ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/12670/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М.,

за участю представників:

позивача - не з`явилися,

відповідача - не з`явилися,

третьої особи - Тетерятник О. В. (самопредставництво),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ШВЕРІН"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2024 (Кропивна Л. В. - головуючий, Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А.) і рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 (суддя Чебикіна С. О.) у справі

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ШВЕРІН",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

про виселення,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У листопаді 2022 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо" (далі - КП "Плесо") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ШВЕРІН" (далі - ТОВ "ШВЕРІН"), в якому просило виселити відповідача з нежитлової будівлі загальною площею 480 м2 (1, 2 поверхи), яка знаходиться в м. Києві на вул. Труханівська, 2, літ. "А", та передати позивачу цю нежитлову будівлю за актом приймання-передачі на підставі статей 509, 526, 625, 759, 762, 796 Цивільного кодексу України.

1.2. Позовні вимоги КП "Плесо" обґрунтовані тим, що позивач належним чином довів відповідачу інформацію про непродовження строку договору оренди нежитлової будівлі, яка була об`єктом користування, оскільки така нежитлова будівля буде використовуватися для власних потреб балансоутримувача. Однак, отримавши таке повідомлення, орендар нежитлову будівлю не повернув, не виконав обов`язку орендаря з повернення об`єкта оренди у зв`язку із припиненням строку договору. За таких обставин позивач вважав, що ТОВ "ШВЕРІН" використовує нежитлову будівлю без правових підстав з огляду на закінчення строку договору оренди, на який його було укладено. Наведене, на думку позивача, свідчить про наявність правових підстав для виселення відповідача з нежитлової будівлі та передачу цієї будівлі за актом приймання-передачі позивачу.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2024 у справі № 910/12670/22, задоволено повністю позовні вимоги КП "Плесо" до ТОВ "ШВЕРІН" про виселення відповідача з нежитлової будівлі та передачу позивачу цієї нежитлової будівлі за актом приймання-передачі.

Вирішено виселити ТОВ "ШВЕРІН" з нежитлової будівлі загальною площею 480 м2 (1, 2 поверхи), яка знаходиться в м. Києві на вул. Труханівська, 2, літ. "А", та передати цю будівлю за актом приймання-передачі КП "Плесо".

2.2. Задовольняючи позовні вимоги КП "Плесо", господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що договір оренди від 30.10.2019 № 3076 є припиненим у зв`язку із закінченням строку його дії, а тому позовні вимоги КП "Плесо" до ТОВ "ШВЕРІН" про виселення відповідача з орендованої ним нежитлової будівлі є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2024 та рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі № 910/12670/22, до Верховного Суду звернулося ТОВ "ШВЕРІН" з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог КП "Плесо".

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ТОВ "ШВЕРІН" зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. ТОВ "ШВЕРІН", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. ТОВ "ШВЕРІН" вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не застосували приписи статті 317 Цивільного кодексу України та не врахували висновки щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 06.09.2019 у справі № 910/7364/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17.

3.4. Крім того, на думку скаржника, господарські суди не дослідили письмові докази у справі та встановили фактичні обставини справи, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

3.5. КП "Плесо" у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. КП "Плесо" зазначає, що позивач є титульним володільцем на праві господарського відання нежитлової будівлі, наданої в оренду відповідачу. Як зазначає позивач, він повідомив відповідача про непродовження строку договору оренди. За доводами позивача, договір оренди припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, однак орандар не звільнив нежитлову будівлю. За таких обставин, на думку позивача, він як титульний володілець, якому належить право господарського відання, має право звертатися з позовом про виселення орендаря з орендованої ним нежитлової будівлі.

3.6. Крім того, КП "Плесо" зазначає, що відповідно до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Наведені приписи, на думку КП "Плесо", визначають обов`язок саме балансоутримувача повідомити орендаря та орендодавця про непродовження договору оренди із зазначенням підстав такого непродовження.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 30.10.2019 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент комунальної власності м. Києва) (орендодавець), ТОВ "ШВЕРІН" (орендар) та КП "Плесо" (підприємство-балансоутримувач) укладено договір № 3076 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду.

