РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.06.2024Справа № 910/1034/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., за участю секретаря судового засідання Салацької О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021; ідентифікаційний код 30019801)

до Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» (вул. В. Чорновола, 8, м. Київ, 01135; ідентифікаційний код 26547581)

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (вул. Січових Стрільців, 17, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код 21708016)

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Галавтоцентр» (вул. Проф.Буйка, буд. 6, м. Львів, Львівська обл., 79034; ідентифікаційний код 25550535)

про визнання грошових вимог та зобов`язання вчинити дії,

Представники сторін:

від позивача: Решитова Ельміра

від відповідача: Драненко Ярослав

від третьої особи-1: Кібець Роман

від третьої особи-2: не з`явився

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача

До Господарського суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі за текстом - АТ «Укртрансгаз», Позивач) з позовом до Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» (далі за текстом - АТ «УБІБ», Відповідач), в якому Позивач просить суд визнати грошові вимоги АТ «Укртрансгаз» до АТ «УБІБ» за відшкодування банківської гарантії у розмірі 220 125, 47 грн та зобов`язати АТ «УБІБ» в особі ФГВФО включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «УБІБ» кредиторські вимоги Позивача за відшкодування суми банківської гарантії у розмірі 220 125, 47 грн.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначає, що він як кредитор АТ «УБІБ» звернувся до ліквідаційної комісії останнього із заявою від 27.10.2023 № 1001ВИХ-23-8407 про визнання грошових вимог та включення їх до ліквідаційного балансу.

Позивач зазначає, що кредиторські вимоги до АТ «УБІБ» виникли у зв`язку із взяттям останнім на себе гарантійного зобов`язання сплатити Позивачу грошову суму в розмірі 220 125, 47 грн відповідно до умов банківської гарантії № BGV/U/03-2-02858 від 12.08.2022 (далі за текстом - Гарантія) у разі порушення ТОВ «Галавтоцентр» (Принципал) зобов`язання за договором надання послуг № від 23.08.2022.

Оскільки Принципалом не виконано зобов`язання за договором надання послуг № від 23.08.2022, Позивач листом від 14.09.2023 № 1001вих-23-7276 звернувся з письмовою вимогою до Гаранта про виконання гарантійних зобов`язань, у відповідь на який Гарантом відмовлено у задоволенні вимоги та виконання своїх грошових зобов`язань оскільки згідно пункту 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

З огляду на зазначене, Позивач в подальшому листом від 27.10.2023 № 1001ІИХ-23-8407 звернувся вже до уповноваженої особи ФГВФО із заявою про визнання та включення до реєстру кредиторів вимоги Позивача на суму 220 125, 47 грн., відповіді на яку так і не отримано.

Так, Позивач зазначає, що ТОВ «Галавтоцентр» порушено господарське зобов`язання, а Позивачем натомість здійснено належне представлення вимоги кредитора за банківською гарантією, що свідчить про наявність підстав для її виплати Позивачу.

Позивач звертає увагу суду на те, що надіслані ним листи до ФГВФО не отримувалися, а відтак його вимоги не є визнаними або ж відхиленими.

У відповіді на відзив Позивач зазначає, що його заява про визнання та включення до реєстру вимог кредиторів, подана Позивачем у строк та з дотриманням вимог чинного законодавства, залишена Відповідачем без відповіді, тобто Відповідач протиправно ухилився від розгляду та визнання таких вимог, що відповідно спростовує аргументи Відповідача, що ним відхилено кредиторські вимоги Позивача з тих підстав, що останній не є клієнтом банку.

При цьому, Позивач обґрунтовує, що кредитором банку може бути не лише його клієнт, а зобов`язання банку - гаранта (Відповідача) станом на день подання Позивачем вимоги не припинено, в силу відсутності для цього підстав.

В частині спростування доводів Відповідача щодо необхідності разом із вимогою надавати докази порушення виконання основного зобов`язання третьою особою - 2, Позивач посилається на практику Верховного Суду у справі № 910/17772/20.

2. Стислий виклад позиції Відповідача

Із поданого відзиву вбачається, що Відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що кредиторські вимоги Позивача відсутні в реєстрі акцептованих кредиторів у зв`язку з відсутністю залишків на рахунках останнього на дату запровадження процедури ліквідації.

Також, Відповідач зазначає, що кредиторські вимоги Позивача листом від 23.12.2023 № 741 правомірно відхилені, оскільки Позивач не є клієнтом банку, відповідно не має будь-яких рахунків у банку і не може бути його кредитором, що свідчить про правомірність дій уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію Відповідача та є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

При цьому Відповідач зазначає, що на Позивача поширюються обмеження щодо задоволення майнових вимог, впроваджені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому його вимоги не можуть бути задоволені поза межами ліквідаційної процедури банку в окремому позовному провадженні.

Відповідач зазначає, що обов`язковим є зазначення у вимозі або у доданих до неї документах того, у чому саме полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією, чого в свою чергу не вчинено Позивачем при зверненні до Відповідача із вимогою SWIFT- повідомлення, що унеможливлює перевірку її достовірності, а відтак така вимога не становить належне представлення, а відповідно обов`язок щодо сплати гарантійного платежу не настав.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

27.02.2024 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому Відповідач також просить суд поновити процесуальний строк на його подання.

27.02.2024 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження/за участю представників сторін.

29.02.2024 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 поновлено АТ «УБІБ» в особі ФГВФО процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву від 27.02.2024, який долучено до матеріалів справи.

Також даною ухвалою залучено до участі у розгляді даної справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Галавтоцентр» (далі за текстом - ТОВ «Галавтоцентр») та відмовлено Відповідачу у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального провадження.

27.03.2024 через загальний відділ діловодства до Господарського суду надійшли письмові пояснення від ФГВФО.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2024 вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.05.2024.

У підготовчому засіданні 13.05.2024 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 03.06.2024.

Судове засідання 03.06.2024 відкладено на 24.06.2024.

21.06.2024 через загальний відділ діловодства до Господарського суду надійшли письмові пояснення від Позивача.

У судовому засіданні 24.06.2024 представник Позивача надав пояснення по суті заявлених вимог, просив суд задовольнити позов.

Представники Відповідача та третьої особи -1 заперечували щодо задоволення позову та просили суд відмовити.

Представник третьої особи-2 у дане засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про місце, дату та час розгляду справи.

Заслухавши вступні слова представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, у судовому засіданні 24.06.2024 відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

23.03.2022 між Позивачем (Замовник) та третьою особою (Виконавець) укладено договір про закупівлю послуг № від 23.08.2022 (далі за текстом - Договір), відповідно до умов якого Виконавець зобов`язується за Технічним завданням Замовника надати послуги зазначені в пункті 1.2 Договору, а Замовник - прийняти та оплати такі послуги (пункт 1.1. Договору).

Пунктом 5.1 Договору визначено, що строк надання послуг зазначено, що в пункті 3 Технічного завдання до Договору.

Пунктом 3 Технічного завдання до Договору (Додаток № 1) вказано, що строк надання послуг складає 30 календарних днів з дати передачі по акту приймання-передачі техніки Замовником Виконавцю.

Відповідно до пункту 5.3 Договору дата передачі конкретної Техніки для надання послуг визначається у Зверненні Замовника. Звернення передається Замовником Виконавцю листами (шляхом його надсилання на електронну та/або поштову адресу Виконавця, зазначену у розділі 15 Договору), факсограмами, телефонограмами. Звернення вважається узгодженим Сторонами та прийнятим до виконання Виконавцем, якщо протягом одного робочого дня з моменту його отримання Виконавець письмово не повідомить Замовника про відмову від прийняття Звернення або про заперечення по окремих його умовах.

Пунктом 6.3.11 Договору закріплено забезпечення його виконання безвідкличною безумовною банківською гарантією на суму 220 125, 47 грн.

Строк дії Договору згідно пункту 10.1: з моменту підписання його Сторонами і діє по 01.07.2023.

Так, на забезпечення виконання зобов`язань за Договором третьою особою-2 надано Позивачу Гарантію щодо сплати АТ «Укрбудінвестбанк» коштів в розмірі 220 125, 47 грн Бенефіціару (Позивачу) протягом 5-ти банківських днів після одержання письмової вимоги Бенефіціара без необхідності її обґрунтування.

Строк дії Гарантії: до 30.09.2023 включно.

В обґрунтування заявлених вимог Позивачем до позову додано звернення від 28.06.2023 № 1005ВИХ-23-98 щодо проведення ремонту автобуса Еталон А-08116 реєстраційний № НОМЕР_1.

У відповідь на зазначене, третя особа-2 листом від 04.07.2023 № 47 повідомила про необхідність зменшення терміну розгляду наряду-замовлення, актів виконаних робіт і укладання додаткової угоди з урахуванням інфляції цін на запасні частини, відтак ремонт виконати неможливо.

Позивач звернувся до третьої особи-2 із вимогою № 1 про зобов`язання вчинити дії від 02.08.2023 № 1001ВИХ-23-6161, в якому повідомив про недотримання ТОВ «Галавтоцентр» пункту 5.3 Договору чим останній допустив порушення договірного зобов`язання.

Також Позивач повідомив про необхідність виконання умов Договору у семиденний строк з дня отримання вимоги.

З наданого Позивачем Акту звірки розрахунків вбачається, що ним та третьою особою - 2 надавалися послуги за Договором, а станом на 16.08.2023 заборгованість між контрагентами відсутня, однак ремонт техніки згідно звернення Позивача від 28.06.2023 № 1005ВИХ-23-98 станом на дату звернення до суду з позовом так і не був виконаний.

Докази зворотного до матеріалів справи не надано, що відповідно свідчить про порушення ТОВ «Галавтоцентр» договірного зобов`язання, виконання якого забезпечено Гарантією.

На підставі рішення Правління НБУ від 07.09.2023 № 310-рш/БТ «Про віднесення АТ «Укрбудінвестбанк» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 07.09.2023 № 1105 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Укрбудінвестбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», розпочато процедуру виведення АТ «Укрбудінвестбанк» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації.

Так, Позивач звернувся до АТ «Укрбудінвестбанк» із письмовою вимогою за банківською гарантією № 1001ВИХ-23-7276 від 14.09.2023, в якій повідомив про порушення Принципалом умов Договору у зв`язку з чим останній допустив настання гарантійного випадку для перерахування коштів за Гарантією.

У відповідь на зазначене тимчасова адміністрація АТ «Укрбудінвестбанк» листом від 20.09.2023 вих № 370 відмовила у визнанні вказаних вище вимог посилаючись на положення пункту 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

12.10.2023 в офіційному друкованому виданні - газеті «Урядовий кур`єр» № 205 (7603) опубліковано оголошення про те, що відповідно до рішення Правління НБУ від 05.10.2023 №350-рн «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» за пропозицією ФГВФО ухвалено рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк».

Так, на підставі вказаного рішення НБУ та рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 05.10.2023 № 1235 «Про початок процедури ліквідації АТ «Укрбудінвестбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», розпочато процедуру ліквідації строком на три роки з 06.10.2023 до 05.10.2026.

В подальшому, Позивач звернувся до уповноваженою особи ФГВФО АТ «Укрбудінвестбанк» із заявою від 27.10.2023 № 1001ВИХ-23-8407 про визнання та включення до реєстру вимог кредиторів вимоги АТ «Укртрансгаз» на суму 220 125, 47 грн за Гарантією.

Вказана заява надіслана засобами поштового зв`язку 30.10.2023.

Згідно доводів Позивача, які не заперечуються Відповідачем вказана заява не отримана уповноваженою особи ФГВФО АТ «Укрбудінвестбанк».

В подальшому Позивач 28.12.2023 звернувся до уповноваженої особи ФГВФО АТ «Укрбудінвестбанк» із листом від 26.12.2023 № 1001ВИХ-23-9943 щодо надання інформації про результати розгляду заяви від 27.10.2023 № 1001ВИХ-23-8407.

Доказ направлення вказаного листа, який згідно доводів Позивача не отримано Відповідачем, наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено, що окрім листа тимчасової адміністрації АТ «Укрбудінвестбанк» листом від 20.09.2023 вих. № 370 матеріали справи не містять доказів розгляду Відповідачем вимог Позивача.

З наданих третьої особою - 1 письмових пояснень вбачається, що остання заперечує щодо задоволення позову та зазначає, що складання реєстру акцептованих вимог кредиторів здійснюється відповідно до даних балансу банку, клієнтом якого Позивач не є, що відповідно свідчить про законність дій уповноваженої особи ФГВФО в частині відхилення вимог Позивача.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до статті 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частиною 1 статті 200 ГК України гарантія (банківська гарантія) є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження банком, іншою фінансовою установою задоволення вимог управненої сторони в розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає зазначене у ньому певне зобов`язання або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина 4 статті 200 ГК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії.

Отже, гарантія є одним з видів забезпечення виконання зобов`язання.

Обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію (частина перша статті 566 ЦК України).

Зі змісту статтей 560, 563, 566 ЦК України та 200 ГК України вбачається, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання зобов`язання, яке полягає в тому, що гарант, у разі порушення боржником зобов`язання, зобов`язується сплатити кредиторові, на його вимогу, грошову суму в розмірі, зазначеному в гарантії.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі за текстом - Закон), який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.

Частиною 1 статті 36 Закону встановлено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Пунктом 1 частини 5 вказаної статті визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

За приписами статті 45 Закону протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Пунктом 3 частини 2 статті 46 Закону встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 48 Закону фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком.

Ураховуючи, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, здійснення заходів банку щодо задоволення вимог кредиторів; вживання у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком здійснюється в межах вказаного Закону.

З огляду на зазначене, суд погоджується з відмовою тимчасової адміністрації щодо виплати коштів за Гарантією в силу положень пункт 1 частини 5 статті 36 Закону, згідно листа від 20.09.2023 № 370.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/4726/17 та від 02.03.2018 у справі № 910/8297/17.

Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи, зумовило для Позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом, при цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з частиною 1 статті 49 Закону фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Як встановлено судом вище, Позивач звертався до уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банку із заявою від 27.10.2023 № 1001ВИХ-23-8407 в межах визначеного частиною 1 статті 49 Закону 30-ти денного строку, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується Відповідачем.

Однак, згідно доводів Позивача, що не заперечується у відзиві Відповідачем вказана вимога не була отримана останнім та відповідно станом на дату звернення до суду не була розглянуто як це передбачається частиною 2 статті 49 Закону.

При цьому, посилання Відповідача на лист від 23.12.2023 №741, яким кредиторські вимоги Позивача були відхилені, за твердженням Відповідача, є необґрунтованими оскільки такий лист не додано до відзиву на позовну заяву, а відтак дана обставина не може бути встановленою судом.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються розроблено з метою реалізації вимог статей 29, 45, 46, 49, 52 Закону № 4452-VI.

Це Положення регулює процедури, що виникають в процесі виконання дій щодо визначення суми заборгованості кожному кредитору, віднесення вимог кредиторів до певної черги, відхилення вимог кредиторів у разі непідтвердження їх фактичними даними, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів, внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів, а також порядок задоволення вимог кредиторів банку, що ліквідується.

Згідно з Положенням, кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань.

Згідно з пунктом 1, 4 та 5 Розділу ІІ Положення кредиторські вимоги заявляються кредиторами банку, що ліквідується, виключно в письмовій формі шляхом:

- направлення письмової заяви до Фонду або через відділення поштового зв`язку за адресою, вказаною в оголошенні про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складання реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду;

- подання письмової заяви безпосередньо за місцезнаходженням банку/відокремленого підрозділу банку (відділення, філії, представництва).

Кредиторські вимоги можуть заявлятись кредиторами банку як з визначенням обсягу (суми) кредиторських вимог, так і без визначення такого обсягу (суми).

Пунктом 1 частини 1 Розділу ІІІ Положення визначення суми вимог кожного кредитора відбувається у такому порядку: відповідальний структурний підрозділ Фонду або уповноважена особа Фонду (у разі делегування їй відповідних повноважень) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів на підставі поданих кредиторами заяв, первинних документів, що є в розпорядженні банку, та відповідно до даних балансу банку, до якого включає.

- вимоги кредиторів у національній валюті в розмірі, який існував станом на кінець дня, що передує дню початку процедури ліквідації Фондом банку;

- вимоги кредиторів, заявлені в іноземній валюті, перераховані у національну валюту в сумі, визначеній за офіційним курсом, встановленим Національним банком України станом на кінець дня, що передує дню початку процедури ліквідації Фондом банку.

Згідно доводів Відповідача, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 13.11.2023 № 1450 «Про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Укрбудінвестбанк», в якому вимоги Позивача відповідно відсутні, оскільки заяву останнього не було розглянуто у передбаченому законом порядку, що в свою чергу порушує його права на задоволення кредиторських вимог, які виникли за Гарантією.Відповідно до вимог частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частини 2 статті 16 ЦК України. Цими ж положеннями передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За встановлених судом обставин, виникнення у Позивача права вимоги на кошти в розмірі 220 125, 47 грн за Гарантією з огляду на порушення третьої особою-2 договірного зобов`язання до моменту введення ліквідаційної процедури банку (Відповідача) та заявлення їх у визначений законом строк свідчить про їх законність та обґрунтованість та відповідно наявність підстав для визнання таких вимог з подальшим включення їх до реєстру акцептованих кредиторів.

Натомість дії уповноваженої особи ФГВФО в частині не надання відповіді на заяву Позивача від 27.10.2023 № 1001вих-23-8407 є протиправним ухиленням від виконання законних обов`язків.

Частиною 4 статті 49 Закону визначено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Відповідно до частини 3 статті 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Оскільки заяву Позивача з кредиторськими вимогами станом на дату звернення до суду уповноваженою особою ФГВФО не розглянуто, суд погоджується з доводами Позивача, що ним не пропущено місячний строк на звернення до суду.

Крім того, суд зазначає, що зобов`язання зі сплати кредиторові грошової суми у гаранта виникає після порушення боржником зобов`язання і звернення кредитора до гаранта з відповідною вимогою (частини перша, друга статті 563 ЦК України). Тобто забезпечення виконання зобов`язання перетворюється в грошове зобов`язання гаранта перед кредитором з моменту допущення порушення виконання боржником і звернення кредитора. Відповідно, трансформація такого специфічного засобу забезпечення виконання зобов`язання, як гарантія, із засобу забезпечення в зобов`язання обумовлена моментом порушення боржника та зверненням кредитора.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до статті 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Спростовуючи доводи Відповідача суд зазначає, що частиною 2 статті 564 ЦК України, гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Відповідно до частин 1, 3 статті 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника; повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.

Таким чином відповідно до наведених законодавчих положень, з одного боку, гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією; кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. З іншого боку, зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання; якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника; але повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20 звертає увагу, що тлумачення наведених законодавчих положень таким чином, що гарант повинен перевірити, чи дійсно принципал порушив основне зобов`язання, і що він має платити виключно в разі, якщо бенефіціар довів гаранту порушення основного зобов`язання принципалом, тобто те, що основне зобов`язання не припинено виконанням, унеможливлює застосування імперативних законодавчих положень про те, що зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання, зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання, та про те, що повторна вимога кредитора, одержана гарантом після повідомлення кредитора про недійсність або припинення основного зобов`язання, підлягає задоволенню. Іншими словами, таке розуміння законодавства призводить до врахування одних законодавчих положень і до ігнорування інших. Тому об`єднана палата відхиляє таке тлумачення законодавства.

Забезпечувальна функція банківської гарантії виявляється у відносинах між бенефіціаром та принципалом, а не між бенефіціаром та гарантом. Натомість у відносинах між бенефіціаром та гарантом виникає окреме грошове зобов`язання, незалежне від зобов`язання за участю бенефіціара та принципала. Тому гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії. Втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал грошове зобов`язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов`язання виконанням, гарант не вправі.

Крім того, у вказаній постанові Об`єднана палата відступила від висновку, наведеного у постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19.

Зазначеним вище доводи та аргументи Відповідача є такими, що спростовані судом.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

З огляду на встановлені судом обставини на підставі наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи існування у Відповідача зобов`язання з виплати коштів в розмірі 220 125, 47 грн за банківською гарантією, суд дійшов висновку щодо правомірності заявлених Позивачем вимог та наявності підстав для задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - задовольнити.

2. Визнати грошові вимоги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» за відшкодування банківської гарантії у розмірі 220 125, 47 грн.

3. Зобов`язати Акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк» (вул. В. Чорновола, 8, м. Київ, 01135; ідентифікаційний код 26547581) включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» кредиторські вимоги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» за відшкодування суми банківської гарантії у розмірі 220 125 (двісті двадцять тисяч сто двадцять п`ять) грн 47 коп.

4. Стягнути з Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» (вул. В. Чорновола, 8, м. Київ, 01135; ідентифікаційний код 26547581) на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021; ідентифікаційний код 30019801) судовий збір - 3 301 (три тисячі триста одна) грн 88 коп.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 02.07.2024

Суддя Антон ПУКАС