ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року

м. Київ

cправа № 917/516/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

позивача - Каблучка Д. О. (адвокат),

відповідача - не з`явилися,

розглянув касаційну скаргу Приватного підприємства "Нафтабудсервіс" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2024 (головуючий - Гребенюк Н. В., судді Слободін М. М., суддя Шутенко І. А.) у справі

за позовом Приватного підприємства "Нафтабудсервіс"

до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області

про визнання незаконним та скасування рішення, поновлення договору оренди землі.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. 28.03.2023 Приватне підприємство "Нафтабудсервіс" (далі - ПП "Нафтабудсервіс", Підприємство, орендар, позивач) звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі - Кременчуцька міськрада, Міськрада, орендодавець, відповідач) про:

1) визнання незаконним та скасування рішення Кременчуцької міськради від 28.09.2021 "Про дострокове розірвання договору оренди землі, укладеного з ПП "Нафтабудсервіс" в односторонньому порядку" (далі - рішення від 28.09.2021, оспорюване рішення);

2) поновлення договору оренди землі від 29.08.2013, який зареєстрований 10.10.2013 (номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права - 2832308, підстава внесення запису індексний № 6685029 від 11.10.2013) (далі - договір оренди від 29.08.2013) з додатковою угодою, укладеною та зареєстрованою на підставі рішення Господарського суду Полтавської області від 18.02.2020 у справі № 917/1094/19, на підставі якого в користуванні Підприємства перебуває земельна ділянка площею 2051 м2 (кадастровий номер :02:003:0275) для експлуатації та обслуговування автостоянки на 50 машино-місць (код КВЦПЗ J 12.09) на вул. Героїв Крут, 2-А (колишня адреса: вул. 60 років СРСР) (далі - спірна земельна ділянка, об`єкт оренди);

3) скасування рішення державного реєстратора виконавчого комітету Кременчуцької міськради Гарник Світлани Юріївни від 05.10.2021 за індексним номером 60850017 (далі - рішення державного реєстратора від 05.10.2021), яким припинено інше речове право, внесене до реєстру 08.10.2021 на підставі рішення від 28.09.2021, з посиланням на положення статей 19, 20, 67, 71, 83, 93, 95, 96, 141 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статей 13, 24, 25, 31, 32 Закону України "Про оренду землі", статей 651, 653, 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 188 Господарського кодексу України, статей 26, 311 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Позовна заява обґрунтовується незаконністю оспорюваного рішення Міськради, яка зумовлена тим, що Підприємство є добросовісним користувачем земельної ділянки, належно виконував і продовжує виконувати свої обов`язки за договором оренди від 29.08.2013, а будівництво гаражів боксового типу в кількості 22 шт. і контрольно-пропускного пункту було здійснив згідно з чинним на момент будівництва законодавством України та відповідно до усіх дозвільних процедур (документів) та умов договору оренди від 29.08.2013, що підтверджується, зокрема: містобудівними умовами та обмеженнями забудови земельної ділянки на вул. 60 років СРСР у м. Кременчуці Полтавської області від 27.11.2013 № 28.06.2829, що видані Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міськради; декларацією про початок виконання будівельних робіт від 12.08.2014 № ПТ61, яку зареєстровано Інспекцією Держархбудконтролю у Полтавській області; декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, яку зареєстровано Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області від 22.04.2015 № ПТ94; декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, що належить до І-ІІІ категорії складності від 18.12.2015 № ПТ 63, яку зареєстровано Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області; технічним паспортом на громадський будинок - "Гаражі боксового типу", виданим Товариством з обмеженою відповідальністю "Бюро технічної інвентаризації Міжрегіональне" (далі - ТОВ "БТІ Міжрегіональне"); технічним паспортом на громадський будинок - "Сторожка", виданим ТОВ "БТІ Міжрегіональне"; технічними умовами на підключення гаражів боксового типу на вул. 60 років СРСР до мереж водопостачання та водовідведення від 26.12.2013 № 06/9798, виданими Комунальним підприємством "Кременчукводоканал"; договором про приєднання до електричних мереж від 26.06.2014 № 01/100 разом із технічними умовами стандартного приєднання електроустановок до електричних мереж; довідкою № 243 про сплату пайового внеску на розвиток інженерно-транспортної інфраструктури (для інспекції державного архітектурно-будівельного контролю), виданої Управлінням економіки виконавчого комітету Кременчуцької міськради від 15.07.2015 № 08/243, та платіжним дорученням від 14.07.2015 № 343 про сплату вказаного внеску; свідоцтвом № 2133 про присвоєння поштової адреси об`єкту державної реєстрації, розташованому на території м. Кременчука Полтавської області, виданим Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міськради; податковими деклараціями з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2020- 2023 рр.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

2. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 07.12.2023 (суддя Сірош Д. М.) позов задоволено повністю в зв`язку з доведеністю позовних вимог.

3. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2024 скасовано рішення Господарського суду Полтавської області від 07.12.2023 та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Постанова мотивована посиланням на норми статей 19, 20, 116, 122, 124 ЗК України, статей 1, 13, 15, 19, 24, 31, 36 Закону України "Про оренду землі", статей 6, 181, 525, 627, 651, 792 ЦК України, статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", статей 269, 277 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), застосовуючи які, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що:

1) умовами пунктів 1, 2 договору оренди від 29.08.2013 визначено цільове призначення та умови використання спірної земельної ділянки - інші землі, які використовуються для транспорту та зв`язку, а саме для експлуатації та обслуговування автостоянки на 50 машино-місць, тобто не для будівництва на ній капітальних споруд;

2) згідно з пунктом 37 договору оренди від 29.08.2013 орендодавець має право на розірвання договору оренди в односторонньому (позасудовому) порядку в разі невиконання орендарем передбачених абзацами 3, 9 пункту 31 цього договору зобов`язань, зокрема, в разі систематичного порушення встановлених щодо об`єкта оренди обмежень (обтяжень) та невиконання вимог ДБН В 2.3-15:2007 "Автостоянки та гаражі для легкових автомобілів" шляхом розміщення та будівництва наземних об`єктів житлово-цивільного, промислового призначення та інших капітальних споруд, будівництво яких на спірній земельній ділянці заборонено, натомість упродовж 2013- 2015 рр. Підприємство побудувало та ввело в експлуатацію, а в подальшому відчужило на користь фізичних осіб капітальні споруди - 22 гаражі боксового типу та двоповерхову будівлю контрольно-пропускного пункту, що підтверджується комісійним актом обстеження земельної ділянки від 02.09.2021 та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

3) таким чином, позивач збудував капітальні об`єкти на земельній ділянці комунальної власності, що є підставою для реалізації власником земельної ділянки права на одностороннє розірвання договору оренди від 29.08.2013, оскільки цільовим призначенням земельної ділянки була саме експлуатація та обслуговування автостоянки на 50 машино-місць, а пунктом 18 наданих Підприємству містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 27.11.2013 № 28-06/2829, на підставі яких орендар отримав дозволи на будівництво, було зобов`язано позивача до введення об`єкта в експлуатацію змінити цільове призначення земельної ділянки на "для будівництва та експлуатації гаражів боксового типу", проте матеріали справи не містять доказів щодо зміни виду цільового використання орендованої земельної ділянки.

Разом з тим апеляційний суд додатково зазначив про те, що прийняття органом місцевого самоврядування рішення про дострокове розірвання договору оренди з позивачем, яким було здійснено будівництво та в подальшому відчужено об`єкти нерухомого майна, розміщені на спірній земельній ділянці, також має на меті приведення у відповідність речових прав користування землею тих осіб (в тому числі позивача), що наразі є власниками гаражів, позаяк 25.03.2022 Міськрада прийняла рішення "Про розроблення та відмову в розробленні технічних документацій із землеустрою щодо поділу земельних ділянок", яким дозволено власникам нерухомого майна, розміщеного на спірній земельній ділянці, в тому числі й ПП "Нафтабудсервіс" розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, наданої раніше позивачу для експлуатації та обслуговування автостоянки на 50 машино-місць, на 25 земельних ділянок.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

4. Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, ПП "Нафтабудсервіс" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить зазначену постанову скасувати та передати справу на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

5. На обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування та порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, наголошуючи на тому, що апеляційний суд не врахував висновку щодо застосування норм статей 20, 67, 71 ЗК України в подібних правовідносинах (у контексті права орендаря на самостійну зміну виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель, що не свідчить про її використання не за цільовим призначенням), викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19, в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/13854/17, від 04.02.2020 у справі № 915/47/17, від 14.07.2020 у справі № 916/1998/19, від 20.07.2021 у справі № 914/1755/19, від 07.09.2021 у справі № 910/597/18, від 23.05.2023 у справі № 911/492/21, від 18.10.2023 у справі № 910/20745/20 та в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 357/4277/17.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

6. Відповідач не скористався правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Розгляд справи Верховним Судом

7. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2024 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПП "Нафтабудсервіс" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2024 у справі № 917/516/23 та призначено розгляд цієї скарги в судовому засіданні на 18.06.2024.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

8. Відповідно до рішення Кременчуцької міськради від 27.11.2007 Підприємству передано в оренду терміном на 5 років земельну ділянку загальною площею 2051 м2, в тому числі по угіддях: графа 42 - землі комерційного та іншого використання за рахунок земель, що надавались йому в оренду для експлуатації та обслуговування автостоянки на 50 машино-місць на вул. 60-річчя СРСР.

9. 18.01.2008 між Кременчуцькою міськрадою (орендодавець) і ПП "Нафтабудсервіс" (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами пунктів 1- 6, 8, 43, 45 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, кадастровий номер :02:003:0275, для експлуатації та обслуговування автостоянки на 50 машино-місць на вулиці 60-річчя СРСР в м. Кременчуці. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 2051 м2. На земельній ділянці знаходиться автостоянка на 50 машино-місць. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 16.07.2007 рік становить 115 860 грн 99 коп. (56,49 грн за 1 м2). Земельна ділянка, яка передається в оренду, не має недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню. Інших особливостей, які можуть вплинути на орендні відносини, в об`єкта оренди немає. Договір укладено терміном на 5 (п`ять) років. Після закінчення строку, на який було укладено договір оренди, орендар, який належним чином виконував обов`язки відповідно до умов договору, за відсутності письмових заперечень орендодавця, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У цьому разі орендар зобов`язаний не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця про намір поновлення договору оренди - продовження строку дії договору. Поновлення договору оренди здійснюється шляхом укладення додаткової угоди між сторонами та її державної реєстрації. Цей договір набирає чинності після підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Невід`ємною частиною цього договору є: схема земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передачі об`єкта оренди, рішення Міськради про передачу в оренду земельної ділянки, розрахунок орендної плати.

Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А. Г. 18.01.2008 за № 709 та зареєстровано в Кременчуцькому реєстраційному офісі Кременчуцького районного відділу Полтавської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" 25.01.2008 за № 39.

Факт передачі спірної земельної ділянки орендарю в оренду підтверджується актом приймання- передачі об`єкта оренди від 25.01.2008.

10. Додатковою угодою від 30.07.2009 № 1 внесено зміни до договору оренди землі від 18.01.2008 шляхом викладення в новій редакції пунктів 4, 9, 10, 11 розділу "Орендна плата" та доповнення пункту 15 розділу "Орендна плата" підпунктом 15.1.

Зазначену додаткову угоду посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А. Г. 30.07.2009 за № 5728 та зареєстровано в Кременчуцькому районному відділі Полтавської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах", про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.11.2009 № 64.

31.10.2011 між орендодавцем та орендарем укладено додаткову угоду № 2 до договору оренди землі від 18.01.2008, згідно з якою сторони домовилися: 1) внести зміни та викласти в новій редакції пункт 4 розділу "Орендна плата";

розділ "Орендна плата" доповнити пунктом 9;

пункти 15 та 16 викласти в новій редакції;

доповнити пункт 39 розділу "Зміна умов договору і припинення його дії".

Зазначену додаткову угоду посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А. Г 31.10.2011 за № 11306 та зареєстровано в Кременчуцькому районному відділі Полтавської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах", про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 25.04.2012 за № 00198.

11. У зв`язку із закінченням строку дії договору оренди землі від 18.01.2008 орендар звернувся до орендодавця з метою реалізації свого переважного права на поновлення (пролонгацію) договору.

Відповідно до витягу з рішення Кременчуцької міськради від 30.10.2012 вказаний договір оренди поновлено з 25.01.2013 - з дня його державної реєстрації.

Згідно з рішенням Кременчуцької міськради від 23.04.2013 внесено зміни до пункту 17 рішення Міськради від 30.10.2012, а саме: 1) замість слів "графа 42 - землі комерційного та іншого використання - 2051 м2" читати "графа 49 - інші землі, які використовуються для транспорту та зв`язку - 2051 м2"; 2) замість слів "У шестимісячний термін" читати: "В термін до 30.07.2013".

З витягу з рішення Кременчуцької міськради від 29.08.2013 убачається, що Міськрада внесла зміни до пункту 17 свого рішення від 30.10.2012, а саме: 1) по всьому тексту рішення замість слів "по вул. 60-річчя СРСР" читати: "по вул. 60 років СРСР"; 2) замість слів "У шестимісячний термін" читати: "В термін до 27.11.2013".

12. 29.08.2013 між Кременчуцькою міськрадою (орендодавець) і ПП "Нафтабудсервіс" (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами пунктів 1- 7 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер: :02:003:0275, для експлуатації та обслуговування автостоянки на 50 машино-місць (код КВЦПЗ І 12.09) на вул. 60 років СРСР у м. Кременчуці Полтавської області. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 2051 м2, в тому числі по угіддях: графа 49 - інші землі, які використовуються для транспорту та зв`язку 2051 м2. На земельній ділянці знаходиться автостоянка на 50 машино-місць. Земельна ділянка передається в оренду без будинків, будівель, споруд та інших об`єктів. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 2051 м2 станом на 20.05.2013 становить 802 351 грн 20 коп. (391 грн 20 коп. за 1 м2). Земельна ділянка, яка передається в оренду, не має недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню. Інших особливостей, які можуть вплинути на орендні відносини, в об`єкта оренди немає.

Згідно з пунктом 8 договору оренди від 29.08.2013 договір укладено терміном на 5 (п`ять) років з дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки. Умови цього договору застосовуються до відносин, що виникли з 25.01.2013 до дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки. Після закінчення строку дії договору орендар, який належним чином виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 26 договору оренди від 29.08.2013 передбачено, що на орендовану земельну ділянку встановлені обмеження (обтяження) та інші права третіх осіб. Земельна ділянка має обмеження в частині: 1) заборони зміни цільового призначення (без проекту) згідно зі статтями 20, 96, 111 ЗК України (код обмеження 01.06.05); 2) заборони передачі у приватну власність земель загального користування (майдани, вулиці, шляхи, тощо) згідно зі статтею 83 ЗК України в межах червоних ліній вулиці 60 років СРСР (код обмеження 01.06.02); 3) заборони розміщення і будівництва наземних об`єктів житлово-цивільного, промислового призначення та інших капітальних споруд, крім об`єктів транспорту та інженерних мереж, в межах червоних ліній вулиці 60 років СРСР (код обмеження 01.06.10); 4) дотримання природоохоронного режиму використання земельної ділянки відповідно до статей 96, 111 ЗК України (код обмеження 01.06.13); 5) забезпечення безперешкодного доступу на земельну ділянку обслуговуючому персоналу та транспортним засобам інженерних служб міста для ремонту та обслуговування інженерних мереж (код обмеження 01.01.08); 6) дотримання режиму використання земель для охоронної зони лінійних інженерних споруд (код обмеження 01.01.08); 7) врахування інтересів і прав суміжних землекористувачів та дотримання правил добросусідства у відповідності до статей 96, 103 ЗК України (код обмеження 01.06.23); 8) забезпечення безперешкодного доступу державних органів управління та органів місцевого самоврядування, включаючи санітарні, протипожежні, землевпорядні органи, а також органи охорони природи та архітектури до орендованої земельної ділянки для виконання їх обов`язків в межах їх повноважень; 9) заборону передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Орендар зобов`язаний, зокрема: виконувати обов`язки землекористувача відповідно до статті 96 ЗК України (абзац 1 пункт 31 договору); приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі (абзац 2 пункту 31 договору); виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому договором оренди землі (абзац 3 пункту 31 договору); виконувати вимоги ДБН В 2.3-15:2007 "Автостоянки та гаражі для легкових автомобілів", згідно з якими автостоянки для постійного зберігання автомобілів повинні мати огорожу, достатню кількість освітлення, відповідні елементи інженерного обладнання та благоустрою, тимчасового приміщення для чергових тощо, розміщення та будівництво капітальних об`єктів на земельних ділянках, передбачених для зберігання автомобільного транспорту, не передбачається (абзац 9 пункту 31 договору); виконувати благоустрій прилеглої території (абзац 11 пункту 31 договору).

Згідно з пунктом 37 договору оренди від 29.08.2013 розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є невиконання однією із сторін зобов`язань, вказаних в пунктах 29 та 31 цього договору. Сторона договору, з ініціативи якої здійснюється розірвання договору в односторонньому порядку, з підстав невиконання зобов`язань, вказаних у пунктах 29, 31 цього договору, повідомляє про своє рішення іншій стороні шляхом надсилання письмового повідомлення про це рекомендованим листом. Дата розірвання визначається стороною, за ініціативи якої здійснюється розірвання договору. Звернення до суду з вимогою про одностороннє розірвання договору на виконання цього пункту не є необхідним.

Пунктом 41 договору оренди від 29.08.2013 визначено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди земельної ділянки відповідно до закону. Невід`ємними частинами цього договору є: схема земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передачі об`єкта оренди, витяг з рішення Кременчуцької міськради від 30.10.2012 "Про поновлення договорів оренди земельних ділянок", витяг з рішення Кременчуцької міськради від 23.04.2013 "Про внесення змін до рішень Кременчуцької міської ради", витяг з рішення Кременчуцької міськради від 29.08.2013 "Про внесення змін до рішень Кременчуцької міської ради", розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку. Строк дії вказаного договору - до 10.10.2018.

13. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.02.2020 у справі № 917/1094/19, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2020, позов ПП "Нафтабудсервіс" до Кременчуцької міськради про поновлення договору оренди землі на той самий строк (на 5 років) і на тих самих умовах шляхом укладення додаткової угоди задоволено повністю. Визнано поновленим договір оренди від 29.08.2013, який укладений між орендодавцем (Міськрадою) та орендарем (Підприємством) і зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.10.2013 (номер запису про інше речове право: 2832308), на той самий строк та на тих самих умовах, що передбачені цим договором, у редакції додаткової угоди, наведеної в резолютивній частині рішення суду.

18.06.2020 державним реєстратором Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області на підставі вказаних судових рішень проведено державну реєстрацію поновлення договору оренди від 29.08.2013 зі строком дії до 26.05.2025.

14. 02.09.2021 орендодавцем складено комісійний акт обстеження земельної ділянки, яким зафіксовано, що спірна земельна ділянка огороджена сіткою рабицею, на її території збудовано капітальні гаражі боксового типу та капітальну двоповерхову будівлю охорони, що не відповідає цільовому призначенню земельної ділянки та є порушенням договірних умов, зокрема, абзаців 3, 11 пункту 31 договору оренди від 29.08.2013 щодо виконання обов`язків землекористувача відповідно до статті 96 ЗК України в частині незабезпечення використання землі за цільовим призначенням, а також будівництвом на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна.

15. Згідно з рішенням від 28.09.2021 Кременчуцька міськрада, керуючись статтями 12, 96, 141 ЗК України, статтями 4, 5, 24, 25, 31 Закону України "Про оренду землі", статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" та абзацами 1, 2 пункту 37 договору оренди від 29.08.2013, вирішила достроково розірвати в односторонньому порядку вказаний договір оренди землі з додатковою угодою, укладеною та зареєстрованою на підставі рішення Господарського суду Полтавської області від 18.02.2020 у справі № 917/1094/19, та на підставі якого (договору оренди) в користуванні Підприємства перебуває земельна ділянка площею 2051 м2, кадастровий номер :02:003:0275, для експлуатації та обслуговування автостоянки на 50 машино-місць (код КВЦПЗ І 12.09) на вул. Героїв Крут, 2-А (попередня адреса вул. 60 років СРСР).

На підставі оспорюваного рішення 05.10.2021 припинено право оренди ПП "Нафтабудсервіс" на спірну земельну ділянку, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

08.10.2021 відомості про припинення права оренди зазначеної земельної ділянки внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором виконавчого комітету Кременчуцької міськради Гарник Світланою Юріївною, індексний номер рішення 60850017.

16. Позивачем на орендованій земельній ділянці було побудовано 22 гаражі боксового типу, набуто право власності на об`єкти нерухомого майна, відомості про що внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також у подальшому відчужено речові права на розміщені на земельній ділянці об`єкти нерухомого майна, що не заперечується орендарем.

25.03.2022 Міськрада прийняла рішення "Про розроблення та відмову в розробленні технічних документацій із землеустрою щодо поділу земельних ділянок", згідно з яким дозволила власникам нерухомого майна, розміщеного на спірній земельній ділянці, в тому числі Підприємству розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки на 25 земельних ділянок.

Позиція Верховного Суду

17. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши в межах вимог касаційної скарги наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

18. В основу оскаржуваної постанови покладено висновок апеляційного господарського суду про відмову в задоволенні позову з огляду на те, що:

1) умовами пунктів 1, 2 договору оренди від 29.08.2013 визначено цільове призначення та умови використання спірної земельної ділянки - інші землі, які використовуються для транспорту та зв`язку, а саме для експлуатації та обслуговування автостоянки на 50 машино-місць, тобто не для будівництва на ній капітальних споруд;

2) згідно з пунктом 37 договору оренди від 29.08.2013 орендодавець має право на розірвання договору оренди в односторонньому (позасудовому) порядку в разі невиконання орендарем передбачених абзацами 3, 9 пункту 31 цього договору зобов`язань, зокрема, в разі систематичного порушення встановлених щодо об`єкта оренди обмежень (обтяжень) та невиконання вимог ДБН В 2.3-15:2007 "Автостоянки та гаражі для легкових автомобілів" шляхом розміщення та будівництва наземних об`єктів житлово-цивільного, промислового призначення та інших капітальних споруд, будівництво яких на спірній земельній ділянці заборонено, натомість упродовж 2013- 2015 рр. Підприємство побудувало та ввело в експлуатацію, а в подальшому відчужило на користь фізичних осіб капітальні споруди - 22 гаражі боксового типу та двоповерхову будівлю контрольно-пропускного пункту, що підтверджується комісійним актом обстеження земельної ділянки від 02.09.2021 та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

3) таким чином, позивач збудував капітальні об`єкти на земельній ділянці комунальної власності, що є підставою для реалізації її власником права на одностороннє розірвання договору оренди від 29.08.2013, оскільки цільовим призначенням спірної земельної ділянки була саме експлуатація та обслуговування автостоянки на 50 машино-місць, а пунктом 18 містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 27.11.2013 № 28-06/2829, на підставі яких орендар отримав дозволи на будівництво, було зобов`язано Підприємство до введення об`єкта в експлуатацію змінити первісне цільове призначення земельної ділянки "для експлуатації та обслуговування автостоянки на 50 машино-місць" на цільове призначення "для будівництва та експлуатації гаражів боксового типу", проте матеріали справи не містять доказів щодо зміни виду цільового використання орендованої земельної ділянки.

19. Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про необґрунтованість позовних вимог і водночас відхиляє доводи скаржника про неврахування апеляційним судом висновків щодо застосування положень статей 20, 67, 71 ЗК України в подібних правовідносинах (у контексті права орендаря на самостійну зміну виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель, що не свідчить про її використання не за цільовим призначенням), викладених у постанові у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19, в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/13854/17, від 04.02.2020 у справі № 915/47/17, від 14.07.2020 у справі № 916/1998/19, від 20.07.2021 у справі № 914/1755/19, від 07.09.2021 у справі № 910/597/18, від 23.05.2023 у справі № 911/492/21, від 18.10.2023 у справі № 910/20745/20 та в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 357/4277/17, з огляду на таке.

20. Згідно зі статтею 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Абзацом 15 частини 1 статті 1 Закону України "Про землеустрій" (в редакції, чинній до 23.07.2021) передбачено, що цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

За змістом абзацу 3 частини 1 статті 25 Закону України "Про оренду землі" орендар земельної ділянки має право за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди.

21. Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 4 статті 31 Закону України "Про оренду землі" розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

У зв`язку з цим колегія суддів погоджується з неспростованим скаржником висновком суду апеляційної інстанції про те, що з урахуванням принципу свободи договору, закріпленого статтею 627 ЦК України, пункт 37 договору оренди від 29.08.2013 чітко наділяє орендодавця законним правом на одностороннє (позасудове) розірвання договору оренди в разі невиконання орендарем передбачених абзацами 3, 9 пункту 31 цього договору зобов`язань, а саме в разі порушення встановлених щодо об`єкта оренди обмежень (обтяжень) і невиконання вимог ДБН В 2.3-15:2007 "Автостоянки та гаражі для легкових автомобілів" шляхом розміщення та будівництва наземних об`єктів житлово-цивільного, промислового призначення та інших капітальних споруд, будівництво яких на орендованій земельній ділянці заборонено, а також з урахуванням обставин недотримання Підприємством вимог пункту 18 містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 27.11.2013 № 28-06/2829, яким позивача було зобов`язано до введення об`єкта в експлуатацію змінити первісне цільове призначення земельної ділянки "для експлуатації та обслуговування автостоянки на 50 машино-місць" на цільове призначення "для будівництва та експлуатації гаражів боксового типу".

22. За змістом частини 1 статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі транспорту, промисловості, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Водночас положеннями абзацу 1 частини 1, частини 2 та абзацу 1 частини 5 статті 20 ЗК України (в редакції, чинній до 23.07.2021, тобто в період будівництва позивачем гаражів на орендованій земельній ділянці) передбачено, що зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Таким чином, зазначені норми права розрізняють категорії земель за їх цільовим призначенням та види використання земельної ділянки в межах кожної категорії земель. Отже, основою для визначення цільового призначення земельної ділянки є її належність до відповідної категорії земель і відповідного способу її використання (такі висновки викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 910/597/18).

23. Як встановлено судами попередніх інстанцій, за змістом пунктів 1, 2 договору оренди від 29.08.2013 спірна земельна ділянка за цільовим призначенням (категорією) належить до земель транспорту та зв`язку, а за видом цільового використання "для експлуатації та обслуговування автостоянки на 50 машино-місць".

24. Відповідно до частини 1 статті 67 та статті 71 ЗК України до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об`єктів транспорту. До земель автомобільного транспорту належать землі під спорудами та устаткуванням енергетичного, гаражного і паливороздавального господарства, автовокзалами, автостанціями, лінійними виробничими спорудами, службово-технічними будівлями, станціями технічного обслуговування, автозаправними станціями, автотранспортними, транспортно-експедиційними підприємствами, авторемонтними заводами, базами, вантажними дворами, майданчиками контейнерними та для перечеплення, службовими та культурно-побутовими будівлями й іншими об`єктами, що забезпечують роботу автомобільного транспорту. До земель дорожнього господарства належать землі під проїзною частиною, узбіччям, земляним полотном, декоративним озелененням, резервами, кюветами, мостами, тунелями, транспортними розв`язками, водопропускними спорудами, підпірними стінками і розташованими в межах смуг відведення іншими дорожніми спорудами та обладнанням, а також землі, що знаходяться за межами смуг відведення, якщо на них розміщені споруди, що забезпечують функціонування автомобільних доріг, а саме: а) паралельні об`їзні дороги, поромні переправи, снігозахисні споруди і насадження, протилавинні та протисельові споруди, вловлюючі з`їзди; б) майданчики для стоянки транспорту і відпочинку, підприємства та об`єкти служби дорожнього сервісу; в) будинки (в тому числі жилі) та споруди дорожньої служби з виробничими базами; г) захисні насадження.

В свою чергу правовий режим земель громадської та житлової забудови визначено статтею 38 ЗК України, згідно з якою до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель та споруд, інших об`єктів загального користування.

Порядок використання зазначеної категорії земель регламентовано статтею 39 ЗК України, відповідно до якої використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

За змістом положень статей 40, 41 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Таким чином, земельні ділянки, які надаються громадянам чи юридичним особам в оренду для гаражного будівництва, відносяться до категорії земель житлової та громадської забудови.

25. Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.

Поняття "використання земельної ділянки не за цільовим призначенням" стосується тих випадків, коли на земельній ділянці з певним цільовим призначенням проводиться діяльність, яка виходить за межі цільового призначення та передбачає фактичне використання такої ділянки.

Аналогічні висновки викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 915/47/17 (предмет позову - визнання недійсним рішення Миколаївської міськради від 29.09.2016 № 9/1 "Про розірвання договору оренди землі від 25.05.2015 № 10859 і скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 07.07.2015 № 56/17-4031"), від 07.09.2021 у справі № 910/597/18 (предмет позову - розірвання договору оренди земельної ділянки, наданої для експлуатації та обслуговування існуючої торговельно-офісної будівлі, з підстав її використання не за цільовим призначенням - для реконструкції будівлі), від 23.05.2023 у справі № 911/492/21 (предмет позову - розірвання договору оренди земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, з підстав її використання не за цільовим призначенням - для будівництва багатофункціонального будинку громадського, комерційного та житлового призначення), від 18.10.2023 у справі № 910/20745/20 (предмет позову - визнання недійсним рішення Київської міської ради від 24.09.2020 № 455/9534 "Про розірвання договору оренди земельної ділянки (66:094:0019), укладеного між Релігійною громадою: Помісна Церква Християн Віри Євангельської "Християнська надія" у Дніпровському районі м. Києва та Київською міською радою від 22.10.2004 № 66-6-00197"), тобто зі спорів, що виникли з подібних правовідносин.

26. Отже, суд апеляційної інстанції, достовірно встановивши той факт, що нецільовим використанням земельної ділянки з категорії земель транспорту, наданої орендарю для експлуатації та обслуговування автостоянки на 50 машино-місць, є її фактичне використання за іншим цільовим призначенням - для будівництва індивідуальних гаражів боксового типу, тобто шляхом виходу за межі існуючого первісного цільового призначення (землі транспорту), яке не було змінено в установленому порядку (за проектами землеустрою, як того вимагав абзац 1 частини 1 статті 20 ЗК України в редакції, чинній до 23.07.2021, тобто в період будівництва позивачем гаражів на орендованій земельній ділянці), дійшов правильного висновку про те, що в розумінні пункту 37 договору оренди від 29.08.2013 Міськрада має право на одностороннє (позасудове) розірвання договору оренди в разі невиконання орендарем зобов`язань, передбачених абзацами 3, 9 пункту 31 цього договору, а саме в разі порушення встановлених щодо об`єкта оренди обмежень (обтяжень) і невиконання вимог ДБН В 2.3-15:2007 "Автостоянки та гаражі для легкових автомобілів" шляхом розміщення та будівництва наземних об`єктів житлово-цивільного, промислового призначення та інших капітальних споруд, будівництво яких на орендованій земельній ділянці заборонено, чим (відповідним правом) орендодавець правомірно скористався, прийнявши оспорюване рішення.

Адже чинне на той час земельне законодавство (частина 5 статті 20 ЗК України в редакції, чинній до 23.07.2021) дозволяло орендарю самостійно змінювати вид цільового використання земельної ділянки комунальної власності, однак виключно в межах такої визначеної категорії, як землі транспорту.

27. При цьому Верховний Суд не бере до уваги передчасні посилання скаржника на обґрунтування своїх заперечень на норми частини 2 статті 20 ЗК України (в редакції Закону України від 17.06.2020 № 711-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель", який набрав чинності з 24.07.2021), які в силу вимог частини 2 статті 5 ЦК України не мають зворотної дії в часі до спірних правовідносин, пов`язаних з будівництвом Підприємством і введенням в експлуатацію в 2013- 2015 рр. 22 гаражів боксового типу та двоповерхової будівлі контрольно-пропускного пункту.

28. Колегія суддів враховує, що зміна об`єкта будівництва на орендованій земельній ділянці, наданій саме під будівництво, в межах відповідної категорії земель не є зміною її цільового призначення, оскільки у цьому випадку відбувається лише зміна порядку використання земельної ділянки. У разі надання земельної ділянки в оренду під будівництво, земельне законодавство не визначає об`єкт будівництва істотною умовою договору оренди земельної ділянки, а тому зміна об`єкта будівництва на орендованій земельній ділянці в межах визначеної договором оренди категорії земель не вважається істотним порушенням умов договору оренди земельної ділянки.

Однак касаційна інстанція зауважує, що відповідна зміна об`єкта будівництва на орендованій земельній ділянці має відбуватися виключно у межах відповідної категорії земель (землі транспорту), тоді як у цій справі внаслідок побудови орендарем гаражів і їх подальшого відчуження на користь фізичних осіб спірна земельна ділянка за функціональним призначенням вже стала належати до земель іншого цільового призначення, а саме до такої категорії, як землі житлової та громадської забудови.

Схожі за змістом висновки (в контексті недопустимості самостійної зміни орендарем цільового призначення земельної ділянки, яка належить до категорії земель житлової та громадської забудови, на категорію земель транспорту, промисловості, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення) викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 915/47/17 зі спору, що виник з подібних правовідносин.

29. У свою чергу, в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 910/597/18 сформульовано висновок про те, що використання орендарем земельної ділянки має відповідати проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та рішенню органу місцевого самоврядування, на підставі якого укладено договір оренди земельної ділянки, в іншому випадку з урахуванням обставин справи таке використання землі є нецільовим використанням земельної ділянки.

Водночас у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.10.2023 у справі № 910/20745/20 наведено висновок щодо недопустимості використання земельної ділянки з метою подальшого зведення на ній житлових багатоквартирних будинків, яка (земельна ділянка) надавалася лише для розміщення громадських будівель і споруд (культової будівлі), інших об`єктів загального користування.

Схожі висновки викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.05.2023 у справі № 911/492/21.

30. Наведене вище, в свою чергу, переконливо свідчить про фактичне врахування апеляційним судом висновку щодо застосування норм статей 20, 38, 39, 67, 71 ЗК України в подібних правовідносинах (у контексті недопустимості фактичної зміни цільового призначення земельної ділянки (однієї категорії земель) на зовсім інше її цільове призначення внаслідок реалізації орендарем права на самостійну зміну виду використання земельної ділянки), викладеного в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 915/47/17, від 07.09.2021 у справі № 910/597/18, від 23.05.2023 у справі № 911/492/21, від 18.10.2023 у справі № 910/20745/20, незважаючи на те, що оскаржувана постанова не містить прямого посилання на зазначений висновок.

31. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

32. При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено в пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).

33. Колегія суддів не бере до уваги твердження скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування положень статей 20, 67, 71 ЗК України в подібних правовідносинах (у контексті права орендаря на самостійну зміну виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель, що не свідчить про її використання не за цільовим призначенням), викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19 (предмет позову - визнання незаконним та скасування рішення Нагірнянської сільської ради від 04.08.2016 № 11-З/VІІ "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства гр. ОСОБА_1 та передачі земельної ділянки в оренду"), в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/13854/17 (предмет позову - зобов`язання відповідача знести самочинно збудований об`єкт нерухомого майна - автозаправну станцію), від 14.07.2020 у справі № 916/1998/19 (предмет позову - розірвання договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку), від 20.07.2021 у справі № 914/1755/19 (предмет позову - приведення земельної ділянки до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта) та в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 357/4277/17 (предмет позову - визнання протиправними та скасування припису спеціаліста Відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Тетіївської міської ради про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 17.03.2017 та постанов начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 11.04.2017 № 06-07/16 і № 06-07/17 про накладення штрафів), оскільки за змістовим, суб`єктним і об`єктним критеріями спірні правовідносини в цій справі та зазначеній справі не є подібними з огляду на істотні відмінності в фактичних обставинах таких спорів, пов`язаних з правами та обов`язками їх сторін, що зумовлює різний зміст спірних правовідносин і виключає застосування вказаної правової позиції як нерелевантної під час вирішення цього господарського спору.

34. Зокрема, на відміну від цієї справи, в якій апеляційний суд достовірно встановив обставини неправомірної зміни орендарем первісного цільового призначення спірної земельної ділянки (землі транспорту) на інше цільове призначення (землі житлової та громадської забудови), що відбулася внаслідок побудови Підприємством гаражів і їх подальшого відчуження на користь фізичних осіб, Велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи постанову від 01.06.2021 у справі № 925/929/19, виходила зі встановлених судами попередніх інстанцій протилежних обставин - правомірної зміни виду використання земельної ділянки (сіножаті), наданої для ведення фермерського господарства, в межах однієї категорії земель (сільськогосподарського призначення), тобто без зміни її цільового призначення.

Крім того, в зазначеній постанові міститься передусім висновок щодо застосування положень абзацу 2 частини 5 статті 20 та статей 31, 33- 37 ЗК України (в редакції, чинній до 23.07.2021), а саме про те, що зміна цільового призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення на іншу категорію цільового призначення здійснюється за погодженими проектами землеустрою щодо їх відведення. При цьому такої процедури для зміни виду використання земельної ділянки, зокрема на землі фермерського господарства, без зміни її категорії цільового призначення (землі сільськогосподарського призначення) чинним законодавством не передбачено. Разом з тим користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення повинні використовувати такі земельні ділянки відповідно до того виду використання, за яким ці земельні ділянки були передані їм власником.

Таким чином, вказаними нормами ЗК України передбачено особливості регулювання правовідносин передачі земель сільськогосподарського призначення для різних видів використання (для фермерського господарства, для ведення особистого селянського господарства, для сінокосіння і випасання худоби, для ведення індивідуального або колективного садівництва, для городництва, для ведення підсобного господарства), натомість ними не врегульовано спірних правовідносин у справі № 917/516/23, на які поширюється дія абзацу 1 частини 5 статті 20 ЗК України (в редакції, чинній до 23.07.2021), згідно з яким види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Тобто землі сільськогосподарського призначення виключено не є об`єктом правового регулювання абзацу 1 частини 5 статті 20 ЗК України (в редакції, чинній до 23.07.2021).

У контексті наведеного немає підстав для висновку про подібність правовідносин у справі, що розглядається, та в справах №№ 925/929/19, 910/13854/17, 916/1998/19, 914/1755/19 357/4277/17, на постанови Верховного Суду в яких посилається скаржник на обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження ухвалених судових рішень.

35. Водночас колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відмови в задоволенні позовної вимоги про поновлення договору оренди землі від 29.08.2013, однак із тих мотивів, що така вимога не є належним способом захисту порушеного права орендаря, позаяк визнання договорів оренди поновленими фактично є констатацією судом обставин продовження орендних правовідносин, а не зміною правовідношення судом та поновленням договору в судовому порядку в розумінні статей 16 та 651 ЦК України. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (схожий за змістом висновок викладено в пунктах 76, 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц).

Разом з тим помилкове посилання суду апеляційної інстанції на похідний характер позовної вимоги про поновлення договору оренди землі від 29.08.2013 як підставу для відмови в її задоволенні, не призвело до ухвалення неправильної по суті постанови, а тому не може бути достатньою підставою для її скасування, позаяк згідно з частиною 2 статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

36. Враховуючи наведене вище, колегія суддів відхиляє помилкові доводи скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм статей 20, 38, 39, 67, 71 ЗК України в подібних правовідносинах (у контексті недопустимості фактичної зміни цільового призначення земельної ділянки (однієї категорії земель) на зовсім інше її цільове призначення внаслідок реалізації орендарем права на самостійну зміну виду використання земельної ділянки), викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 915/47/17, від 07.09.2021 у справі № 910/597/18, від 23.05.2023 у справі № 911/492/21, від 18.10.2023 у справі № 910/20745/20, оскільки зі змісту оскаржуваної постанови чітко вбачається, що при її ухваленні апеляційний суд, керуючись частиною 4 статті 236 ГПК України, якраз врахував зазначені правові висновки Верховного Суду, хоча й без прямого посилання на вказані постанови.

37. Отже, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, однак наразі виключається можливість закриття касаційного провадження з огляду на те, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду відповідно до правових висновків, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 915/47/17, від 07.09.2021 у справі № 910/597/18, від 23.05.2023 у справі № 911/492/21, від 18.10.2023 у справі № 910/20745/20, на неврахуванні яких (висновків) помилково наголошує скаржник.

38. Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції, дослідивши зібрані в справі докази в їх сукупності, загалом дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

39. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

40. Оскільки наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження в зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду з урахуванням правових висновків, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 915/47/17, від 07.09.2021 у справі № 910/597/18, від 23.05.2023 у справі № 911/492/21, від 18.10.2023 у справі № 910/20745/20, на неврахуванні яких (висновків) помилково наголошує скаржник, то наразі виключається як закриття касаційного провадження в цій справі, так і скасування оскаржуваної постанови із зазначеної підстави.

41. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог, як наслідок, оскаржувану постанову ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

42. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

43. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

44. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що викладені в касаційній скарзі доводи не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновку суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову, в зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги і скасування оскаржуваної постанови.

Розподіл судових витрат

45. Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Нафтабудсервіс" залишити без задоволення.

Постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2024 у справі № 917/516/23 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай