ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2024м. ДніпроСправа № 904/1116/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Мороз В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", м. Дніпро

до Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас", с. Воронове, Синельниківський р-н, Дніпропетровська обл.

про стягнення заборгованості у сумі 2 602 305 грн 32 коп.

Представники:

від позивача: Чередниченко О.С. довіреність, представник;

від відповідача: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом від 13.03.2024 б/н, в якому просить стягнути з Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" заборгованість у сумі 2 602 305 грн 32 коп., з яких: 1 822 395 грн 30 коп. - заборгованість за спожиту електричну енергію, 728 958 грн 07 коп. - суму дострокової оплати залишку заборгованості по договору про реструктуризацію, 24 107 грн 71 коп. - 3% річних, 26 844 грн 24 коп. - інфляційні втрати.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за договором №00001-00 від 10.01.2019 про постачання електричної енергії споживачу, в частині повної та своєчасної оплати за поставлену електричну енергію.

Ухвалою господарського суду від 18.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 02.04.2024.

01.04.2024 через систему "Електронний суд" відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній вказує про те, що ДМП ВКГ ДЗД є стратегічним підприємством по забезпеченню водою питної якості населення та підприємств Синельниківського, Павлоградського районів, міст Синельникове, Павлоград, Тернівка, Першотравенськ, шахт, підприємств ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля та військових формувань, які знаходяться на цій території.

Отож, господарська діяльність ДМП ВКГ ДЗД має загальнодержавне та загальнолюдське значення.

Основним джерелом доходів відповідача є грошові кошти отримані від споживачів за водопостачання. Погашення заборгованості позивачу значно ускладнилося, так як під час воєнного стану значно збільшилась дебіторська заборгованість споживачів за надані ДМП ВКГ "ДЗД" послуги з централізованого водопостачання. Так, станом на 01.03.2024 заборгованість споживачів становить 58,485 млн. грн, у тому числі заборгованість населення 18,087 млн. грн.

Торгово-промислова палата України ухвалила рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обстави. З метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії воєнного стану, на сайті Торгово-промислової палати України розміщено загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Відповідач вважає, що цей факт є загальновідомим та таким, що не потребує повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин.

Таким чином, настання форс-мажорних обставин, унеможливили виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором на даний час. ДМП ВКГ «ДЗД» надає життєво важливі послуги з централізованого водопостачання та намагається своєчасно виконувати свої зобов`язання, приймає всі міри по сплаті заборгованості, але в силу незалежних від нього форс-мажорних обставин на даний час відповідач не має можливості повністю погасити заборгованість перед позивачем за спірним договором.

З огляду на викладене, відповідача просить суд:

- зменшити загальний розмір відсотків річних та інфляційних втрат на 50%.

- відстрочити виконання рішення суду по справі 904/1116/24 строком до 30.06.2024.

- розстрочити виконання рішення суду по справі 904/1116/24 строком на 8 календарних місяців шляхом сплати щомісячних платежів рівними частинами зі сплатою першого платежу з 01.07.2024.

Ухвалою господарського суду від 02.04.2024 відкладено підготовче засідання на 16.04.2024.

За клопотанням позивача, ухвалою господарського суду від 16.04.2024 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 12.06.2024.

08.05.2024 через систему "Електронний суд" позивачем до суду подано відповідь на відзив на позов, в якій останній вказує про те, що доводи, викладені відповідачем у відзиві, не свідчать про наявність форс-мажорних обставин, що унеможливлюють здійснення господарської діяльності Державним міжрайонним підприємством водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас", та не є підставою для звільнення відповідача як від виконання основного зобов`язання щодо оплати за електричну енергію, так і від відповідальності за його невиконання.

Крім того, позивач зазначає, що посилання відповідача на відсутність грошових коштів, як на підставу необхідності у відстроченні та розстроченні виконання рішення суду, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки вказана підстава не є виключною, винятковою, чи такою, що свідчить про неможливість чи ускладненість виконання рішення на стадії його виконання.

З огляду на викладене, позивач просить суд відмовити відповідачу у задоволенні вимог: про зменшення загального розміру відсотків річних та інфляційних втрат на 50%; про відстрочення виконання рішення суду по справі; про розстрочення виконання рішення суду по даній справі.

