ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"25" червня 2024 р. Справа № 921/186/23

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача) Бойко С.М.,

суддів Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

розглянув заяву відкритого акціонерного товариства "Тернопільський Облагропостач" б/н від 02.05.2024

про ухвалення додаткової постанови

в межах розгляду апеляційної скарги відкритого акціонерного товариства "Тернопільський Облагропостач" за № 03/07/23 від 03.07.2023

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 05.06.2023, суддя: Чопко Ю.О., м. Тернопіль, повний текст рішення складено 14.06.2023

за позовом відкритого акціонерного товариства "Тернопільський Облагропостач", м. Тернопіль

до відповідача акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця", м. Львів

про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

у провадженні Західного апеляційного господарського суду перебувала апеляційна скарга відкритого акціонерного товариства "Тернопільський Облагропостач" за № 03/07/23 від 03.07.2023 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 05.06.2023 в справі № 921/186/23.

Постановою Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Тернопільський Облагропостач" за № 03/07/23 від 03.07.2023 задоволено.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 05.06.2023 в справі № 921/186/23 скасовано.

Позов задоволено. Зобов`язано акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" припинити користування стрілочним переводом СП №10, що розташований на під`їзній колії не загального користування за адресою вул. Поліська, 14 м. Тернопіль.

Стягнуто з акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" на користь відкритого акціонерного товариства "Тернопільський Облагропостач" 765 000,00 грн. Стягнуто з акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" на користь відкритого акціонерного товариства "Тернопільський Облагропостач" 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" на користь відкритого акціонерного товариства "Тернопільський Облагропостач" 32 151,00 грн. у відшкодування судового збору.

Постановою Верховного Суду від 16.04.2024 в цій справі касаційну скаргу АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" задоволено частково.

Постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 у справі № 921/186/23 скасовано в частині задоволення позовної вимоги ВАТ "Тернопільський Облагропостач" про стягнення з АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" 765 000 грн. доходу, одержаного відповідачем від самовільного використання стрілочного переводу СП № 10 без належних для цього правових підстав. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 05.06.2023 у справі № 921/186/23 про відмову в задоволенні позову в цій частині залишено в силі.

В решті постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 у справі № 921/186/23 залишено без змін.

На адресу суду від відкритого акціонерного товариства "Тернопільський Облагропостач" надійшла заява про ухвалення додаткової постанови за змістом якої, позивач просить вирішити позовну вимогу, а саме: «до врегулювання питання у відповідності до вимог ст. 74, 75 та 78 Статуту залізниць України, утриматись від вчинення будь-яких дій пов`язаних із самовільним (без дозволу власника) використанням належного позивачу стрілочного переводу СП №10».

На виконання вимог п.17.9 розділу ХІ Перехідні положення ГПК України супровідним листом Західного апеляційного господарського суду витребувано матеріали справи № 921/186/23 з Господарського суду Тернопільської області.

Розглянувши подану заяву, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

За змістом частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі та в тому самому порядку, що й судове рішення.

Тобто, у разі якщо закінчено судове провадження (закрито провадження у справі; залишено позов без розгляду; вирішено спір по суті), і судом не вирішено якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, суд у порядку, передбаченому статтею 244 Господарського процесуального кодексу України, має право за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення до основного рішення у справі (ухвали про закриття провадження у справі; ухвали про залишення позову без розгляду; рішення / постанови за результатом розгляду справи по суті), яким закінчено провадження у справі. Залежно від виду прийнятого судом процесуального рішення ухваленого за результатом закінчення розгляду справи (ухвали; рішення; постанови) залежить і назва додаткового рішення у справі, якими можуть відповідно бути: додаткова ухвала, додаткове рішення, додаткова постанова (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.03.2024 у справі № 905/1840/21).

Колегія суддів звертає увагу, що додаткове судове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені (частина 5 статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, за змістом статті 244 Господарського процесуального кодексу України у разі подання до суду заяви про ухвалення додаткового рішення суд може ухвалити додаткове рішення або постановити ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення.

