ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2024 р. м.Київ Справа№ 910/8457/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 30.05.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 09.01.2024

у справі № 910/8457/23 (суддя Приходько І.В.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Державної міграційної служби України

про стягнення 818 945,61 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державної міграційної служби України (відповідач) про стягнення 818 945,61 грн., з яких: 639 055,79 грн. - заборгованість за спожиту теплову енергію, 152 734,33 грн. - інфляційних втрат та 27 155,49 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором №340509 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 30.03.2021 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за спожиту теплову енергію.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на:

- припинення договірних відносин з 30.04.2018, договори на послуги по постачанню теплової енергії по об?єкту, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Павлівська, 29, - ним не укладались, товар (теплова енергія ДК (021:2015-09320000-8) - не поставлялася;

- підписання додаткової угоди Nє 2 від 04.12.2018 сторонами лише було підтвердженням фактичного припинення відносин з постачання теплової енергії та обізнаність Учасника про відмову ДМС від отримання товару (теплової енергії у гарячій воді) та його згоду на припинення договірних відносин;

- у визначений КП «Київтеплоенерго» строк, ДМС листом від 28.04.2021 Nє 14.2-3097/3.1-21 повідомлено позивача про те, що відсутня можливість споживання теплової енергії за вказаним об?єктом у зв?язку із демонтажем обладнання, а також про те, що укладення договору можливе лише після завершення реконструкції та введення об?єкту в експлуатацію (копії додаються).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду м. Києва від 09.01.2024 у справі № 910/8457/23 у задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Державної міграційної служби України про стягнення 818 945,61 грн. відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- позивачем не надано доказів облаштування за період з 2020-2021 рр. нагрівальними елементами та підключення/відключення приміщення відповідача до системи опалення;

- позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставин постачання відповідачу у спірний період теплової енергії;

- надані заявником облікові картки - складені енергопостачальною організацією; акти приймання-передавання товарної продукції, також підписані лише з боку теплопостачальної організації. Корінці наряду на підключення (відключення) будинку на початку та на наприкінці опалювального сезону, акти прийняття та готовності теплового вузла обліку, суд оцінює критично як такі, що не є більш вірогідними, ніж докази, які надано на спростування позовних вимог відповідачем;

- щодо наявності Акту № 21/4031 про порушення споживачем Правил користування тепловою енергією від 11.02.2021, суд першої інстанції не прийняв вказаний доказ, оскільки в матеріалах справи наявний Акт прийому-передачі площадки від 18.02.2019 про передачу вказаної будівлі під реконструкцію підрядній організації ТОВ «Тензасоюзбуд». Крім того, Акт про прошення був складений за відсутності належного представника відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (31.01.2024 згідно штемпеля фіскальної накладної на конверті, в якому направлено апеляційну скаргу до суду) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 09.01.2024 у справі № 910/8457/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано наступних доводів:

- суд першої інстанції не звернув увагу, що власність зобов?язує; власник зобов?язаний утримувати майно, що йому належить; власність зобов?язує власника поважати інтереси інших людей та всього суспільства, а тому саме на відповідача покладено обов?язок своєчасно сплачувати заборгованість за спожиту теплову енергію;

- в свою чергу Господарський суд м. Києва звернув увагу на Акт прийому-передачі площадки від 18.02.2019 про передачу вказаної будівлі під реконструкцію підрядній організації ТОВ «Тензасоюзбуд», але при цьому суд не встановлював факту наявності

Договору на реконструкцію нежитлової громадської будівлі, оскільки в матеріалах справи такий договір відсутній, суд не дослідив на який проміжок часу розрахована реконструкція нежитлової громадської будівлі, передавалась чи не передавалась нежитлова будівля замовнику реконструкції - ДМС України, чи завершено реконструкцію будівлі чи ні, але при цьому не взяв до уваги, що Акт про порушення Nє2 1/4031 від 11.02.2021 було складено в присутності представника споживача, з якими вони ознайомлені, від підпису відмовились.

- судом не досліджено облікові картки в яких в повній мірі відображена інформація стосовно обсягів та вартості спожитої Відповідачем теплової енергії за спірний період, а також не врахував практику Верховного суду щодо прийняття облікових карток, як належного доказу по справі;

- cуд першої інстанції оцінив та не дослідив фотознімки, які зроблені під час складання Акту про порушення Nє21/4031 від11.02.2021;

- суд першої інстанції не взяв до уваги, що Акт про порушення Nє21/4031 від 11.02.2021 було складено в присутності представника споживача, з якими вони ознайомлені, від підпису відмовились, зауважень до Акту не надано, вказані у Акті обставини не опротестовано;

-судом першої інстанції такі докази належним чином не досліджено, не враховано відповідь на відзив позивача та, як наслідок, не надано належної оцінки доказам наданим Позивачем та не прийняті такі докази до уваги під час винесення рішення;

- відповідачем не додано до матеріалів справи доказів, які б спростовували наведені у Акті про порушення Nє21/4031 від 11.02.2021 обставини, або докази які свідчили про неправомірність складання такого акту.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

29.03.2024 через підсистему «Електронний суд» через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Доводи відповідача у відзиві зводяться до того, що:

- судом першої інстанції обгрунтовано зроблено висновок про те, що приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про стягнення вартості спожитої теплової енергії, позивачем повинно бути доведено насамперед обставини споживання відповідачем такої теплової енергії, виникнення у останнього обов?язку з ї оплати, строк виконання якого - настав;

- встановлено судом першої інстанції, договір між позивачем та відповідачем не укладався, доданий до позову примірник договору - не підписаний ДМС, що підтверджує відсутність договірних відносин між сторонами, оскільки відсутня згода на отримання товару (теплової енергії у гарячій воді);

- ДМС відмовилась від отримання теплової енергії за адресою: м. Київ, вул. Павлівська,29, і зазначена відмова узгоджена з уповноваженим суб?єктом господарювання ПАТ «Київенерго»;

-після припинення договірних відносин з 30.04.2018 та по теперішній час договори на послуги по постачанню теплової енергії по об?єкту, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Павлівська, 29), не укладались, товар (теплова енергія ДК 021:2015-09320000-8) - не поставлявся;

- факт відключення підтверджується додатково корінцем наряду Nє78 від 04.04.2018, який додано позивачем до позову;

- судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок щодо доказової необгрунтованості тверджень позивача про отримання відповідачем у період з 16.10.2020 по 11.02.2021 теплової енергії на заявлену до стягнення суму;

-суд першої інстанції обгрунтовано, на підставі повного і всебічного дослідження доказів зазначив, «що позивачем не надано суду доказів облаштування за період з 2020-2021 рр. нагрівальними елементами та підключення/відключення приміщення відповідача до системи опалення, тобто, позивачем належними та допустимими доказами не доведено суду

обставин постачання відповідачу у спірний період теплової енергії;

- на підтвердження факту постачання теплової енергії та підтвердження обсягу відпущеної відповідачу теплової енергії та її вартості, позивач надає копію акта Nє21/4031 про порушення споживачем Правил користування тепловою енергією та/або умов договору від 11.02.2021, який не є первинним документом та не може бути доказом передавання- приймання товару (здійснення господарської операції);

- Акт не відповідає встановленій законодавством формі, складений не уповноваженою особою, тому не є допустимим доказом.

Також, від відповідача через підсистему «Електронний суд» через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 28.05.2024 було подано клопотання про долучення до матеріалів справи вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 15.03.2024 стосовно ОСОБА_1 у справі № 761/314/23, і в якій відповідача визнано потерпілим, і який відповідач просив врахувати у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України. Відповідач вказував що наведені у вироку висновки вказують на те, що обладнання внутрішньої мережі опалення, у т.ч. тепловий пункт на об?єкті за адресою: м.Київ, вул. Павлівська, 29, демонтовано, що однозначно унеможливлювало постачання теплової енергії.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2024, апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду м. Києва від 09.01.2024 у справі № 910/8457/23, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2024 витребувано у Господарського суду м. Києва матеріали справи № 910/8457/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду м. Києва від 09.01.2024 у справі № 910/8457/23.

22.02.2024 до Північного апеляційного господарського суду з суду першої інстанції надійшли матеріали справи № 910/8457/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду м. Києва від 09.01.2024 у справі № 910/8457/залишено без руху. Протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, скаржнику надано право усунути недоліки, а саме:

- подати до суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 18 426 (вісімнадцять тисяч чотириста двадцять шість) грн. 27 коп. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 09.01.2024 у справі № 910/8457/23.

14.03.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено оригінал платіжної інструкції № 16011 від 02.02.2024 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 09.01.2024 у справі № 910/8457/23, у розмірі 18 426 грн. 27 грн.

У зв`язку з перебуванням з 14.03.2024 по 27.03.2024 включно у відпустці судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, вирішити питання стосовно поданої апеляційної скарги у визначеному складі - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2024, справу № 910/8457/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станік С.Р., суддів: Шаптала Є.Ю., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 прийнято справу № 910/8457/23 за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду м. Києва від 09.01.2024, до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Шаптала Є.Ю., Гончаров С.А. Поновлено Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 09.01.2024 у справі № 910/8457/23. Відкрито апеляційне провадження у справі № 910/8457/23 за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду м. Києва від 09.01.2024. Судове засідання призначено на 02.05.2024 об 11 год. 20 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2024 оголошено перерву в судовому засіданні до 30.05.2024 о 11 год. 30 хв.

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, в умовах воєнного стану.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 30.05.2024 з`явились представники Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (скаржник, позивач) та Державної міграційної служби України (відповідач).

Представник скаржника (позивача) в судовому засіданні 30.05.2024 надав пояснення по суті спору, просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 09.01.2024 у справі № 910/8457/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Представник відповідача в судовому засіданні 30.05.2024 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції, згідно розпорядження №1693 від 27.12.2017 Київської міської державної адміністрації Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" Комунальне підприємство "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго". За розпорядженням №591 від 10.04.2018 Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Комунальному підприємству "Київтеплоенерго" надано ліцензію на право здійснення господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії.

За інформацією позивача, відповідно до довідки №249542526 від 24.03.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 20.06.2019 було зареєстровано право власності Державної міграційної служби України на нежитлову громадську будівлю, корпус лабораторно-виробничий, об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 4 072,4 кв.м: приміщення підвалу будівлі - 495,0 кв.м, приміщення 1-го поверху - 504,4 кв.м. приміщення 2-го поверху - 512,8 кв.м, приміщення 3-го поверху - 913,7 кв.м, приміщення 4-го поверху - 212,0 кв.м, приміщення 5-го поверху - 510,8 кв. м., приміщення 6-го поверху - 511 кв.м., приміщення 7-го поверху - 512,7 кв.м. за адресою: місто Київ, вулиця Павлівська, будинок 29.

30.03.2021 Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - Позивач/Постачальник) на адресу Державної міграційної служби України (далі - Відповідач/Споживач) було направлено Договір №340509 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити теплову енергію у гарячій воді споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Крім того, до вказаного договору позивачем складено та підписано:

- Обсяги постачання теплової енергії абоненту;

- Тарифи на теплову енергію;

- Температурний графік роботи теплових мереж;

- Порядок розрахунків за теплову енергію.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, Договір №340509 та Обсяги постачання теплової енергії абоненту, Тарифи на теплову енергію, Температурний графік роботи теплових мереж, Порядок розрахунків за теплову енергію, підписані представником позивача та посвідчені печаткою позивача, а відповідачем вказані документи не підписані і печаткою не посвідчені.

В свою чергу, позивачем та відповідачем підписано та посвідчено печатками сторін Схему балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, Технічні характеристики теплових мереж та систем, Акт розмежування балансової належності теплових мереж та систем та експлуатаційної відповідальності сторін.

За твердженням позивача, у лютому 2021 року в ході цільової перевірки адміністративної будівлі за адресою м. Київ, вул. Павлівська, буд. 29, виявлено, що відповідач здійснює самовільне споживання теплової енергії на потреби централізованого опалення, про що складено Акт про порушення споживачем Правил користування тепловою енергією та/або умов договору №21/4031 від 11.02.2021.

Відповідно до Акту №21/4031 від 11.02.2021, під час обстеження нежитлового приміщення Відповідача за адресою м. Київ, вул. Павлівська, буд. 29 встановлено, що "Відповідачем здійснюється самовільне без дозволу енергопостачальної організації бездоговірне споживання теплової енергії, що призвело до порушення п. 11, 12, 13, 22, 26, 40, 45, 46 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198. Опалювальна площа будівлі становить 4 072,40 кв.м. Вузол комерційного обліку теплової енергії в будівлі відсутній. Об`єкт теплоспоживання підключений до системи подачі теплової енергії. Порушення Відповідачем правил користування тепловою енергією не ліквідовано". Як стверджує позивач, акт №21/4031 від 11.02.2021 складено за участю представника споживача, але від підписання даного акту представник відповідача відмовився.

За довідкою про стан розрахунків за спожиту від КП "КИІВТЕПЛОЕНЕРГО" теплоенергію, здійснено нарахувань за спожиту теплову енергію для потреб централізованого опалення адміністративної будівлі відповідача за адресою м. Київ, вул. Павлівська, буд. 29, за березня 2021 року в обсязі 433,745382 Гкал. на загальну суму 639 055,79 грн., що підтверджується обліковою карткою за березень 2021 року підписаною представником позивача.

Облік споживання теплової енергії здійснюється за особовим рахунком № 340509.

Також, на підтвердження факту постачання теплової енергії та підтвердження обсягу відпущеної відповідачу теплової енергії та її вартості, позивач надав до матеріалів справи копію Акту про порушення споживачем Правил користування тепловою енергією та/або умов договору №21/4031 від 11.02.2021; копії корінців нарядів на включення та відключення об`єкту тепло споживання, складені КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО»; копію розрахунку нарахування (добору) за спожиту теплову енергію без дозволу КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО»; Довідку про нарахування за теплову енергію ДМС УКРАЇНИ за особовим рахунком № 340509 ; Акт приймання-передавання товарної продукції за особовим рахунком № 340509 ; Облікову картка за особовим рахунком № 340509; Довідка про стан розрахунків за спожиту теплову енергію за особовим рахунком № 340509 .

20.12.2021 Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" було скеровано на адресу Державної міграційної служби України лист-повідомлення № 30/5/5/19410б-340509 про повне припинення постачання теплової енергії та наявність заборгованості за особовим рахунком № 340509 в загальному розмірі 639 055,79 грн.

Крім того, відповідачем надано до матеріалів справи відповідь на лист позивача від 20.12.2021, з якого вбачається, що ним теплопостачальній організації була надіслана Додаткова угоду № 2 про розірвання Договору від 29.03.2018, а також додатково в листі зазначив, що відповідно до Акту прийому-передачі площадки під будівництво Реконструкції нежитлової громадської будівлі (корпусу лабораторно-виробничого) від 18.02.2019, що розташована по вул. Павлівській, 29, будівля передана підряднику ТОВ «Тензасоюзбуд». Крім того, звернув увагу позивача на те, що обладнання внутрішньої мережі опалення у вказаній нежитловій громадській будівлі, в тому числі і тепловий пункт, в 2018 році демонтовано, станом на сьогодні нове обладнання не встановлено, що унеможливлює споживання теплової енергії.