У підготовче засідання 12.06.2024 відповідач явку поважного представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, будучи повідомленим належним чином.

Ухвалою господарського суду від 12.06.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні на 27.06.2024.

27.06.2024 позивачем через систему «Електронний суд» подано клопотання в якому зазначено, що у позовній заяві допущено описку, а саме в прохальній частині невірно зазначена сума заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 728 958 грн 07 коп., замість 1 822 395 грн 30 коп., однак у самому тексті позовної заяви суми вказані вірно, у зв`язку з чим позивач просить суд прийняти позовну заяву з виправленою опискою та ухвалити рушення по справі з урахуванням виправлень.

У призначене судове засідання відповідач явку повноважного представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 27.06.2024 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування по справі є обставини укладання договору, факт надання послуг з постачання електричної енергії, строк оплати вартості спожитої електричної енергії, наявність часткової оплати, наявність прострочення оплати, строк дії договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (позивач, постачальник) у відповідності із Законом України "Про ринок електричної енергії" та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 року (далі - Правила) постачає електричну енергію споживачам та виконує функції постачальника універсальних послуг на території Дніпропетровської області.

У червні 2018 року позивачу видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам (постанова НКРЕКП від 14.06.2018 №429).

Відповідно до п. 1.2.7. Правил постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Пунктом 2 постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 року (в редакції, чинній станом на 01.01.2019) встановлено, що укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Пунктом 8 Постанови НКРЕКП встановлено, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальних послуг, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії постачальником універсальних послуг, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Згідно з положеннями п. 13 Розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Пунктом 1.2.15 Правил передбачено, що для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

Отже, публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг не потребує підпису сторін, а укладається у порядку, визначеному вище.

01.01.2019 Державне міжрайонне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" (далі - споживач) приєдналась до публічного договору про постачання електричної енергії споживачу №00001-00 шляхом підписання заяви-приєднання (24).

Таким чином між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (далі постачальник) та Державним міжрайонним підприємством водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" (далі - споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 00001-00 від 10.01.2019.

Пунктом 1.1. договору встановлено, що договір про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу (далі - споживач) постачальником електричної енергії (далі - постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до цього договору.

Згідно з умовами пункту 2.1. договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору у кількості: електрична енергія 1 класу 25890,0 тис. кВт*год; електрична енергія 2 класу 8942,0 тис. кВт *год.

Відповідно до пункту 3.1. договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору.

Відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України умови договору застосовуються до відносин, що виникли між сторонами з 01.01.2019 року.

Відповідно до пункту 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Ціни (тариф) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Загальна сума цього договору складає 79 591 120 грн. з урахуванням ПДВ за результати електронного аукціону (пункт 5.2 договору).

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (пункт 5.5 договору).

Оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем (пункт 5.7 договору).

Згідно з пунктом 13.1 договору цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) постачальника.

Відповідно до заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 1 до договору) початок постачання з 01.01.2019.

Відповідно до пункту 4.1 Комерційної пропозиції постачальника електричної енергії ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» «Індивідуальна» (додаток 2 до договору) оплата за електричну енергію здійснюється у формі 100% попередньої оплати. Перший платіж здійснюється споживачем за 5 днів до початку першого розрахункового періоду у розмірі 100% попередньої оплати заявлених обсягів споживання електричної енергії за перші 3 (три) розрахункові періоди 2019 року з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію.

В подальшому оплата за електроенергію здійснюється у формі 100% попередньої оплати заявлених обсягів споживання електричної енергії не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати початку розрахункового періоду з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію.

Після закінчення розрахункового періоду остаточний розрахунок (перерахунок) здійснюється за фактичним обсягом споживання електричної енергії (пункт 4.3 комерційної пропозиції).

Цей договір укладається на строк 1 (один) рік та набуває чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до договору, та оплати рахунку визначеного в п. 5.1 комерційної пропозиції (пункт 10.1 комерційної пропозиції).

Відповідно до даних, отриманих від оператора системи розподілу АТ «ДТЕК «Дніпровські електромережі», відповідачем за період липень-серпень 2019 року були спожиті наступні обсяги: у липні 2019 року 2 220 553 кВт*г; у серпні 2019 року 1 372 338 кВт*г. (а.с. 11).

Позивач зазначає, що з урахуванням спожитих обсягів електричної енергії постачальником були сформовані та направлені на адресу споживача відповідні рахунки, проте заборгованість за спожиту електричну енергію відповідачем за період липень-серпень 2019 року сплачена не була.

З метою врегулювання питання щодо оплати заборгованості, яка виникла за період липень-серпень 2019 року, 15.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" та Державним міжрайонним підприємством водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" укладено договір № 89-Ц-3 про реструктуризацію заборгованості (а.с. 16), відповідно до п. 1.1 якого кредитор надає боржнику часткову розстрочку у погашенні заборгованості за активну електроенергію, за договором про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.2019 № 00001-00, у розмірі 6 560 623,03 грн., за період липень 2019 на с уму 3 009 180,35 грн. та серпень 2019 на суму 3 551 442,68 грн., що існує на момент укладання даного договору, яку останній зобов`язується сплатити відповідно до узгодженого сторонами графіку.

При цьому сторони підтверджують, що станом на момент укладання даного договору, загальна заборгованість за договором про постачання електроенергії споживачу від 10.01.2019 № 00001-00 становить 18 401 264 ,42 грн.

Відповідно до пп. 2.1.1 п. 2.1 договору боржник зобов`язується з 15 червня 2021 р. щомісячно, протягом 36 (тридцяти шести) місяців перераховувати на рахунок кредитора, зазначений у додатку №1 до цього договору, платіж з реструктуризованої суми, за яким настав строк оплати.

Сторони домовились, що погашення заборгованості, розмір якої визначено в п. 1.1 цього договору, буде здійснюватися відповідно до графіка погашення боргу (заборгованості), який є додатком №1 до цього договору та є його невід`ємною частиною (пп. 2.1.2 п. 2.1 договору).

У випадку прострочення оплати боржником на строк понад десять днів від дати, до якої мав бути здійснений щомісячний платіж, кредитор має право вимагати від боржника дострокової оплати всієї суми заборгованості за цим договором, яка залишилася несплаченою, а боржник зобов`язаний здійснити таку оплату в 15-денний строк з моменту отримання вимоги. У випадку несплати боржником залишку заборгованості за цим договором, спір передається на розгляд до господарського суду (п. 3.4 договору).

За приписами п. 3.5 договору кредитор має право нарахувати 3% річних та втрати від інфляції за весь період розстрочення, а боржник повинен сплатити таке нарахування.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін скріплення його печатками та діє до 31.05.2024, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 4.1 договору).

Як вбачається з долученого до матеріалів справи позивачем розрахунку заборгованості по активній електроенергії за період липень-серпень 2019 року станом на 29.02.2024 (а.с. 15), відповідачем було здійснено оплати на загальну суму 4 009 269 грн 66 коп., останній платіж було здійснено 25.08.2023, таким чином, виходячи з того, що загальний розмір заборгованості за спірний період липень-серпень 2019 року складав 6 560 623 грн 03 коп., несплаченою залишилася заборгованість у загальній сумі 2 551 353 грн 37 коп.

На виконання умов п. 3.4 договору позивач надіслав на адресу відповідача вимогу № 8618/DNEP від 14.02.2024 про сплату заборгованості, строк оплати якої настав у розмірі 1 822 395 грн 30 коп. та дострокової оплати залишку заборгованості по договору у розмірі 728 958 грн 07 коп. (а.с. 9, 12).

Однак, вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Вказані обставини і стали причиною виникнення спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, про постачання електричної енергії споживачу (пункт 14).

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. ст. 11, 626 Цивільного кодексу України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно із статтею 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення п. 5.5 договору та розділу "Термін оплати" Комерційної пропозиції строк оплати послуг є таким, що настав.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Між тим, відповідач своїх зобов`язань в частині оплати за поставлену теплову енергію відповідно до умов договору про постачання електричної енергії споживачу № 00001-00 від 10.01.2019 та договору про реструктуризацію заборгованості № 89-Ц-3 від 15.06.2021 не виконав.

Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію у розмірі 2 551 353 грн 37 коп. відповідачем відповідно до положень статей 13, 74 ГПК України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію у розмірі 2 551 353 грн 37 коп., з яких: 1 822 395 грн 30 коп. - заборгованість за спожиту електричну енергію, 728 958 грн 07 коп. - суму дострокової оплати залишку заборгованості по договору про реструктуризацію визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач нарахував та заявив до стягнення інфляційні збитки у розмірі 26 844 грн 24 коп. за період з травня 2023 року по лютий 2024 року та 3% річних у розмірі 24 107 грн 71 коп. за період з 08.05.2023 по 29.02.2024.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних є правильним, тому вимоги про стягнення інфляційного збільшення підлягає задоволенню у повному обсязі.

За викладеного з відповідача на корись позивача підлягає стягненню: 1 822 395 грн 30 коп. - заборгованість за спожиту електричну енергію, 728 958 грн 07 коп. - суму дострокової оплати залишку заборгованості по договору про реструктуризацію, 26 844 грн 24 коп. інфляційних збитків, 24 107 грн 71 коп. 3% річних.

Щодо відстрочення та розстрочення виконання рішення суду у справі №904/1116/24, суд відмовляє з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до чч. 1, 3-5 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У заяві про відстрочку виконання рішення відповідач посилається на те, що ДМП ВКГ "ДЗД" є стратегічним підприємством по забезпеченню водою питної якості населення та підприємств Синельниківського, Павлоградського районів, міст Синельникове, Павлоград, Тернівка, Першотравенськ, шахт, підприємств ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" та військових формувань, які знаходяться на цій території. При цьому заборгованість відповідача перед позивачем за спожиту електроенергію виникла через значну заборгованість споживачів перед самим відповідачем та збитковість на час розгляду справи діяльності підприємства.

Враховуючи те, що обставини, на які посилається відповідач, на думку суду, не є виключними саме для відповідача, враховуючи необхідність дотримання балансу інтересів обох сторін, у тому числі позивача, який не позбавлений обов`язку надавати послуги навіть в умовах воєнного стану, що потребує надходження оплати, суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про відстрочку та розстрочку виконання рішення суду.

Крім того, у відзиві на позовну заяву Відповідач просив суд зменшити 3% річних та інфляційних втрат.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Із цього випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення. Велика Палата Верховного Суду також вказала, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

Водночас у зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду, зменшуючи розмір неустойки, штрафу, процентів річних, не позбавила кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника.

Велика Палата Верховного Суду допустила зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення процентної ставки річних на рівні 40 % та 96 % і її явної невідповідності принципу справедливості.

В той же час, у цій справі позивачем до стягнення заявлено відсотки річних у розмірі, передбаченому законом (частиною другою статті 625 ЦК України) - 3 %.

Таким чином, у даній справі відсутні такі обставини неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних, як у справі № 902/417/18.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 у справі 921/94/21.

Суд зазначає, що розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (3 %), а відповідачем, в свою чергу, не наведено будь-яких виключних (надзвичайних) обставин.

Крім того, постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/417/18 не містить висновків про можливість зменшення відсотків річних нижче 3%, встановлених чинним законодавством.

Отже, на переконання суду, у даному випадку, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, відсутні підстави для зменшення 3% річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України.

Щодо зменшення інфляційних втрат, то суд зазначає, що інфляційна складова боргу не підлягає зменшенню на підставі ст.233 ГК та ст.551 ЦК, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Подібної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 07.09.2022 у справі № 910/9911/21.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням вказаного, господарський суд зазначає, що інші доводи та міркування, викладені відповідачем у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" (52591, Дніпропетровська область, Синельниковський район, село Воронове, вул. Дніпровська, 28, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (49001, м. Дніпро, вул. Січових стрільців, буд. 4Д, ) 1 822 395 грн 30 коп. - заборгованість за спожиту електричну енергію, 728 958 грн 07 коп. - суму дострокової оплати залишку заборгованості по договору про реструктуризацію, 26 844 грн 24 коп. інфляційних збитків, 24 107 грн 71 коп. 3% річних, 31 227 грн 66 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 08.07.2024.

Суддя І.А. Рудь