ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"03" липня 2024 р. Справа № 916/2916/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Желєзної С.П., розглянувши заяву комунального підприємства Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» про видачу судового наказу (вх. №2978/24 від 28.06.2024) про стягнення заборгованості з боржника фізичної особи-підприємця Грічкосія Максима Георгійовича,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» звернулось до господарського суду із заявою до фізичної особи-підприємця Грічкосія Максима Георгійовича про видачу судового наказу про стягнення із боржника грошових коштів у розмірі 141 237,75 грн. Подану до господарського суду заяву про видачу судового наказу заявник обґрунтовує неналежним виконанням боржником прийнятих на себе зобов`язань за договором про технічне забезпечення електропостачання споживача №26 від 01.08.2021 в частині оплати наданих послуг за період з 01.08.2021 до 31.05.2024.

На підтвердження правомірності заявлених вимог заявником було надано суду договір №26 від 01.08.2021, лише один із додатків до договору та розрахунок заборгованості станом на 01.06.2024.

Розглянувши заяву комунального підприємства Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» про видачу судового наказу, господарський суд дійшов наступного висновку.

Приписами ч. 1 ст. 147 ГПК України врегульовано, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

18.10.2023 введений в дію Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами № 3200-IX від 29.06.2023, яким було внесено зміни до ГПК України.

В силу вимог ч. 6 ст. 6 ГПК України (в редакції Закону № 3200-IX від 29.06.2023) адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність у заявника електронного кабінету.

Проте, у заяві про видачу судового наказу відсутні відомості про наявність або відсутність у заявника електронного кабінету, що є порушенням вимог п. 2 ч. 2 ст. 150 ГПК України.

Згідно з п. п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Проте, до заяви не додано жодного документа на підтвердження факту надання послуг за договором №26 від 01.08.2021, як і не надано доказів виставлення боржнику рахунків та актів, наявність яких є передумовою для оплати послуг за договором (п. 7.5 договору).

Слід також вказати, що у розрахунку заборгованості вказано, що розмір боргу фізичної особи-підприємця Грічкосія Максима Георгійовича станом на 01.08.2021, тобто на дату укладення договору, вже становить 3636,95 грн.. Таким чином, заявником заявлено до стягнення, в тому числі, грошові кошти у розмірі 3636,95 грн., правомірність нарахування та стягнення яких за договором №26 від 01.08.2021 не підтверджена.

Крім того, суд зазначає, що по тексту заяви комунальне підприємство Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» стверджує, що боржник безпідставно відмовляється оплачувати послуги.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Суд зазначає, що відмова боржника оплачувати послуги може свідчити про наявність між сторонами спору, що ставить під сумнів можливість розгляду даної заяви за правилами наказного провадження.

Згідно з п. п. п. 1, 8 ч.1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

В силу вимог ч.2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Враховуючи невідповідність заяви комунального підприємства Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» вимогам п. 2 ч. 2 ст. 150 ГПК України, ненадання доказів, які можуть підтвердити виникнення права грошової вимоги, суд дійшов висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу.

При цьому, господарський суд звертає увагу заявника, що у відповідності до ч.1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 6, 147, 148, 150, 152, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити комунальному підприємству Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» у задоволенні заяви про видачу судового наказу (вх. №2978/24 від 28.06.2024) про стягнення заборгованості з фізичної особи-підприємця Грічкосія Максима Георгійовича.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Суддя С.П. Желєзна