ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2024 р. Справа№ 910/12972/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Вовка І.В.

суддів: Палія В.В.

Сибіги О.М.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будекосервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2024

(повне рішення складено 08.02.2024)

у справі № 910/12972/23 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будекосервіс"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про стягнення 180 602,52 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс» (ТОВ «Будекосервіс») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал») про стягнення 180 602,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 910/20566/20, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, стягнуто з ТОВ «Будекосервіс» на ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» 180 602,52 грн, на виконання зазначеного рішення суду першої інстанції позивачем перераховано відповідачу грошові кошти у сумі 180 602,52 грн, проте в подальшому постановою Верховного Суду від 17.02.2023 у справі № 910/20566/20 рішення та постанову судів першої та апеляційної інстанцій у вказаній справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд, під час якого, рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі № 910/20566/20, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ТОВ «Будекосервіс» про стягнення 180 602,52 грн відмовлено.

Враховуючи зазначене та те, що підстава для перерахування ТОВ «Будекосервіс» на рахунок ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» спірної суми коштів відпала, позивач у даній справі просить стягнути сплачені відповідачу кошти у сумі 180 602,52 грн на підставі ст. 1212 ЦК України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2024 у справі № 910/12972/23 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, неефективний для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах, оскільки позивач обрав спосіб захисту шляхом подання позову про стягнення безпідставно набутих коштів, на підставі ст.1212 ЦК України (кондикційний позов), тоді як в даному випадку належним та ефективним способом є звернення позивача із заявою про поворот виконання рішення у межах справи №910/20566/20.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаними рішенням суду, ТОВ «Будекосервіс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2024 у даній справі та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом без з`ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, про невідповідність нормам ч. 4 ст. 238 ГПК України мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції, скільки в оскаржуваному рішенні відсутній висновок щодо наявності або відсутності права, за захистом якого позивач звернувся до суду чи сплив строк, визначений законом на виконання, також позивач стверджує про незастосування судом першої інстанції будь-яких норм права, які регулюють спірні правовідносини сторін у даній справі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо заяви позивача про закриття провадження у справі

До Північного апеляційного господарського суду, після відкриття апеляційного провадження у даній справі, надійшла заява позивача- ТОВ "Будекосервіс" про закриття провадження у справі, в якій апелянт просить закрити провадження у справі у зв`язку з сплатою відповідачем заявленої до стягнення заборгованості, з підстав відсутності предмета спору.

Вивчивши доводи поданої позивачем заяви про закриття провадження у даній справі, суд апеляційної інстанції не знаходить процесуально - правових підстав для закриття провадження у справі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2024, матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будекосервіс" у судовій справі № 910/12972/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Вовк І.В., судді: Сибіга О.М., Палій В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/12972/23.

14.03.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/12972/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2024 у справі № 910/12972/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Будекосервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2024 та призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Позиції учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке що прийнято з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Порядок розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, між ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» (постачальник) та ТОВ «Будекосервіс» (споживач або абонент) було укладено договір на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі №21154/5-06 від 18.06.2019 року, за умовами якого постачальник зобов`язується надавати споживачу послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему централізованого водовідведення м. Києва за адресами об`єктів водоспоживання, зазначеними у дислокації об`єктів водоспоживання та водовідведення та на підставі пред`явлених споживачем вимог до скиду стічних вод у систему централізованого водовідведення м. Києва, а споживач зобов`язується здійснювати своєчасну оплату послуг на умовах цього договору та дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово- комунального господарства України від 27.06.2008 № 190, Правилами приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 № 316, Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затверджених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.10.2011 № 1879 (далі - Правила № 1879), а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором (пункт 1.1 договору).

У грудні 2020 року ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до ТОВ «Будекосервіс» про стягнення 180 602,52 грн, посилаючись на неналежне виконання споживачем своїх обов`язків за договором №21154/5-06 від 18.06.2019 року щодо несплати за скид стічних вод із перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин у сумі 180 602,52 грн.

У січні 2021 року від ТОВ «Будекосервіс» звернувся д суду першої інстанції із зустрічним позовом до ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» про визнання незаконними дій ПрАТ "АК "Київводоканал" щодо відбору проби на аналіз від 18.09.2020 та дій щодо донарахування суми за скид стічних вод із перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин згідно з рахунком №06010868 від 12.10.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021, первісний позов ПрАТ "АК "Київводоканал" до ТОВ "Будекосервіс" про стягнення 180 602,52 грн задоволено в повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову ТОВ "Будекосервіс" до ПрАТ "АК "Київводоканал" про визнання незаконними дій відмовлено повністю.

Із матеріалів справи вбачається та як встановлено судом, ТОВ "Будекосервіс" перерахувало на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" заборгованість у сумі 180 602,52 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення №366 від 30.11.2021 з призначенням платежу: «Погашення заборгованості за скід стічних вод зг. рішення суду справа № 910/20566/20 від 31.05.2021р. у т.ч. ПДВ 20% - 30100,42 грн.», а саме споживач добровільно виконав рішення суду першої інстанції від 31.05.2021 у справі № 910/20566/20, яке нас здійснення цієї оплати набрало законної сили.

В подальшому, у грудні 2021 ТОВ "Будекосервіс" звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021 у справі №910/20566/20, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.02.2022 у справі №910/20566/20 касаційну скаргу ТОВ «Будекосервіс» задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021 у справі №910/20566/20 скасовано, а справу №910/20566/20 направлено до Господарського суду міста Києва на новий розгляд.

Під час повторного розгляду справи№910/20566/20, рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №910/20566/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2023, у задоволенні первісного позову ПрАТ «Акціонерна компанія "Київводоканал" до ТОВ «Будекосервіс» про стягнення 180 602,52 грн відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ТОВ "Будекосервіс" до ПрАТ "АК "Київводоканал" про визнання незаконними дій відмовлено.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.04.2023 у справі №910/20566/20 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ПрАТ "АК "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2023.

Як вбачається із матеріалів даної справи та встановлено судом, ТОВ "Будекосервіс" звернулось до ТОВ "Будекосервіс" з вимогою про виконання обов`язку №1 від 02.05.2023, у якій просив відповідача виконати обов`язок щодо повернення безпідставно перерахованих коштів у сумі 180 602,52 грн, посилаючись на те, що у відповідача відсутні підстави утримувати грошові кошти у сумі 180 602,52 грн, які сплачені були позивача на добровільне виконання судового рішення від 31.05.2021 у справі №910/20566/20, у зв`язку з скасування зазначеного рішення суду першої інстанції та прийнятті рішення, яке набрало законної сили, про відмову в позові щодо стягнення з ТОВ "Будекосервіс" на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" вказаної суми коштів.

Листом № 1994/12/36/02-23 від 17.05.2023 ПрАТ "АК "Київводоканал" повідомило ТОВ "Будекосервіс" про відмову у поверненні 180 602,52 грн, оскільки в судовому порядку в межах справи № 910/20566/20 питання про повернення коштів, сплачених за рішенням суду від 31.05.2021 у справі № 910/20566/20, яке в подальшому було скасоване, судами не вирішувалось.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України).

При цьому, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Предметом спору у даній справі є повернення коштів у розмірі 180 602,52 грн, які, за доводами позивача, є безпідставно отриманими та були сплачені відповідачу на виконання судового рішення про стягнення заборгованості за скид стічних вод із перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин, яке в подальшому скасоване.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує підставу звернення, конструкцію позову, заявлені вимоги та обраний спосіб захисту порушеного права.

Так, статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Виходячи зі змісту наведених статей Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством). Відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №633/408/18, від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, від 05.06.2018 у справі №338/180/17).

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу, і такі способи мають бути доступними й ефективними.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач у даній справі в позовній заяві просить стягнути з відповідача 180 602,52 грн, які були добровільно ним перераховані на виконання рішення суду від 31.05.2021 у справі №910/20566/20, проте в подальшому зазначене рішення суду скасовано, при цьому підставою для повернення таких коштів позивач визначає статтю 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 справі №570/3439/16-ц, від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17 та у постановах Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №910/5529/19, від 21.03.2023 у справі №910/3761/21.

Місцевий господарський суд вирішуючи даний спір, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем було обрано спосіб захисту шляхом подання окремого позову про стягнення безпідставно набутих коштів в порядку ст. 1212 ЦК України (кондикційний позов), проте в даному випадку способом є звернення позивача із заявою про поворот виконання рішення у межах справи №910/20566/20, отже позивачем обрано неналежний спосіб захисту, з огляду на наступне.

Кондикційний позов (позов про повернення безпідставно набутого майна) урегульовано нормами матеріального права, а поворот виконання рішення - процесуального права. За змістом кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не є тотожними та регулюються різними нормами права.

Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2011 року №13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Згідно частин 1 та 2 статті 333 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Відповідно до частини 9 статті 333 Господарського процесуального кодексу України якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом (стаття 338 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає боржник за скасованим рішенням, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.

Поворот виконання рішення полягає у поверненні сторін в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнені кошти за скасованим судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом.

Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 569/15646/16-ц (провадження № 14-375цс19) та постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2022 року у справі № 405/3788/19 (провадження № 61-826св22).

При цьому, за подання заяви про поворот виконання рішення суду (судового наказу), судовий збір не сплачується.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно підкреслює цінність та важливість дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, запобігатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися правова визначеність та повага до суду. В той же час "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Белеш та інші проти Чеської Республіки" (Beles and Others v. the Czech Republic, заява N 47273/99, § 50-51, 69); "Волчі проти Франції" (Walchli v. France, заява N 35787/03, § 29).

При цьому, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02.02.2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Верховний Суд у постанові від 22.03.2023 у справі № 592/12956/21 (провадження № 61-6221св22) виснував, що належним способом захисту у правовідносинах, що виникли з повернення грошових коштів на підставі судового рішення, яке в подальшому було змінене/скасоване, є саме звернення боржника до суду із заявою про поворот виконання рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин, місцевий господарський суд встановивши, що спірна сума грошових коштів -180 602,53 грн набута на підставі судового рішення у справі № 910/20566/20, яке в подальшому було скасоване, при цьому позивач не звертався до суду із заявою про поворот виконання рішення у межах справи №910/20566/20, згідно ст. 333 ГПК України, що ним не заперечується, дійшов правильного висновку про те, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 180 602,53 грн, як безпідставно набутих коштів у порядку ст. 1212 ЦК України, тоді які належним способом захисту порушених прав у даному випадку є звернення ТОВ «Будекосервіс» до суду із заявою про поворот виконання рішення в межах справи №910/20566/20, з таким висновком погоджується і апеляційний господарський суд.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції правомірно відмовив у задоволенні даного позову, оскільки позивачем у даній справі обрано неналежний спосіб захисту порушеного його права.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків місцевого господарського суду.

У рішенні в справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2024 у даній справі, при ухваленні якого, з огляду на встановлені судом обставини, відсутні порушення норм матеріального та процесуального права, а висновки суду зроблені на підставі повно та належно досліджених доказів із встановленням всіх необхідних обставин.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги ТОВ «Будекосервіс» відсутні, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Судові витрати

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТОВ «Будекосервіс» - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2024 у справі № 910/12972/23 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на ТОВ «Будекосервіс».

Матеріали справи № 910/12972/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова складена та підписана 04.07.2024.

Головуючий суддя І.В. Вовк

Судді В.В. Палій

О.М. Сибіга