Проте, як вказував позивач, відповідач вимогу щодо погашення заборгованості у розмірі 639 055,79 грн. не здійснив, що і стало підставою для нарахування інфляційних втрат та 3% річних та звернення до суду з відповідним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей" .

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, укладений між сторонами Договір є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є:

-своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії;

-додержання вимог договору та нормативно-правових актів;

- забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання;

-забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання, вузлів обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації, за умови пред`явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов`язків.

- недопущення провадження будь-яких видів господарської діяльності в охоронних зонах теплових мереж без погодження з власником об`єкта теплопостачання.

Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.

За ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані:

- при зміні тарифів на теплову енергію повідомляти споживача письмово або в медіа в порядку, встановленому законодавством;

- забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору, а також норм і правил;

- здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань вузлів обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду;

здійснювати технічний облік матеріальних та енергетичних ресурсів, а також комерційний облік теплової енергії.

У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Положеннями статті 714 Цивільного кодексу України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до довідки №249542526 від 24.03.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 20.06.2019 було зареєстровано право власності Державної міграційної служби України на нежитлову громадську будівлю, корпус лабораторно-виробничий, об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 4 072,4 кв.м: приміщення підвалу будівлі - 495,0 кв.м, приміщення 1-го поверху - 504,4 кв.м. приміщення 2-го поверху - 512,8 кв.м, приміщення 3-го поверху - 913,7 кв.м, приміщення 4-го поверху - 212,0 кв.м, приміщення 5-го поверху - 510,8 кв. м., приміщення 6-го поверху - 511 кв.м., приміщення 7-го поверху - 512,7 кв.м. за адресою: місто Київ, вулиця Павлівська, будинок 29.

В свою чергу, позивачем до матеріалів справи долучено облікові картки, складені енергопостачальною організацією, акти приймання-передавання товарної продукції, корінці наряду на підключення (відключення) будинку на початку та наприкінці опалювального сезону, акти прийняття та готовності теплового вузла обліку.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідачем вказано, що приміщення, яке належить на праві власності Державній міграційній службі України не забезпечується теплопостачанням з центральної мережі, нагрівальні елементи у приміщенні - відсутні.

Крім того, відповідач надав відповідь на лист позивача від 20.12.2021, з якого вбачається, що ним теплопостачальній організації була надіслана Додаткова угоду № 2 про розірвання Договору від 29.03.2018 № 340509, а також додатково в листі зазначив, що відповідно до Акту прийому-передачі площадки під будівництво Реконструкції нежитлової громадської будівлі (корпусу лабораторно-виробничого) від 18.02.2019, що розташована по вул. Павлівській, 29, будівля передана підряднику ТОВ "Тензасоюзбуд".Крім того, звернув увагу позивача на те, що обладнання внутрішньої мережі опалення у вказаній нежитловій громадській будівлі, в тому числі і тепловий пункт, в 2018 році демонтовано, станом на сьогодні нове обладнання не встановлено, що унеможливлює споживання теплової енергії.

З урахуванням наведеного, оцінивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодекус України облаштування за період з 2020-2021 рр. нагрівальними елементами та підключення/відключення приміщення відповідача до системи опалення, а отже, позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставин постачання відповідачу у спірний період теплової енергії.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що надані позивачем облікові картки - складені енергопостачальною організацією, акти приймання-передавання товарної продукції, також підписані лише з боку теплопостачальної організації, а корінці наряду на підключення (відключення) будинку на початку та на наприкінці опалювального сезону, акти прийняття та готовності теплового вузла обліку, - не є належними та допустимими доказами саме здійснення відповідачем споживання теплової енергії у визначеному обсязі на спірну суму у спірний період, і відповідно, надані відповіачем докази в спростування наведених тверджень позивача - є більш вірогідними в розумінні ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, щодо облікових карток доданих до позовної заяви, як доказ про постачання теплової енергії, судом перщої інстанції у рішенні було вірно встановлено про підписання даних доказів лише однією стороною, тобто постачальником, і відповідно, вказані докази обгрунтовано відхилені судом першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Стосовно наявності Акту № 21/4031 про порушення споживачем Правил користування тепловою енергією від 11.02.2021, суд апеляційної інстанції враховує, що в матеріалах справи наявний Акт прийому-передачі площадки від 18.02.2019 про передачу вказаної будівлі під реконструкцію підрядній організації ТОВ "Тензасоюзбуд", а також Акт про порушення був складений за відсутності уповноваженого представника відповідача.

При цьому, доводи скаржника про те, що представник відповідача відмовився від підпису вказаного Акту - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки вказана обставина у наведеному акті - не зафіксована ні особами позивача, які його складали, ні будь-якими іншими незаінтересованими особами. Також, в графі акту «за участю споживача», як і в графі «з актом про порушення ознайомлений» взагалі не міститься відомостей прізвища особи, ні його посади, ні будь-яких інших ідентифікуючих ознак, за допомогою яких можна б було достостовірно та неспростовно встановити взагалі присутність будь-якого представника відповідача при складанні вказаного акту.

Доводи позивача про відсутність у відповідача технічної документації на від`єднання від загальнобудинкової системи опалення у визначеному чинним законодавством порядку, - обгрунтовано відхилені судом першої інстанції з посиланням на те, що вказана обставина жодним чином не підтверджує обгрунтованість та доведеність тверджень позивача про отримання відповідачем у період з 16.10.2020 по 11.02.2021 теплової енергії на заявлену до стягнення суму у визначеному обсязі.

За таких обставин, оцінивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем факту як постачання теплової енергії за договором у спірний період на заявлену до стягнення суму, так і виникнення у відповідача обов?язку з їх оплати в розумінні вищенаведених норм закону, що в сукупності свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Державної міграційної служби України про стягнення заборгованості в розмірі 639 055,79 грн.

Крім того, оскільки позивачем не було доведено як постачання теплової енергії за договором у спірний період на заявлену до стягнення суму, так і виникнення у відповідача обов?язку з їх оплати в розумінні вищенаведених норм закону, відповідно, позивачем не доведено і наявність у відповідача простроченого грошового зобов?язання в розмірі 639 055,79 грн., що виключає правові підстави для застосування до відповідача відповідальності а порушення грошового зобов?язання, обумовленої ст. 625 Цивільного кодексу України у вигляді 3% річних та інфляційних втрат.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 152 734,33 грн. - інфляційних втрат та 27 155,49 грн. - 3% річних за період з 01.03.2021 по 01.09.2022 задоволенню також не підлягають.

Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, і доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу , залишені судом апеляційної інстанції без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо відсутності достатніх підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Верховним Судом у постанові від 19.01.2022 по справі № 924/316/21 вказано, що наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Отже, вищенаведені та усі інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, а доводи скаржника є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким відмовлено у задоволенні позову повністю.

Також, від відповідача через підсистему «Електронний суд» через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 28.05.2024 було подано клопотання про долучення до матеріалів справи вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 15.03.2024 стосовно ОСОБА_1 у справі № 761/314/23, і в якій відповідача визнано потерпілим, і який відповідач просив врахувати у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до приписів частин першої та третьої ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі № 922/393/18.

Отже, враховуючи те, що поданий відповідачем вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 15.03.2024 стосовно ОСОБА_1 у справі № 761/314/23, постановлено після ухвалення оспорюваного рішення (09.01.2024), а тому в силу приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, наведене виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції вказаного вироку.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду м. Києва від 09.01.2024 у справі № 910/8457/23, за наведених скаржником доводів та обґрунтувань апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду м. Києва від 09.01.2024 у справі № 910/8457/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 09.01.2024 у справі № 910/8457/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 910/8457/23 повернути Господарському суду м. Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано: 01.07.2024.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала