "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" (місцезнаходження: 30100, Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд.20, ) діють на підставі раніше затверджених положень про них до затвердження в установленому порядку нових положень.

Отже, з урахуванням наведеного, з 11.01.2024, новоутворена шляхом перетворення юридична особа Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" є правонаступником усіх прав та обов`язків юридичної особи, яка припиналася Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", в тому числі й усіх прав і обов`язків Покупця за Договором від 17.07.2023, який є предметом позову у даній справі.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 910/16448/18).

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у ній, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Предметом судового розгляду за первісним позовом у справі є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "КИП і КО" м. Київ до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" м. Нетішин про стягнення 233974,84грн основного боргу, 5668,52грн інфляційних втрат та 278,29грн 0,3% річних.

У якості підстави заявлених вимог первісним позивачем визначено обставини неналежного виконання первісним відповідачем умов укладеного між сторонами Договору поставки №53-124-01-23-20539 від 17.07.2023 щодо оплати отриманого товару.

Предметом зустрічного позову є вимога Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "КИП і КО" м. Київ про стягнення 2105,77грн штрафних санкцій у вигляді пені.

У якості підстав заявленого зустрічного позову АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ визначено прострочення поставки товару згідно Договору від 17.07.2023 №53-124-01-23-20539.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Правочином, згідно частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правовідносини, що склались між сторонами є правовідносинами з поставки.

Частинами 1, 2, 6 статті 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України).

Як стверджується матеріалами справи, 17.07.2023 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Кип і Ко" (Постачальник) було укладено Договір поставки №№53-124-01-23-20539, відповідно до умов якого, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю у передбачені цим Договором строки товар, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, ціною, та з кодом згідно УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в Специфікації №1 (додаток №1 до Договору), та є невід`ємною частиною Договору.

Предметом поставки по даному Договору є товар: код 14410000-8 згідно ДК 021:2015 (Кам`яна сіль) (п. 1.2 Договору).

Згідно ст. 629 цього Кодексу, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Пунктом 3.5. Договору визначено, що датою поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної / товарно-транспортної накладної Вантажоодержувачем.

Судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи видаткової накладної №53 від 22.09.2023, ТзОВ "Торговий дім "Кип і Ко" поставлено первісному відповідачу товар - сіль технічну у кількості 28,2 тони на загальну суму 233974,84грн (з ПДВ), яку отримав Вантажоодержувач - комірник товариства 25.09.2023, про що засвідчив своїм підписом на накладній та скріпив відтиском печатки товариства.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктами 5.1, 5.3 Договору, сторони погодили, що оплату за поставлений товар Покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 60 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

Датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку Покупця.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Первісний відповідач своїх договірних зобов`язань щодо проведення розрахунків з первісним позивачем за отриманий товар у визначений Договором строк не виконав, у зв`язку із чим, у нього існує заборгованість перед позивачем у сумі 233974,84грн.

Доказів в підтвердження оплати вказаної заборгованості учасниками судового розгляду не подано.

З урахуванням викладеного суд вважає позовні вимоги про стягнення 233974,84грн заборгованості обгрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Посилання первісного відповідача, викладені у відзиві на позов про наявність форс-мажорних обставин, спричинених військовою агресією російської федерації, з посиланням на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.2-7.1, як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань за цим Договором, судом до уваги не приймається, оскільки пунктом 7.1 вказаного Договору, сторонами чітко передбачено, що для виконання цього Договору запровадження воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" (із змінами), не вважається форс-мажорною обставиною.

Крім цього, первісним відповідачем не повідомлено письмово первісного позивача про наявність форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за Договором, як передбачено п. 7.3 укладеного Договору.

З приводу доводів первісного відповідача щодо скрутного фінансового становища підприємства відповідача для оплати поставленого позивачем товару за Договором поставки від 17.07.2023 на суму 233974,84грн, суд зауважує, що скрутне фінансове становище та відсутність коштів в будь-якому випадку не може звільняти відповідача від виконання господарських зобов`язань, оскільки такі обставини не визначені законодавством як такі, що звільняють від виконання зобов`язання. Скрутне фінансове становище чи відсутність будь-яких інших надходжень коштів від контрагентів боржника не виправдовує його бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Щодо позовних вимог про стягнення з первісного відповідача 5668,52грн інфляційних втрат за період прострочення з листопада 2023 року по березень 2024 року включно та 278,29грн 0,3% річних за період з 22.11.2023 по 14.04.2024, нарахованих відповідно до п. 8.4 Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України судом враховується таке.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що первісним відповідачем допущено прострочення оплати отриманого товару.

