ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2024 р. Справа№ 911/2575/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Пономаренка Є.Ю.

секретар судового засідання Медведєва К.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Берлоуса Юрія Миколайовича

на рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2024

у справі № 911/2575/23 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Берлоуса Юрія Миколайовича

до Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України»

про стягнення 1 526 363,97 грн

ВСТАНОВИВ:

17.08.2023 Фізична особа-підприємець Берлоус Юрій Миколайович звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» прo стягнення 1 526 363,97 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що належним чином виконав умови укладеного між сторонами Договору оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем № 09/08-2022 від 09.08.2022, що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передачі наданих послуг від 11.09.2022 на суму 534 486,66 грн та від 30.09.2022 на суму 155 752,98 грн.

Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати наданих за договором послуг в повній мірі не виконав. Відповідач не оплатив надані послуги та має заборгованість перед позивачем в сумі 690 239,64 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання, позивач нарахував та просив стягнути з відповідача інфляційні нарахування на суму боргу, згідно ст. 625 ЦК України за період з 06.10.2022 по 30.06.2023 в сумі 57 061,68 грн; 3% річних за період з 06.10.2022 по 30.06.2023 в сумі 16 347,85 грн; ??пені відповідно до умов договору в розмірі 624 666,88 грн; штраф у розмірі 138 047,92 грн (п. 8.5 Договору).

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.01.2024 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» на користь Фізичної особи-підприємця Берлоуса Юрія Миколайовича 690 239,64 грн основного боргу, 35 511,98 грн неустойки, 16 347,85 грн 3% річних, 11 131,49 грн витрат по сплаті судового збору та 5 000,00 грн адвокатських витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено виконання позивачем зобов`язань за договором та наданий у користування за плату відповідачу транспортний засіб з екіпажем, однак відповідач у розмірі та строки, узгоджені сторона у Договорі, грошові зобов`язання не виконав, заборгував 18 875,20 дол. США, що за курсом долару США за даними НБУ (36,5686 грн за 1 дол. США) на день звернення до суду складало 690 239,64 грн.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати наданих послуг, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість стягненню з відповідача, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, 16 347,85 грн 3% річних.

Враховуючи правову позицію, наведену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, суд відмовив у стягненні 57 061,68 грн інфляційних втрат, оскільки оплата виражена з визначенням еквівалента в іноземній валюті, відтак інфляційні ризики позивача вже компенсовані.

Також місцевий господарський суд дійшов висновку, що нараховані позивачем пені в розмірі 0,5% за кожен день прострочення в сумі 624 666,88 грн та 138 047,92 грн штрафу, всього в сумі 762 714,80 грн є неспівмірним з сумою боргу та суперечить правовій природі неустойки.

Відтак, врахувавши цю обставину, майновий стан сторін, недоведеність позивачем факту понесення збитків, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленої у позові неустойки до 5% від суми боргу, що складає 35 511,98 грн, що, на переконання місцевого господарського суду у сукупності із 3% річних в сумі 16 347,85 грн є достатнім для компенсації позивачем негативних наслідків від невиконання зобов`язань відповідача.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню крім суми основного боргу, також 35 511,98 грн неустойки та 16 347,85 грн 3% річних. Решта нарахувань стягненню не підлягають.

Не погоджуючись із рішенням, Фізична особа-підприємець Берлоус Юрій Миколайович, звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 16.04.2024, в якій просила скасувати рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2024 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 57 061,68 грн інфляційних, 589 154,90 грн пені, 138 047,92 грн штрафу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача 57 061,68 грн інфляційних, пеню відповідно до умов договору в розмірі 624 666,88 грн та штраф відповідно до п. 8.1.1 договору в розмірі 138 047,92 грн.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав не належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам.

За доводами скаржника, суд першої інстанції не досліджував майновий стан сторін, зокрема відповідача, адже ним не були надані докази на підтвердження того, що сума нарахованих штрафних санкцій є занадто обтяжлива для нього, сплата таких санкцій спричинить для відповідача неможливість виконання інших своїх зобов`язань перед третіми особами.

Також скаржник звертав увагу, що договір був укладений під час широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації, і сторони вільно та свідомо погодили застосування штрафних та фінансових санкцій, усвідомлюючи всі ризики їх застосування.

