ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2024 р. Справа№ 925/1244/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Тищенко А.І.

Кравчука Г.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Смілянської міської ради

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 16.11.2023 (повний текст складено та підписано (21.11.2023)

у справі №925/1244/23 (суддя К.Довгань)

за позовом Комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго"

до Смілянської міської ради

про стягнення 12 430, 07 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулося з позовом Комунальне підприємство Смілакомунтеплоенерго з вимогами до Смілянської міської ради про стягнення 12 430, 07 грн.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.11.2023 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Смілянської міської ради на користь Комунального підприємства Смілакомунтеплоенерго 12 430, 07 грн боргу та 2 684,00 грн витрат на оплату судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Смілянська міська рада звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 16.11.2023 у справі №925/1244/23 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте місцевим судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому скаржник вказав, що останній нен є кредитором ОСОБА_1 , а всі дії по укладанню договору, відкриттю рахунку, наданню послуг споживачу - ОСОБА_1 комунальне підприємство вчиняло після її смерті. Аплянт зазначив, що сам факт вчинення КП дій відносно ОСОБА_1 після її смерті вказує на відсутність порушеного права, яке підлягає захисту. Також скаржник стверджував, що враховуючи те, що квартира АДРЕСА_1 визнана відумерлою спадщиною рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07.12.2022 у справі №703/1517/22, що набрало законної сили 10.01.2022, то до цієї дати Смілянська міська рада апріорі не мала права доступу до квартири, не мала права володіти, користуватися чи розпоряджатися (наприклад, розподілити її згідно черги потребуючим житла та видати ордер на вселення, відчужити), і, відповідно, не була споживачем послуги з централізованого опалення вказаної квартири.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2023 апеляційну скаргу у справі №925/1244/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2023 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

04.03.2024 матеріали справи №925/1244/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 поновлено Смілянській міській раді строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.11.2023 у справі №925/1244/23. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Смілянської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.11.2023 у справі №925/1244/23. Зупинено дію рішення Господарського суду Черкаської області від 16.11.2023 у справі №925/1244/23 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

22.03.2024 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін. Зокрема позивач вказав, що оскільки житлова квартира АДРЕСА_1 не від`єднувалась від системи централізованого опалення, тобто послуги з теплопостачання КП "Смілакомунтеплоенерго" у цю квартиру надавалися (фактично відбувалося споживання теплової енергії, житлова площа опалювалася), і зважаючи на те, що Смілянській міській раді саме з 14.07.2017 року (тобто з часу відкриття спадщини) де-юре належить зазначена квартира, то саме скаржник, успадкувавши квартиру, успадкував також права та обов`язки спадкодавця, в т.ч. і по оплаті наданих і спожитих послуг з теплопостачання перед КП "Смілакомунтеплоенерго" і зобов`язана їх оплатити.

28.03.2024 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому останній повторно виклав доводи, наведені в апеляційній скарзі. Скаржник наголосив, шо набуття територіальною громадою в особі органу місцевого самоврядування майна, визнаного відумерлим, не є спадкуванням в розумінні ЦК України. Норми ЦК України не ототожнюють спадкоємця з територіальною громадою, до якої переходить у власність відумерла спадщина за рішенням суду. А самі по собі правила спадкування на громаду, до якої перейшло відумерле майно, не розповсюджуються (узгоджується з висновком викладеним у постанові Вищого господарського суду України від 10.06.2015 № 910/23399/14).

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує та встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_1 , у власності якої перебувало майно - квартира АДРЕСА_1 .

7 грудня 2022 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області ухвалено рішення у справі № 703/1517/22 про визнання спадщини, яка відкрилась після ОСОБА_1 відумерлою. Вказаним рішенням квартиру АДРЕСА_1 передано у комунальну власність територіальній громаді в особі Смілянської міської ради. Державна реєстрація права власності Смілянської міської ради на квартиру була проведена 10 січня 2023 року, що підтверджується випискою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №326317030 від 20 березня 2023 року.

На підставі рішення Виконавчого комітету Смілянської міської ради від 23.02.2018 за №70 "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг" КП "Смілакомунтеплоенерго" з 01.02.2018 року є надавачем послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності на території міста Сміла.