Положеннями ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 ЦК України).

За змістом наведених норм закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних нарахувань входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Первісним позивачем заявлено до стягнення з первісного відповідача 278,29грн 0,3% річних (за період прострочення з 22.11.2023 по 14.04.2024) на суму боргу 233974,84грн.

Проте, судом встановлено, що первісним позивачем невірно визначено період прострочення заборгованості, з урахуванням дати поставки товару, визначеної відповідно до п.3.5 договору та крайньої дати здійснення оплати товару, визначеної п. 5.1 Договору.

Проведеним судом перерахунком заявлених до стягнення 0,3% річних визначено, що належною до стягнення становить сума 272,53грн, нарахована за період прострочення з 24.11.2023 по 14.04.2024), тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В решті суми 5,76грн 0,3% річних у позові належить відмовити.

З приводу заявлених позивачем до стягнення втрат від інфляції у сумі 5668,52грн за період прострочення з листопада 2023 року по березень 2024 року включно, суд зазначає, що Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною 1 ст. 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті. Водночас, частиною 2 ст. 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац 5 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення").

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

У разі, якщо погашення боргу не відбувалося, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць розрахункового періоду перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100 %. Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, віднімається основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду конкретизував у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, роз`яснивши, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Враховуючи вище викладене, оскільки відповідно до п. 5.1 Договору, оплату за поставлений товар Покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 60 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії", суд вважає, що первісний відповідач зобов`язаний був розрахуватись з первісним позивачем за отриманий товар у строк до 23.11.2023 включно.

Оскільки прострочення у листопаді 2023 року становить менше півмісяця, то інфляційні втрати на суму боргу у листопаді 2023 року не нараховуються.

На підставі викладеного, провівши розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, суд дійшов висновку про обгрунтованість нарахованих інфляційних втрат у сумі 4476,26грн за період прострочення з грудня 2023 року по березень 2024 року включно, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В решті заявлених 1192,26грн інфляційних втрат за листопад місяць 2023 року у позові належить відмовити.

Дослідивши усі матеріали справи та давши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову у сумі 233974,84грн основного боргу, 4476,26грн інфляційних втрат, 272,53грн 0,3% річних. В решті суми 1192,26грн інфляційних втрат та 5,76грн 0,3% річних у позові належить відмовити.

У зв`язку із частковим задоволенням первісного позову, витрати по оплаті судового збору покладаються на первісного відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам відповідно до ст. 129 ГПК України.

Первісний відповідач у відзиві на позов (вх.№05-08/1741/24 від 09.05.2024) просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90 відсотків та відстрочити виконання рішення суду у даній справі на 3 календарних місяці, з моменту набрання рішенням законної сили.

Суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Як стверджується матеріалами справи, нараховані первісним позивачем інфляційні нарахування, загалом у сумі 4476,26грн не є штрафними санкціями, а є захистом від знецінення грошових коштів у зв`язку з простроченням виконання.

Так само не є штрафними санкціями і визнані обгрунтованими до стягнення судом 0,3% річних в розмірі 272,53грн.

При цьому судом враховується, що визнані судом правомірними суми не є надмірно великими в порівняні із наявною заборгованістю у сумі 233974,84грн, тому суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання первісного відповідача про зменшення штрафних санкцій.

Щодо відстрочення виконання рішення суду за первісним позовом у даній справі, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч.2 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Приписами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року по справі № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року по справі № 11-рп/2012).

Згідно до ч.1 та ч.2 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

В обґрунтування клопотання про відстрочення виконання рішення суду, первісний відповідач звертає увагу суду на вкрай важке фінансове становище відповідача, в якому він опинився в умовах законодавчих змін, що відбулися в енергетичному ринку країни, а також в результаті окупації військовими формуваннями російської федерації частини виробничих потужностей відповідача в ході військової агресії російської федерації проти України.

Відповідач фактично забезпечує покриття основного фінансового навантаження, необхідного для реалізації загальносуспільного інтересу, та зазнає надзвичайно великих фінансових витрат у межах його виконання, за відсутності джерела та механізму компенсації за виконання таких спеціальних обов`язків.

Внаслідок цього у відповідача виник довгостроковий дефіцит платіжного балансу, який негативно вплинув на можливість виконувати зобов`язання по сплаті платежів, у тому числі по сплаті таких першочергових платежів як податки, збори та інші платежі до державного бюджету, постачання ядерного палива тощо.

Фінансовий стан відповідача ускладнився зараз ще більше через зменшення грошових надходжень відповідача за відпущену на ринок електроенергію у зв`язку початком військової агресії збройних сил російської федерації проти України і введенням в Україні воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, який триває з 24.02.2022 по теперішній час, а також триваючою окупацією військовими формуваннями російської федерації значної частини виробничих потужностей відповідача, а саме Запорізької АЕС у м. Енергодар Запорізької області.

У період втрати відповідачем в результаті війни і окупації значної частини своїх виробничих потужностей, об`єктивно унеможливлені своєчасні та у повному обсязі розрахунки відповідача перед позивачем за Договором, а також сплата наведених у позовній заяві відсотків річних та інфляційних втрат.

Зазначені обставини стали також причиною неналежного виконання відповідачем умов Договору від 17.07.2023.

На підтвердження своїх доводів заявником подано копії звіту про фінансовий стан станом на 30.06.2023; звіту про рух грошових коштів за півріччя 2023 року; звіту про власний капітал за півріччя 2023 року.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також, серед іншого, враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору та наявність стихійного лиха, інших надзвичайних подій тощо.

Так, вищезазначеними нормами визначено процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду, оскільки у процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для розстрочки/відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання неможливим у визначений строк.

При цьому, необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 ГПК України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений річним терміном відстрочки чи розстрочки виконання рішення з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини (як то, зокрема, ненадання (несвоєчасне надання) бюджетних асигнувань або бюджетних зобов`язань заявнику та/або недоведення (несвоєчасне доведення) фінансування видатків до заявника - отримувача бюджетних коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу, а також неперерахування (несвоєчасне перерахування) заявнику з бюджету коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу, у тому числі в рахунок оплати наданих заявником послуг (виконаних робіт, поставлених товарів); загроза виникнення неплатоспроможності (банкрутства) заявника в разі своєчасної та в повному обсязі сплати ним грошового зобов`язання або погашення податкового боргу в повному обсязі) (позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №2а-25767/10/0570).

Разом з тим, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд оцінює надані заявником докази у сукупності як такі, що підтверджують наявність надзвичайних подій, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

На думку суду, надання відстрочення виконання судового рішення забезпечить боржнику можливість поступового погашення присуджених до стягнення сум без значного одноразового фінансового навантаження, а стягувачу - можливість реального отримання грошових коштів із певним інтервалом у часі.

При цьому суд враховує, що первісний відповідач не ухиляється від виконання судового рішення, а лише вказує про неможливість погашення наявної заборгованості за судовим рішенням перед позивачем значними разовими платежами.

Суд враховує, що інтерес стягувача полягає в тому, щоб рішення суду було виконано в повному обсязі, однак ненадання розстрочки виконання рішення суду призведе до неможливості його виконання взагалі, оскільки існує ризик припинення або призупинення діяльності відповідача та важких соціальних наслідків.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги фінансовий стан первісного відповідача та ступінь його вини у виникненні спору, інтереси кожної із сторін, в тому числі і матеріальні, суд вважає обґрунтованими доводи заявника про те, що наведені ним обставини є такими, що підтверджують ускладненість та неможливість негайного виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.06.2024 у справі №924/412/24.

Суд дійшов висновку, що відстрочення виконання рішення у вищевказаний спосіб не порушить справедливої рівноваги та справедливого балансу у розумінні статті 6 Конвенції, оскільки надасть можливість виконати судове рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора реально отримати грошові кошти.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява №6962/02).

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003, ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапівницький та інші проти України", заява № 60858/00).

Враховуючи баланс інтересів сторін, з метою досягнення мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора, суд дійшов до висновку про задоволення заяви первісного відповідача та відстрочення виконання рішення суду від 26.06.2024 у справі №924/412/24 за первісним позовом на 3 календарних місяці, з моменту набрання рішенням законної сили.

Щодо зустрічних позовних вимог Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "КИП і КО" м. Київ про стягнення 2105,77грн штрафних санкцій у вигляді пені судом враховується таке.

Відповідно до п. 3.1 Договору, строк поставки партії товару протягом 60 календарних днів з дати укладення сторонами Договору.

Пунктом 3.5. Договору визначено, що датою поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної / товарно-транспортної накладної Вантажоодержувачем.

Як стверджується матеріалами справи, згідно видаткової накладної №53 від 22.09.2024 первісним позивачем поставлено первісному відповідачу товар, сіль технічну у кількості 28,2 тони на загальну суму 233974,84грн (з ПДВ), який отримав комірник товариства 25.09.2023, про що засвідчив своїм підписом на накладній та скріпив відтиском печатки товариства.

Зважаючи на приписи п.3.1, п.3.5 договору, дату поставки товару - 25.09.2023р. суд доходить висновку, що зустрічним відповідачем здійснено поставку товару з порушенням строків та допущено прострочення виконання зобов`язання щодо поставки товару на 9 календарних днів з 16.09.2023 по 24.09.2023 включно, крайній день поставки товару - 15.09.2023.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п.п. 8.1, 8.2 Договору, сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України.

За порушення строку поставки товару Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого (недопоставленого) в строк Товару за кожен день прострочення, а за прострочення поставки понад 30 днів Постачальник додатково сплачує Покупцю штраф в розмірі 7 % від вказаної вартості.

Перевіривши розрахунок заявленої зустрічним позивачем до стягнення суми 2105,77грн пені за вказаний період, суд вважає його правомірно нарахованим та арифметично вірним, тому позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню у повному обсязі.

Твердження зустрічного відповідача про те, що порушення строку поставки товару тривало 6 календарних днів судом до уваги не приймається, оскільки не знайшло свого підтвердження доказами, долученими учасниками до матеріалів справи.

Частинами 1-2 ст. 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом частин 1-3 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

У зв`язку із задоволенням зустрічного позову, витрати по оплаті судового збору покладаються на зустрічного відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 20, 24, 73, 74, 75, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "КИП і КО" м. Київ до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" м. Нетішин про стягнення 233974,84грн основного боргу, 5668,52грн інфляційних втрат, 278,29грн 0,3% річних задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" (м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "КИП і КО" (м. Київ, вул. Рибальська, 2, ) 233974,84грн (двісті тридцять три тисячі дев`ятсот сімдесят чотири гривні 84 копійки) основного боргу, 4476,26грн (чотири тисячі чотириста сімдесят шість гривень 26 копійок) інфляційних втрат, 272,53грн (двісті сімдесят три гривні 53 копійки) 0,3% річних, 2864,66грн (дві тисячі вісімсот шістдесят чотири гривні 66 копійок) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті суми у позові відмовити.

Відстрочити виконання рішення суду від 26.06.2024 у справі №924/412/24 за первісним позовом на 3 календарних місяці, з моменту набрання рішенням законної сили.

Зустрічний позов Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "КИП і КО" м. Київ про стягнення 2105,77грн пені задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "КИП і КО" (м. Київ, вул. Рибальська, 2, ) на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" (м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20, ) 2105,77 (дві тисячі сто п`ять гривень 77 копійок) пені, 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 08.07.2024.

Суддя В.О. Кочергіна

Виготовлено 4 примірники:

1-до справи (в паперовому екз.),

2-позивачу ТОВ "Торговий дім "КИП і КО" (до електронного кабінету),

3-відповідачу АТ "НАЕК "Енергоатом" в особі філії ВП ХАЕС (до електронного кабінету),

4-Ігору Шадріну ( на електронну пошту).