4.2. За умовами зазначеного договору орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 03.10.2019 № 37/172 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Труханівська, 2, лiт. "А", для розміщення суб`єкта господарювання, діяльність якого спрямована на організацію та проведення занять різними видами спорту (пункт 1.1 договору оренди).

4.3. Відповідно до пункту 2.1 договору оренди об`єктом оренди є нежитлова будівля загальною площею 480 м2 (1 та 2 поверхи) згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору.

4.4. Пунктом 2.5 договору оренди визначено, що передача об`єкта в оренду не передбачає виникнення в орендаря права власності на цей об`єкт. Власником об`єкта залишається територіальна громада міста Києва, а орендар користується ним протягом строку оренди.

4.5. Відповідно до пункту 4.2.20 договору оренди орендар зобов`язаний після припинення дії цього договору протягом трьох календарних днів передати майно за актом приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу. Акт приймання-передачі об`єкта підписується орендодавцем, орендарем та підприємством-балансоутримувачем. У разі невиконання цього пункту орендар сплачує неустойку в подвійному розмiрi орендної плати.

4.6. У пункті 7.5 договору оренди сторони погодили, що в разі закінчення / припинення дії цього договору, або при його розірванні орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт підприємству-балансоутримувачу у стані, не гіршому, ніж у якому перебував об`єкт на момент передачі його в оренду, з урахуванням усіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об`єкта без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

4.7. За умовами пункту 9.4 договору оренди договір припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

4.8. Пунктом 9.7 договору оренди передбачено, що в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його дії протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

4.9. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що договір оренди є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 30.10.2019 до 28.10.2022 (пункт 9.1 договору оренди).

4.10. Господарські суди зазначили, що акт приймання-передачі нерухомого майна від 30.10.2019, який підписаний уповноваженими представниками сторін, підтверджує передачу відповідачу в оренду нежитлової будівлі загальною площею 480 м2, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Труханівська, 2, лiт. "А", за договором оренди від 30.10.2019 № 3076.

4.11. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.02.2021 № 242503764 за позивачем зареєстроване право господарського відання на нежитлову будівлю загальною площею 480 м2, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Труханівська, 2, лiт. "А".

4.12. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що позивач (балансоутримувач) направив як орендодавцю, так і орендарю спільний лист від 09.06.2022 № 077/221-1087, в якому повідомив про непродовження договору оренди від 30.10.2019 № 3076 відповідно до статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", пункту 142 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 та листа-роз`яснення Департаменту комунальної власності м. Києва від 03.06.2022 № 062/05-21-1929.

4.13. У наведеному листі зазначено, що після закінчення строку договору оренди від 30.10.2019 № 3076 нежитлова будівля буде використовуватися безпосередньо балансоутримувачем з метою розширення сфери надання послуг для комфортного і безпечного відпочинку містян та гостей на пляжі "Центральний" (острів Труханів).

4.14. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 23.06.2022 ТОВ "ШВЕРІН" отримало лист від 09.06.2022 № 077/221-1087.

4.15. Крім того, Управління екології та природних ресурсів 16.06.2022 повідомило КП "Плесо" та Департамент комунальної власності м. Києва про відсутність згоди на продовження договору оренди від 30.10.2019 № 3076 з ТОВ "ШВЕРІН".

4.16. Листом від 27.06.2022 № 062/05-13-2378, адресованим ТОВ "ШВЕРІН" та КП "Плесо", Департамент комунальної власності м. Києва повідомив про те, що договір оренди від 30.10.2019 № 3076 не буде продовжуватися, у зв`язку з чим відповідачу необхідно звільнити орендоване приміщення та передати його за актом приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу (КП "Плесо").

4.17. КП "Плесо" листом від 17.10.2022 вих. № 077/221-2412 направило відповідачу три примірники акта приймання-передачі нерухомого майна, що повертається з оренди, та просило ТОВ "ШВЕРІН" підписати ці акти і направити їх на адресу позивача. Однак відповідач на підписав зазначені акти.