Обгрунтовуючи заяву про ухвалення додаткової постанови позивач посилається на те, що у позовній заяві ВАТ "Тернопільський Облагропостач" просило зобов`язати відповідача припинити користування стрілочним переводом СП №10, до врегулювання питання у відповідності до вимог ст. 74, 75 та 78 Статуту залізниць України, утриматись від вчинення будь-яких дій пов`язаних із самовільним (без дозволу власника) використанням належного позивачу стрілочного переводу СП №10, який розташовано на під`їзній колії не загального користування за адресою: м. Тернопіль, вул. Поліська, 14 та стягнути 765 000,00 грн. доходу, одержаного від самовільного використання стрілочного переходу СП №10 без належних для цього правових підстав.

Позивач зазначає, що в постанові Західного апеляційного господарського суду помилково не вирішено питання щодо вимоги про врегулювання питання у відповідності до вимог ст. 74, 75 та 78 Статуту залізниць України, утриматись від вчинення будь-яких дій пов`язаних із самовільним (без дозволу власника) використанням належного позивачу стрілочного переводу СП №10.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, у тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (ч. 1 ст.16 ЦК України).

За змістом ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення особи до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предмет позову - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставами заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

При цьому, позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак, наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Як вбачається з позовної заяви, ВАТ "Тернопільський Облагропостач" просило зобов`язати відповідача припинити користування стрілочним переводом СП №10, до врегулювання питання у відповідності до вимог ст. 74, 75 та 78 Статуту залізниць України, утриматись від вчинення будь-яких дій пов`язаних із самовільним (без дозволу власника) використанням належного позивачу стрілочного переводу СП №10, який розташовано на під`їзній колії не загального користування за адресою: м. Тернопіль, вул. Поліська, 14.

Відповідно до ст. 74 Статуту залізниць України залізниця за погодженням з підприємством може використати залізничну під`їзну колію для проведення маневрових робіт, постановки рухомого складу та з іншою метою.

Згідно з ст. 75 Статуту залізниць України у договорах про експлуатацію залізничної під`їзної колії і договорах про подачу та забирання вагонів повинні враховуватися вантажні фронти, умови і терміни навантаження маршрутів, а також можливість використання під`їзних колій для потреб залізниці. Вантажний фронт визначається кількістю вагонів, яку можна встановити за довжиною складської колії, що може бути використана для одночасного навантаження або розвантаження однорідних вантажів. Фронт механізованого навантаження та розвантаження визначається залежно від кількості механізмів.

За змістом ст. 78 Статуту залізниць України примикання споруджуваних залізничних під`їзних колій до існуючих допускаються з дозволу начальника залізниці і відповідного підприємства.

Вищенаведеними положеннями Статуту залізниць України передбачено механізм використання залізничної під`їзної колії, який узгоджується залізницею та підприємством.

В цьому випадку апеляційний господарський суд зазначає, що суд не вправі втручатися в господарську діяльність учасників справи, що не відповідає завданням, засадам та принципам господарського судочинства з огляду на приписи ст. 2 ГПК України.

Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Також, слід зазначити, що додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення. Водночас, додаткове рішення може бути ухвалене на підставі лише тих доказів, які досліджувалися під час судового розгляду справи і лише за тими обставинами, які були предметом встановлення та оцінки судом. Додаткова постанова не може виходити за межі спірних правовідносин, встановлювати нові юридичні факти та вирішувати питання, які не входили до предмету спору.

З огляду на викладене та враховуючи принцип диспозитивності у господарському процесі, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткової постановив цій справі, у зв`язку з чим заява відкритого акціонерного товариства "Тернопільський Облагропостач" про ухвалення додаткової постанови в справі №921/186/23 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 244, 269, 281 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

заяву відкритого акціонерного товариства "Тернопільський Облагропостач" б/н від 02.05.2024 про ухвалення додаткової постанови в справі №921/186/23 залишити без задоволення.

Відмовити в ухваленні додаткової постанови в справі №921/186/23 за заявою акціонерного товариства "Тернопільський Облагропостач" б/н від 02.05.2024.

Матеріали справи №921/186/23 повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий (суддя доповідач) С.М. Бойко

Судді Т.Б. Бонк

Г.Г. Якімець