Скаржник наголошував на тому, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання боржником договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, своєю чергою, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Крім того, на переконання скаржника, суд першої інстанції безпідставно застосував до даних правовідносин правову позицію, наведену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, оскільки укладений договір не містить жодної умови про те, що оплата за вказаним договором здійснюється відповідно до еквіваленту курс долара США за даними НБУ на момент оплати.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2024 поновлено Фізичній особі-підприємцю Берлоусу Юрію Миколайовичу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2024 у справі № 911/2575/23. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Берлоуса Юрія Миколайовича на рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2024 у справі № 911/2575/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 29.05.2024.

28.05.2024 від представника позивача до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його уповноваженого представника.

У судове засідання 29.05.2024 позивач та відповідач не з`явились.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні.

Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарського зобов`язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Главою 24 Господарського кодексу України (далі - ГК України) загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (частина 2 статті 216 ГК України).

Згідно із частинами 1, 2 статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Разом з тим, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (таку правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Згідно з положеннями статті 233 ГК України, які також кореспондують зі змістом статті 551 ЦК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Вирішуючи питання щодо стягнення неустойки, місцевий господарський суд дійшов висновку, що нараховані позивачем пені в розмірі 0,5% за день прострочення в сумі 624 666,88 грн та 138 047,92 грн штрафу, всього в сумі 762 714,80 грн є неспівмірними, перевищують суму основного боргу та суперечать правовій природі неустойки.

Суд першої інстанції вказав, що враховуючи неспівмірність неустойки, майновий стан сторін, недоведеність позивачем факту понесення збитків, наявні підстави для зменшення заявленої у позові неустойки до 5% від суми боргу, що складає 35 511,98 грн.

Безумовно, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Проте у даній справі майновий стан відповідача судом не досліджувався за відсутності поданих відповідачем таких доказів.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що відповідачем не наведено у поясненнях фактів, які б могли бути оцінені судом як виключні, незалежні від волі позивача важкі обставини, які об`єктивно перешкодили йому належним чином виконати взяті на себе зобов`язання. У матеріалах справи також відсутні докази, що підтверджували б існування таких обставин, та/або докази вжиття відповідачем заходів для недопущення порушення.

Щодо доводів відповідача ДП «ДГ «Озерна» про те, що він здійснює діяльність із сільськогосподарського виробництва у Білоцерківському районі Київської області, і, серед інших, піддавався обстрілам збройними силами РФ під час окупації частини Київської області, та колегія суддів звертає увагу на затверджений Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією»,згідно з яким бойові дії на території Київської області завершилися 01.04.2022.

Разом з тим Договір оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем був укладений сторонами 09.08.2022, тобто після завершення бойових дій на території Київської області.

Доказів на підтвердження того, що відповідач постраждав від бойових дій під час окупації частини Київської області також не надано.

Триваюча повномасштабна агресія Російської Федерації проти України є важкою обставиною, яка в рівній мірі впливає на обидві сторони договору; крім того, відповідач, укладаючи договір 09.08.2023, мав враховувати існування такої обставини.

Колегія суддів зауважує, що укладаючи договір, сторони вільно та свідомо погодили застосування штрафних та фінансових санкцій, їх розмір та усвідомлювали всі ризики.

Разом з тим апеляційний господарський суд враховує правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Правовий висновок, що пеня не може бути непомірним тягарем боржникові і джерелом отримання додаткових прибутків кредиторові підтримав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду відповідно до постанови від 08.04.2020 у справі № 924/570/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, зменшення розміру пені на 99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Відповідно до п. 5.3. Договору виплата орендної плати проводиться протягом 5 банківських днів після складання сторонами акту приймання - передачі наданих послуг.

Враховуючи дату підписання сторонами актів приймання-передачі наданих послуг відповідач мав здійснити оплату за надані послуги

за актом приймання-передачі наданих послуг від 11.09.2022 на суму 534 486,66 грн у строк до 16.09.2022, відтак з 17.09.2022 настало прострочення;

за актом приймання-передачі наданих послуг від 30.09.2022 на суму 155 752,98 грн у строк до 07.10.2022, а з 08.10.2022 настало прострочення.