4.18. Отже, спір у цій справі виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю підстав для виселення ТОВ "ШВЕРІН" з нежитлової будівлі, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Труханівська, 2, лiт. "А", та передачі цієї нежитлової будівлі позивачу за актом приймання-передачі.

5. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

5.1. Верховний Суд 18.06.2024 зареєстрував клопотання ТОВ "ШВЕРІН", яке було 18.06.2024 направлено на офіційну електронну адресу Верховного Суду, про відкладення розгляду справи № 910/12670/22 на іншу дату.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 6 статті 42 Господарського процесуального кодексу України процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Оскільки клопотання ТОВ "ШВЕРІН" про відкладення розгляду справу подане всупереч вимогам, встановленим Господарським процесуальним кодексом України, через електронну пошту Верховного Суду, а не за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, це клопотання належить залишити без розгляду.

5.2. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

5.3. Заслухавши суддю-доповідача, представника третьої особи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

5.4. Предметом позову в цій справі є вимоги КП "Плесо" до ТОВ "ШВЕРІН" про виселення відповідача з нежитлової будівлі та передачу позивачу цієї нежитлової будівлі за актом приймання-передачі.

5.5. Підставою позовних вимог, на думку КП "Плесо", є використання ТОВ "ШВЕРІН" нежитлової будівлі без правових підстав з огляду на закінчення строку договору оренди, на який його було укладено.

5.6. Задовольняючи позовні вимоги КП "Плесо", господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що договір оренди від 30.10.2019 № 3076 є припиненим у зв`язку із закінченням строку його дії, а тому позовні вимоги КП "Плесо" до ТОВ "ШВЕРІН" про виселення відповідача з орендованої ним нежитлової будівлі є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

5.7. ТОВ "ШВЕРІН" не погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій, а тому звернулося з касаційною скаргою на судові рішення. ТОВ "ШВЕРІН", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.8. Пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

5.9. Касаційну скаргу ТОВ "ШВЕРІН" з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не застосували приписи статті 317 Цивільного кодексу України та не врахували висновки щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 06.09.2019 у справі № 910/7364/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17.

5.10. Колегія суддів установила, що постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 06.09.2019 у справі № 910/7364/18, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" до Фізичної особи - підприємця Григорчука Юрія Володимировича про виселення відповідача з приміщення. Позовні вимоги у справі № 910/7364/18 обґрунтовані тим, що відповідач після припинення строку договору оренди не виконав свої зобов`язання щодо звільнення орендованого приміщення та повернення його за актом приймання-передачі.

У зазначеній постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"Об`єднана палата відзначає, що саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина перша статті 317 Цивільного кодексу України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17.

Оскільки чинне законодавство не надає право балансоутримувачу виступати орендодавцем щодо орендованого нерухомого майна та мати права орендодавця, то відповідно балансоутримувач не вправі заявляти вимогу про зобов`язання орендаря повернути орендоване майно та повідомляти відповідача про відсутність наміру продовжити договір.

Об`єднана палата підтримує доводи касаційної скарги про те, що у балансоутримувача відсутні повноваження щодо здійснення повідомлення відповідача про відсутність наміру продовжити договір.

З огляду на зазначене об`єднана палата дійшла висновку про те, що балансоутримувач не має право замість власника (орендодавця) вимагати виселення орендаря."

5.11. Крім того, скаржник зазначає, що подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17.

5.12. Верховний Суд, проаналізувавши висновки, на які посилається ТОВ "ШВЕРІН", перевіривши та надавши оцінку доводам скаржника, зазначає, що за змістом статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

5.13. Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

5.14. Господарські суди попередніх інстанцій, розглядаючи цю справу № 910/12670/22 по суті позовних вимог, установили, що орендоване майно є комунальним, тому на спірні правовідносини поширюється також дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-XII, чинного на момент укладення договору оренди.

5.15. Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

5.16. Отже, відповідно до приписів Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна" сторонами договору найму (оренди) з відповідними правами та обов`язками є наймодавець (орендодавець) та наймач (орендар).

5.17. Як установлено господарськими судами, 30.10.2019 між Департаментом комунальної власності м. Києва (орендодавець), ТОВ "ШВЕРІН" (орендар) та КП "Плесо" (підприємство-балансоутримувач) укладено договір № 3076 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду.

5.18. Таким чином, установлені судами фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами був укладений тристоронній договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, за умовами якого орендодавцем є Департамент комунальної власності м. Києва, орендарем - ТОВ "ШВЕРІН", третьою стороною зазначеного договору є балансоутримувач - КП "Плесо".

5.19. Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

5.20. Отже, саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 06.09.2019 у справі № 910/7364/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17, на які посилається скаржник, та які не враховані господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішень.

5.21. Крім того, колегія суддів установила, що подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 910/4446/19 від 17.10.2019 у справі № 910/6977/18.

5.22. Оскільки КП "Плесо" не є орендодавцем щодо нерухомого майна, а балансоутримувачем, то воно не може заявляти позовну вимогу про зобов`язання орендаря повернути орендоване майно.

5.23. При цьому статтею 3 Цивільного кодексу України визначено свободу договору, однак положення договору, який укладено між орендодавцем, балансоутримувачем і орендарем, не можуть суперечити закону, зокрема, тому, що лише у наймодавця (орендодавця) є право звертатися до суду з позовом про повернення об`єкта оренди. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 06.09.2019 у справі № 910/7364/18 та постановах Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 910/4446/19 від 17.10.2019 у справі № 910/6977/18.

5.24. Наявність у договорі оренди пункту 4.2.20, відповідно до якого орендар зобов`язаний після припинення дії цього договору протягом трьох календарних днів передати майно за актом приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу, жодним чином не впливає на те, що саме наймодавець (орендодавець) має право звертатися до суду з позовом про зобов`язання повернути орендоване майно.

5.25. За таких обставин колегія суддів визнає обґрунтованими доводи ТОВ "ШВЕРІН" про те, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не застосували приписи статті 317 Цивільного кодексу України та не врахували висновки щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 06.09.2019 у справі № 910/7364/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17.

5.26. З огляду на викладене висновки господарських судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог КП "Плесо" є помилковими. При цьому інші доводи скаржника, за встановлених фактичних обставин у справі № 910/12670/22, не впливають на результат вирішення цієї справи.

5.27. Доводи КП "Плесо" про те, що приписи пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" визначають обов`язок саме балансоутримувача повідомити орендаря та орендодавця про непродовження договору оренди із зазначенням підстав такого непродовження, не спростовують того, що лише власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів. Отже, чинне законодавство не надає балансоутримувачу права заявляти позову вимогу про зобов`язання орендаря повернути орендоване майно.

5.28. Таким чином, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, підтвердилися під час касаційного провадження.

5.29. З огляду на те, що господарські суди попередніх інстанцій установили всі обставини, які мають значення для цієї справи, проте помилково не застосували приписи статті 317 Цивільного кодексу України та не врахували висновки щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 06.09.2019 у справі № 910/7364/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17, оскаржувані судові рішення належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові КП "Плесо" до ТОВ "ШВЕРІН".

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Частиною 1 статті 311 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

6.3. Ураховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, вважає, що оскаржувані судові рішення у цій справі належить скасувати, оскільки вони ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

7. Судові витрати

7.1. Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

7.2. За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

7.3. Оскільки касаційну скаргу належить задовольнити, то, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, передбаченими приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд здійснює розподіл судових витрат, понесених ТОВ "ШВЕРІН" у зв`язку з розглядом справи в судах апеляційної та касаційної інстанцій, шляхом покладення цих витрат на КП "Плесо".

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ШВЕРІН" задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі № 910/12670/22 скасувати.

3. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо" відмовити.

4. Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ШВЕРІН" 3721 (три тисячі сімсот двадцять одну) грн 50 коп. витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, 3969 (три тисячі дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн 60 коп. витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак