ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24 червня 2024 року Справа № 903/321/24

Господарський суд Волинської області в складі судді Дем`як В. М., за участі секретаря судового засідання Назарова Н.В., розглянувши справу

за позовом: Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог що предмета спору на стороні позивача: Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньелектрозбут

про стягнення 321 630, 47 грн.

Представники сторін:

від позивача: не прибули;

від відповідача: Корнійчук Ірина Манаф-кизи;

від третьої особи: ОСОБА_1 ; ОСОБА_2

Встановив: Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньелектрозбут у якому просить стягнути 321 630, 47 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач доводить, що різниця між встановленими фінансово-контролюючим органом збитками, спричиненими позивачу внаслідок визнання додаткових угод до договору постачання електричної енергії споживачу від 12.01.2023 №23-21/253 недійсними та повернутими відповідачем коштами становить 321 630, 47 грн.

Ухвалою суду від 04.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог що предмета спору на стороні позивача: Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області.

Ухвалою суду від 26.04.2024 постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Замінено судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням. Розгляд справи постановлено здійснювати зі стадії відкриття провадження у справі. Підготовче засідання призначено 27.05.2024.

Ухвалою суду від 27.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.06.2024.

Представник позивача через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання за вх.№01-75/3512/24 від 20.05.2024 у якому просив суд розглянути справу без участі представника позивача, за наявними у матеріалах справи документами. Крім того зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача через відділ документального забезпечення та контролю суду подав:

- відзив на позовну заяву за вх. № 01-75/2982/24 від 19.04.2024 у якому просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі;

- додаткові пояснення за вх.№ 01-75/3614/24 від 23.05.2024.

Представник третьої особи через відділ документального забезпечення та контролю суду подав пояснення за вх.№ 01-75/2994/24 від 22.04.2024 у яких просив суд задовольнити позов повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову.

Представники третьої особи у судовому засіданні, підтримали позовні вимоги та просили суд задоволити позов у повному об`ємі.

Представник позивача не прибув у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Частинами 1 та 3 ст.202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

З 28.02.2023 по 22.05.2023 Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради за період з 01.01.2020 по 31.12.2022.

За результатами ревізії державними аудиторами складено Акт № 130316-22/05 від 29.05.2023, який підписаний 01.06.2023 із запереченнями (а.с. 14-22) та встановлено, що Управлінням капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради проведено відкриті торги (закупівля ІІА-2020-12-09-015961-е) та за їх результатами укладено із Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» договір від 12.01.2021 №23-21/253 про постачання 114 7800 кіловат-годин електроенергії на суму 2 639 940 грн (ціну договору визначено з розрахунку, що вартість товару, а саме 1 кіловат-години електроенергії, становить 2,3 грн) (а.с. 29-38).

Відповідно до пункту 2.1 Договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Згідно з пунктом 5.1 Договору, загальна ціна Договору становить 2 639 940, 00 грн, у т.ч. ПДВ 439 990, 00 грн.

Пунктами 6-7 Додатку №3 Договору, визначено, що істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених пунктами 1 - 8 частини п`ятої статті 41 Закону.

Істотні умови договору можуть змінюватися у випадку зміни ціни за одиницю товару (електричної енергії) не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

В подальшому сторонами було укладено ряд додаткових угод до договору від 12.01.2021 №23-21/253, зокрема додатковою угодою від 29.01.2021 №1 зменшено ціну одиниці товару із 2,3 грн за 1 кіловат-годину електричної енергії до 2,277408 грн; додатковою угодою від 29.01.2021 №2 внесено зміни в Додаток 1 до Договору щодо місць постачання електроенергії; додатковою угодою від 14.07.2021 №3 збільшено ціну за одиницю товару до 2,469685 грн.; додатковою угодою від 03.09.2021 №4 збільшено ціну за одиницю товару до 2,68118 грн; додатковою угодою від 29.09.2021 №5 збільшено ціну за одиницю товару до 2,681171 грн; додатковою угодою від 01.11.2021 №6 збільшено ціну за одиницю товару до 2,913784 грн; додатковою угодою від 15.11.2021 №7 збільшено ціну за одиницю товару до 3,169634 грн; додатковою угодою від 26.11.2021 №8 збільшено ціну за одиницю товару до 3,451044 грн; додатковою угодою від 29.11.2021 №9 збільшено ціну за одиницю товару до 3,760567 грн. та при вичерпанні коштів суми договору від 12.01.2021 №23-21/253, позивач в грудні 2021 уклав договори від 16.12.2021 №23-21/573/240 (а.с. 41-49) та від 20.12.2021 №23-21/253/1/255 (а.с. 50-59) з відповідачем на постачання електроенергії за ціною 4,8 грн за 1кВт.

Визнання недійсними вищезазначених додаткових угод до договору про постачання електричної енергії від 12.01.2021 №23-21/253 та стягнення коштів до бюджету були предметом судового розгляду у справі № 903/1037/22.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 28.02.2023 у зазначеній справі ухвалено визнати недійсними додаткові угоди до укладеного між Управлінням капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю Волиньелектрозбут договору про постачання електричної енергії споживачу від 12.01.2021 №23-21/253 (конкурентна процедура закупівлі UА-2020-12-09-015961-c), а саме додаткову угоду від 14.07.2021 №3, додаткову угоду від 03.09.2021 №4, додаткову угоду від 29.09.2021 №5, додаткову угоду від 01.11.2021 №6, додаткову угоду від 15.11.2021 №7, додаткову угоду від 26.11.2021 №8 та додаткову угоду від 29.11.2021 №9 та стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» на користь Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради кошти в сумі 316 297,06 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 903/1037/22 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» залишено без задоволення, постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 та рішення Господарського суду Волинської області від 28.02.2023 залишено без змін.

В подальшому, ТзОВ «Волиньелектрозбут» виконало дане рішення суду та повернуло кошти в сумі 316 297, 06 грн.

Зі змісту акту ревізії № 130316-22/05 від 29.05.2023 та перевірки законності внесення змін в істотні умови договору, а саме збільшення ціни електроенергії на 8,4428 % з 2,277408 грн. до 2,469685 грн. за 1 кіловат-годину Додатковою угодою №3 від 14.07.2021 Управлінням Держаудитслужби вбачається, що підписавши додаткову угоду від 14.07.2021 №3 з порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 №922-VIII, Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради зайво оплатило вартість поставленої енергії в сумі 637 927,53 грн., а відтак зазначила, що в результаті зазначеного порушення Ковельському міському бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 637 927,53 грн.

28.06.2023 Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради отримало вимогу про усунення виявлених порушень законодавства за № 130316-13/1581-2023 від 28.06.2023 підписану заступником начальника управління-начальником відділу Західного офісу Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, у якій фінансово-контролюючий орган вимагає забезпечити відшкодування на користь позивача матеріальної шкоди (збитків) у зазначеній сумі та в подальшому перерахувати до бюджету Ковельської територіальної громади (а.с. 24).

Начальник управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради звернувся до директора ТзОВ «Волиньелектрозбут» з листом від 06.03.2024 за вих.№ 42/25.05/2-24 у якому зазначив, що згідно платіжної інструкції №2532 від 19.07.2023 відповідачем здійснено повернення коштів в сумі 316 297,06 грн. та зважаючи на викладене, враховуючи рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 лютого 2024 року у справі № 903/1037/22, просив відповідача повернути кошти в сумі 321 630, 47 грн. протягом 10 днів з моменту отримання даного листа (а.с. 67).

Відповідач на вищезазначений лист надав відповідь №01-8/1388 від 19.07.2023 (а.с. 64) та №01-8/853 від 14.03.2024 (а.с. 68) у яких зазначив, що з вказаними вимогами не погоджується і вважає їх безпідставними.

Отже, Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради звертаючись до суду із позовом доводить, що різниця між встановленими фінансово-контролюючим органом збитками, спричиненими йому внаслідок визнання додаткових угод до договору постачання електричної енергії споживачу від 12.01.2023 №23-21/253 недійсними та повернутими ТзОВ «Волиньелектрозбут» за рішенням Господарського суду Волинської області у справі №903/1037/22 від 28.02.2023 коштами становить 321 630, 47 грн.

Не погоджуючись доводами позивача, викладеними у позові, відповідач подав відзив на позовну заяву за вх.№ 01-75/2982/24 від 19.04.2024 у якому зазначає, що договір про постачання електричної енергії споживачу від 16.12.2021р. №23- 21/573/240 та договір про постачання електричної енергії споживачу від 23.12.2021р. №23-21/253/1 були укладені за результатами процедур закупівель згідно з Законом України «Про публічні закупівлі». При цьому, посилається на те, що у зазначених договорах сторонами було погоджено ціну за одиницю в розмірі 4,80 грн за 1 квт/год з ПДВ, а відтак доводить, що здійснювати розрахунок вартості спожитих кіловат/годин по цим договорам за іншою ціною є незаконним та безпідставним.

Крім того, відповідач зазначає, що обов`язковою умовою для відшкодування збитків є наявність господарського правопорушення або ж установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності. Що стосується ТОВ «ВЕЗ» як сторони укладених з позивачем правочинів відсутні будь-які порушення при укладенні та виконанні договорів з позивачем.