Пунктом 8.5. Договору сторони погодили, що за порушення строків оплати із орендаря стягується пеня у розмірі 0,5 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків від суми заборгованості.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення неустойки починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано. Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Інше договором не встановлено.

Здійснивши власний розрахунок пені та штрафу, визначивши вірний початок періодів прострочення та не виходячи при цьому за межі заявлених позивачем періодів, колегія суддів встановила, що

Період простроченняЗаявлений позивачем період Пеня (п. 8.5 Договору - 0,5% вартості товарів)Пеня (ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»)Штраф (20% від суми заборгованості)
Акт від 11.09.2022 на суму 534 486,66 грн17.09.2022 - 16.03.2023 19.09.2022 - 18.03.2023 478 365,56 грн 131 059,06 грн 106 897,33 грн
Акт від 30.09.2022 на суму 155 752,98 грн08.10.2022 - 07.04.202305.09.2022 - 04.03.2023115 257,21 грн31 577,32 грн31 150,59 грн
Всього 593 622,77 грн162 636,38 грн138 047,92 грн
підтверджена сума пені, що підлягає стягненню становить 162 636,38 грн та штрафу у розмірі 138 047,92 грн.

Відтак колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, та враховуючи законодавчі обмеження (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань») щодо розміру пені, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині та стягнення з відповідача пені у розмірі 162 636,38 грн та штрафу у розмірі 138 047,92 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача неустойки у вигляді штрафу 20% від простроченої понад тридцять днів заборгованості, колегія суддів зазначає, що умовою застосування до боржника неустойки у вигляді штрафу є: по-перше, наявність порушення боржником зобов`язання, а по-друге, така неустойка (штраф) за порушення зобов`язання має бути передбачена Договором.

Одночасне стягнення передбачених договором двох видів неустойки (пені та штрафу), не суперечить статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

По-перше, у даному випадку сторонами застосовано два підвиди неустойки, а в межах одного виду відповідальності сторонами може бути застосований різний набір санкцій, про що неодноразово наголошував Верховний Суд. По-друге, таке формулювання сторони погодили у Договорі, що відповідає положенням ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України. Підписаного сторонами протоколу розбіжностей до договору у порядку частин 3-7 ст. 181 ГК України суду не подано.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц.

Суд звертає увагу на те, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17).

Відтак, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність відстав для стягнення 57 061,68 грн інфляційних, оскільки ціна Договору виражена з визначенням еквівалента в іноземній валюті, відтак інфляційні ризики позивача вже компенсовані.

Висновок суду

Відповідно до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на встановлене, при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції невірно встановив обставини справи, що призвело до хибних висновків і прийняття незаконного рішення, тож колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржене апелянтом рішення господарського суду у даній справі - частковому скасуванню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду змінено суму неустойки, яка підлягає стягненню, суд апеляційної інстанції здійснює новий розподіл понесених позивачем витрати зі сплати судового збору та покладає такі на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 15 109,07 грн.

Також в силу статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог за результатами апеляційного перегляду.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Берлоуса Юрія Миколайовича на рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2024 у справі № 911/2575/23 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2024 у справі № 911/2575/23 скасувати в частині стягнення неустойки в сумі 35 511,98 грн та витрат по сплаті судового збору в сумі 11 131,49 грн.

3. Прийняти в цій частині нове рішення про стягнення з Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» (09128, Київська область, Білоцерківський район, село Озерна, вулиця Липки, буд. 6, ) на користь Фізичної особи-підприємця Берлоуса Юрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) неустойки в розмірі 300 684,30 грн та витрат по сплаті судового збору в розмірі 15 109,07 грн.

4. В іншій частині рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2024 у справі № 911/2575/23 залишити без змін.

5. Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» (09128, Київська область, Білоцерківський район, село Озерна, вулиця Липки, буд. 6, ) на користь Фізичної особи-підприємця Берлоуса Юрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в сумі 6 765,39 грн (шість тисяч сімсот шістдесят п`ять гривень тридцять дев`ять копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Доручити місцевому господарському суду видати накази.

7. Матеріали справи № 911/2575/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.07.2024, після виходу судді Пономаренка Є.Ю. з відпустки.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді А.Г. Майданевич

Є.Ю. Пономаренко