1 лютого 2018 року та 16 листопада 2018 року представниками КП "Смілакомунтеплоенерго" та представником ОСББ підписано Акти подачі теплоносія, про те, що 1 лютого 2018 року та 16 листопада 2018 року відповідно теплоносій від котельні №25 було подано по тепловому лічильнику на АДРЕСА_1 .

Нарахування плати за надані позивачем послуги здійснювалося за тарифами, затвердженими рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради № 463 від 20.10.2017, №414 від 22.11.2018 та №83 від 28.02.2019 року та згідно показників засобу обліку теплової енергії з розрахунку на опалювальну площу квартири, керуючись вимогами ст.ст. 3, 8 ЗУ "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання".

При цьому судом враховано, що відсутність договору не може бути підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію (правова позиція Верховного Суду України у постановах від 30.10.2013 у справі №6-59цс13, 20.04.2016 по справі №6-2951цс15).

Крім того, фактичне споживання теплової енергії, в тому числі і у разі відсутності договору, а також не вчинення дій з відключення від послуг теплопостачання відповідно до Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, не звільняє від оплати вартості спожитої теплової енергії, і вважається допущеним господарським правопорушенням у відносинах теплопостачання. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.03.2019 у справі № 910/12510/17, від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17, від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17.

Станом на день подачі позову по особовому рахунку № НОМЕР_1 обліковується борг за надані підприємством послуги з теплопостачання в розмірі 12 430,07 грн. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують належність особового рахунку № НОМЕР_1 померлій ОСОБА_1 .

Факт здійснення нарахувань щодо оплати постачання теплової енергії за адресою АДРЕСА_1 , в період з лютого 2018 року по березень 2019 року, підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку за постачання теплової енергії.

Звертаючись з позовом до суду позивач просив стягнути з відповідача, як з власника майна заборгованість за теплову енергію у розмірі 12 430, 07 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 12 430,07 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, а тому спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття. А отже, відповідач був власником майна та споживачем послуг з постачання теплової енергії.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність (п. 1 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги", який був чинний до 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги", який введено в дію 01.05.2019, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання").

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання, вузлів обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації, за умови пред`явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов`язків; недопущення провадження будь-яких видів господарської діяльності в охоронних зонах теплових мереж без погодження з власником об`єкта теплопостачання.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Факт неукладення договору з теплопостачання не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період. Враховуючи зазначене, порушуючи вимоги чинного законодавства щодо укладення зазначеного договору, споживач, який фактично споживає теплову енергію, не вчинивши дій з відключення від послуг теплопостачання відповідно до Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (далі - Правила користування тепловою енергією), не може бути звільнений від оплати вартості спожитої теплової енергії як особа, що допустила господарське правопорушення у відносинах теплопостачання.

Зазначений правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" та абз. 2 п. 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022), споживач не звільняється від оплати послуги з теплопостачання за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні.

Суд першої інстанції встановив, що причиною виникнення спору є невиконання відповідачем зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг з теплопостачання квартири у багатоквартирному будинку, яка на підставі рішення суду у справі №703/1517/22 від 07.12.2022 визнана відумерлою спадщиною, відтак перейшла у власність відповідача.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Положеннями статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Тобто, територіальна громада, яка набуває майно у власність після визнання спадщини відумерлою, не підпадає під перелік спадкоємців, визначених ч. 1 ст. 1222 ЦК України.

Відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Одночасно ЦК України запобігає таким ситуаціям, коли відсутність спадкоємців має наслідками відсутність власників спадкового майна та його занепад. А тому передбачає у такому випадку перехід прав на це майно до територіальної громади за місцем знаходження цього майна.

Відповідно до статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.

Спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою.

До звернення із заявою про визнання спадщини відумерлою і набрання законної сили відповідним рішенням суду у територіальної громади існує законний інтерес, заснований на правових нормах, що регулюють правовідносини щодо підстав набуття і припинення права власності після смерті особи, у якої відсутні спадкоємці. Цей інтерес (законні очікування) полягає у прагненні органу місцевого самоврядування набути право власності на відумерлу спадщину. Паралельно із цим інтересом у територіальної громади існує обов`язок звернутися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 01.11.2023 у справі №202/5154/21 (провадження № 61-10518св22) та від 10.01.2024 у справі №522/17859/19.