Відповідач доводить, що обраний спосіб судового захисту, є неналежним і неефективним, а також таким, що не відповідає змісту правовідносин сторін спору, оскільки виходячи з природи спірних правовідносин, правової позиції позивача, який заперечує погоджені істотні умови договорів, слід вважати правомірною вимогу про визнання таких договорів недійсними.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Статтею 5 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами:

1) добросовісна конкуренція серед учасників;

2) максимальна економія, ефективність та пропорційність;

3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель;

4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них;

5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі;

6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії", учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів: двосторонній договір купівлі-продажу електричної енергії (двосторонній договір); про участь у ринку "на добу наперед" та/або внутрішньодобовому ринку; про купівлю-продаж електричної енергії на ринку "на добу наперед"; про купівлю-продаж електричної енергії на внутрішньодобовому ринку; про участь у балансуючому ринку; про врегулювання небалансів; про надання послуг з розподілу; про надання послуг з передачі; про надання допоміжних послуг; про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління; про приєднання до системи передачі; про приєднання до системи розподілу; про участь у розподілі пропускної спроможності; про постачання електричної енергії споживачу; про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг; про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; про надання послуг комерційного обліку електричної енергії; про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом; про купівлю-продаж електричної енергії між гарантованим покупцем та суб`єктом господарювання, який за результатами аукціону набув право на підтримку; інші договори, передбачені відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Частиною 1 статті 66 визначеного Закону унормовано, що купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами здійснюють виробники, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, трейдери, гарантований покупець та споживачі.

Згідно ч. 3 ст. 66 Закону, відповідний двосторонній договір має встановлювати: предмет договору; ціну електричної енергії, визначену у грошових одиницях; обсяг електричної енергії та графіки погодинного обсягу купівлі-продажу електричної енергії; строки та порядок постачання електричної енергії; порядок повідомлення про договірні обсяг купівлі-продажу електричної енергії за укладеним двостороннім договором; порядок та форму розрахунків; строки та порядок оформлення актів приймання-передачі обсягів купівлі-продажу електричної енергії; права, обов`язки та відповідальність сторін; строк дії договору.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (ч. 4 ст. 179 ГК України).

До договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

У ст. 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Отже, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК України "Купівля-продаж".

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021р. у справі №927/491/19.

Як вже зазначив суд, правову оцінку договору від 12.01.2021 №23-21/253 про постачання електроенергії, що укладений між Управлінням капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради та ТОВ «Волиньелектрозбут», та додатковим угодам до нього надано господарським судом в межах справи №903/1037/22 за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Ковельської міської ради, Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» про визнання додаткових угод до договору про постачання електричної енергії недійсними та стягнення 316 297, 06 грн. коштів до бюджету.

Із факту визнання недійсними додаткових угод до договору про постачання електричної енергії за рішенням суду у справі №903/1037/22 слідує, що зобов`язання сторін регулюються виключно договором, а відтак поставка електричної енергії та її оплата мали здійснюватися сторонами у відповідності до умов укладеного 12.01.2021 договору за №23-21/253.

Як вбачається зі змісту акту та перевірки законності внесення змін в істотні умови договору, Управлінням Держаудитслужби встановлено, що відповідно до п.п. 7.2 та 7.3 додатку №3 до договору від 12.01.2021 №23-21/253, при розрахунку нової (зміненої) ціни за одиницю товару, серед іншого, необхідно керуватися відомостями щодо середньозважених цін на ринку «на добу вперед» (далі РДН) і внутрішньодобового ринку (далі -ВДР) за місяць, у якому укладено договір (останню додаткову угоду про зміну ціни) та за місяць, який передує зміні ціни за одиницю електричної енергії.

Водночас, відповідно до інформації, яку оприлюднено на веб-сайті (https://www.oree.com.ua) ДП «Оператор ринку», середньозважені ціни на РДН і ВДР (в тому числі у торговій зоні об`єднаної енергетичної системи (далі - ОЕС) України) у червні 2021 року (місяць, який передує зміні ціни за одиницю електричної енергії - укладенню додаткової угоди від 14.07.2021 №3) були нижчими за ціни, що склалися у січні 2021 року (місяць укладення договору від 12.01.2021 №23-21/253, а також додаткової угоди від 29.01.2021 №1, якою змінено - зменшено ціну за одиницю товару), зокрема:

- січень 2021 року РДН (ОЕС) - 1462,52 грн;

- січень 2021 року ВДР (ОЕС) - 1485,74 грн;

- червень 2021 року РДН (ОЕС) - 1425,14 грн;

- червень 2021 року ВДР (ОЕС) - 1352,96 грн.

Ревізією встановлено, що в порушення п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 №922-VIII (далі Закон №922), безпідставно внесено зміни до істотних умов Договору від 12.01.2021 №23-21/253 додатковою угодою №3 від 14.07.2021 року.

Отже, безпідставне внесення змін до істотних умов Договору від 12.01.2021 №23-21/253 додатковою угодою від 14.07.2021 №3 впливає на незаконність дійсності послідуючих додаткових угод №№4-9, оскільки кожна наступна така угода має фіксовану ціну за одиницю товару, а тому є похідною від попередньої і автоматично незаконною, оскільки без попередньої додаткової угоди ціна за послідуючими угодами фактично перевищуватиме ціну за одиницю товару більше, ніж на 10 відсотків, визначених у ст. 41 Закону №922, у порівнянні із основним договором.

ТзОВ «Волиньелектрозбут» за умовами договору від 12.01.2021 №23-21/253 повинен був поставити 1 147 800,00 кВт-год, різниця в об`ємах з непоставленою електроенергією за умовами договору становить 127 500,00 кВт-год (1 147 800,00 кВт-год - 1 020 300,00 кВт-год).

Разом з тим, при вичерпанні коштів суми договору від 12.01.2021 №23-21/253, позивач в грудні 2021 уклав договори від 16.12.2021 №23-21/573/240 та від 20.12.2021 №23-21/253/1/255 з відповідачем на постачання електроенергії за ціною 4,8 грн за 1кВт.

Управлінням капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради закуплено 127 500,00 кВт-год по ціні 4,8 грн замість необхідних 2,277408 грн за 1кВт. Різниця у загальній вартості закупленої електроенергії склала 321 630,47 грн. (4,8 грн*127 500,00 кВт-год - 2,277408 грн*127 500,00 кВт-год).

Як вже зазначив суд, ревізійна комісія у акті № 130316-22/05 від 29.05.2023 дійшла висновку, що підписавши додаткову угоду від 14.07.2021 №3 з порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 №922-VIII, Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради зайво оплатило вартість поставленої енергії в сумі 637 927, 53 грн., а відтак в результаті зазначеного порушення Ковельському міському бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 637 927, 53 грн.

ТзОВ «Волиньелектрозбут» повернуто частково кошти в сумі 316 297, 06 грн., згідно рішення Господарського суду Волинської області від 28.02.2023 у справі №903/1037/22.

Враховуючи наведене, різниця між сумою коштів, які частково повернув відповідач у примусовому порядку за рішенням суду та сумою недостягнутих коштів становить 321 630,47 грн. (637 927,53 грн. - 316 297, 06 грн. = 321 630,47 грн.).

Отже, судом досліджено, а матеріалами справи підтверджено, що через неналежне виконання своїх зобов`язань щодо постачання електричної енергії Управлінням капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради у ТзОВ "Волиньелектрозбут" виник обов`язок із повернення коштів за оплачену електричну енергію.

Доводи позивача та заперечення відповідача щодо правової природи суми заявлених до стягнених коштів, а саме визначення їх як збитків не взято до уваги суду.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови ВП ВС від 05.06.18, справа № 338/180/17, від 30.01.19, справа № 569/17272/15-ц, від 16.06.20, справа № 145/2047/16-ц, від 15.09.20, справа № 469/1044/17).

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення саме суд, а не позивач вирішує яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин.

При цьому, суд взяв до уваги правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 265/6582/16-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц у яких неодноразово звертала увагу судів, що відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Крім того, суд взяв до уваги висновки, що викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.02.2024 у справі №903/1037/22, де надав правове обґрунтування та визначив правову природу коштів, як зайво сплачених за постачання електричної енергії та такими, що підлягають поверненню до місцевого бюджету.

Враховуючи наведене, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, відхиливши доводи відповідача, дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 321 630,47 грн. недостягнутої суми коштів за постачання електричної енергії.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Також, при вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з пунктом 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким, лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Судом враховується, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях. з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України. № 63566/00, § 23. ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 ГПК України).

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 ГПК України).

Статтями 78, 79 ГПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору задоволення позовних вимог з наведених вище підстав, впливу не мають.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 77, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд-

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» (43026, місто Луцьк, вулиця Назарія Яремчука, будинок 11-А, ) на користь Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради (45000, місто Ковель, вулиця Незалежності, будинок 73, код ЄДРПОУ 2130489) кошти в сумі 321 630, 47 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» (43026, місто Луцьк, вулиця Назарія Яремчука, будинок 11-А, ) на користь Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради (45000, місто Ковель, вулиця Незалежності, будинок 73, код ЄДРПОУ 2130489) 4824, 46 грн. сплаченого судового збору.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено 02.07.2024

Суддя В. М. Дем`як