Отже, як вбачається із зазначеного, єдиним обов`язком територіальної громади є обов`язок звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою і аж ніяк не обов`язок задовольняти вимоги кредиторів, що існували до моменту набрання відповідним рішенням суду законної сили.

При цьому норми чинного законодавства не передбачають видачу свідоцтва про право на спадщину територіальній громаді. Рішен ня суду є єдиною підставою переходу майна у влас ність громади. Отже, територіальна громада набуває права влас ності на відумерле майно не в порядку права на спадкування, а на підставі судового рішення, яким воно визнано відумерлим.

Слід зазначити, що у даному випадку це не є спадкуванням територіальною громадою майна. Спадкування територіальною громадою або державою майна відбувається, якщо спадкодавець заповість їм своє майно (повністю чи частково) в установленому порядку. Внаслідок заповіту держава або територіальна громада набуває прав спадкоємця. Прийняття ними спадщини здійснюється на загальних підставах з дотриманням процедури подання заяви до но таріальної контори та строків прийняття спадщини.

Таким чином колегія суддів вказує про безпідставність посилань позивача та висновків суду першої інстанції про необхідність застосування до спірних правовідносин норм ЦК України, які регулюють порядок прийняття спадщини спадкоємцями, оскільки відповідач, в розумінні ч.1 ст. 1222 ЦК України, не є спадкоємцем ОСОБА_1 та не приймав спадщину, що відкрилась після неї, тому на територіальну громаду не розповсюджуються норми законодавства, які регулюють спадкові правовідносини.

Відповідач набув право власності на квартиру саме з моменту набрання законної сили рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у справі №703/1517/22 від 07 грудня 2022 року, а саме 10 січня 2023 року.

Саме з цього моменту у відповідача виникли й обов`язки щодо утримання майна, яке знаходиться у його власності. Звідси, відповідач не мав правових підстав набувати обов`язків, пов`язаних з постачанням теплової енергії до квартири АДРЕСА_1 , у період з лютого 2018 року по березень 2019 року, відповідно не будучи ні споживачем вказаних послуг, ні власником вказаного майна.

Єдиним обов`язком територіальної громади є обов`язок звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою і аж ніяк не обов`язок задовольняти вимоги кредиторів, що існували до моменту набрання відповідним рішенням суду законної сили.

Аналіз положень статті 1277 ЦК України дає підстави дійти висновку, що за результатами розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою та прийняття відповідного рішення судом орган місцевого самоврядування після набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою стає власником майна, що входить до складу спадщини.

Схожі за змістом висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 914/2588/17 та від 22.11.2018 у справі № 914/2637/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 1277 ЦК України територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 1, 4 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок, зокрема відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З наведеного слідує, що невиконані грошові зобов`язання спадкодавця зі сплати за надані послуги не є збитками. До особи, яка набула право власності на майно у порядку визнання спадщини відумерлою, не переходять обов`язки спадкодавця (боржника у зобов`язанні) зі сплати за надані послуги.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що попередня власниця майна не могла набути або зберегти за собою статус споживача поставленої теплової енергії після її смерті.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Таким чином, ОСОБА_1 не могла набути обов`язку зі сплати грошових коштів за поставлену теплову енергію в період з лютого 2018 року по березень 2019 року.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем доведено відсутність правових підстав для покладення на нього обов`язку зі сплати заборгованості за надані позивачем послуги з теплопостачання у період з лютого 2018 року по березень 2019 року у квартиру АДРЕСА_1 , а відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 12 430, 07 грн не підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Смілянської міської ради підлягає задоволенню. Рішення Господарського суду Черкаської області від 16.11.2023 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст. 129 ГПК України і покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Смілянської міської ради задовольнити.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 16.11.2023 у справі №925/1244/23 скасувати.

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго" на користь Смілянської міської ради судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) грн 00 коп.

Матеріали справи №925/1244/23 повернути Господарському суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді А.І. Тищенко

Г.А. Кравчук