ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" червня 2024 р. Справа № 924/1153/19

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладія С.В., при секретарі судового засідання Мізику М.А., розглянувши заяву акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» про розстрочення виконання рішення суду

за позовом акціонерного товариства "Укртрансгаз" м. Київ

до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз", м. Хмельницький

про стягнення 148 414 733,81 грн.

Представники сторін:

від позивача: Роєнко Є.В. за довіреністю №1-3843 від 12.01.2024р.

від відповідача: Доценко О.І. - за довіреністю №01Др -3 - 0124 від 09.01.2024р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 09.01.2023р. позов акціонерного товариства "Укртрансгаз" м. Київ до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз", м. Хмельницький про стягнення 148 414 733,81 грн. задоволено.

Стягнуто з акціонерного товариства „Оператор газорозподільної системи „Хмельницькгаз (пр. Миру, 41, м. Хмельницький, ) на користь Акціонерного товариства „Укртрансгаз (Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, ) 140 508 960,91 грн. (сто сорок мільйонів, п`ятсот вісім тисяч, дев`ятсот шістдесят гривень, 91 коп.) заборгованості, 7 280 176,38 грн. (сім мільйонів, двісті вісімдесят тисяч, сто сімдесят шість гривень, 38 коп.) пені, 625 596,52 грн. (шістсот двадцять п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто шість гривень, 52 коп.) три проценти річних, 5 378 800,00 грн.(п`ять мільйонів триста сімдесят вісім тисяч вісімсот гривень, 00 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.04.2024р. апеляційну скаргу акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" залишено без задоволення, рішення Господарського суду Хмельницької області від 09.01.2023 у справі № 924/1153/19 залишено без змін.

06.06.2024р. на адресу господарського суду Хмельницької області надійшла заява акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» про розстрочення виконання рішення суду, в якій просить розстрочити виконання рішення суду від 09.01.2023р., залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.04.2024р. у справі №924/1153/19 в частині стягнення 5 378 800,00 грн. витрат по сплаті судового збору на 12 місяців рівними частинами по 448 233 грн. 33 коп. щомісячно, починаючи з червня 2024 року строком на один рік.

В обґрунтування заяви посилається на те, що на час судового провадження по справі АТ "Хмельницькгаз" було підприємством критичної інфраструктури, яке забезпечувало до 30.09.2023р. енергетичну незалежність Хмельницької області

Зазначає, що відповідно до Постанови НКРЕКП від 29 вересня 2023 р. № 1775 АТ «Хмельницькгаз» втратило право здійснювати ліцензовану діяльність з розподілу природного газу, що призвело до фактичної втрати прибутку товариством. При цьому, зазначає, що з 01.10.2023 АТ «Хмельницькгаз» не може здійснювати ліцензовану діяльність з розподілу природного газу та отримувати кошти передбачені структурою тарифу за рахунок надання послуг розподілу природного газу. Крім того, станом на сьогодні товариство фактично втратило усе майно на підставі якого та за допомогою якого могло б здійснювати господарську діяльність та отримувати прибуток.

Вказує на те, що єдиним джерелом надходження коштів на рахунки товариства є оплата споживачами вартості розподілу природного газу, діяльність якого зупинена регулятором. Передача рухомого та нерухомого майна в оренду, згідно постанови НКРЕКП від 29 вересня 2023 р. № 1775 підтверджує можливість надходження додаткових коштів для виконання АТ "Хмельницькгаз" грошових зобов`язань за спірним рішенням суду.

Звертає увагу також на те, що при відсутності джерел надходження коштів, зумовлених зупиненням дії ліцензії, АТ «Хмельницькгаз» має надзвичайно велику кредиторську заборгованість. При цьому зазначає, що товариство має заборгованість щодо повернення надміру сплачених сум за розподіл природного газу як побутовими так і непобутовими споживачами в розмірі понад 25 млн. грн.., що оплачується товариством по мірі надходження коштів в першу чергу (ОСВ за 1 квартал 2024). Платоспроможність АТ «Хмельницькгаз» зменшується, надходження коштів на рахунки підприємства знаходяться на низькому рівні, що призводить до великих труднощів розраховуватися з працівниками підприємства (фонд оплати праці).

Зазначає, що товариством звільнено більше 1500 працівників, частина працівників переведена на неповний робочий день.

В АТ «Хмельницькгаз» відсутні в достатньому обсязі грошові кошти на рахунках для оплати податкових платежів.

Звертає увагу на те, що всі фінансові надходження направляються на погашення кредиторської заборгованості та виплату заробітної плати, сплату податків та зборів.

Відповідач просить при вирішенні питання щодо доцільності відстрочення виконання рішення суду у справі врахувати наявність у відповідача складного фінансового стану внаслідок допущення кінцевими споживачами природного газу значної дебіторської заборгованості.

Вважає, що винятковими обставинами, які ускладнюють виконання судового рішення в даному випадку також можуть бути і наслідки, до яких може призвести примусове виконання судового рішення (зокрема арешт, накладений на кошти боржника) - наявна загроза банкрутства боржника.

Зазначає, що утворення та накопичення збитків у товариства обумовлюється воєнним станом, який як прямо, так і опосередковано вплинув на його фінансові можливості, зокрема виникла дебіторська заборгованість, через наявний дефіцит коштів пов`язаний із систематичними неплатежами за спожиті послуги з боку населення та юридичних осіб, які знаходяться під захистом критичної інфраструктури під час воєнного стану, а саме: підприємства, що здійснюють діяльність з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», діяльність з водопостачання та водовідведення відповідно до Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», діяльність з вирощування сільськогосподарських культур, тваринництва, виробництва харчових продуктів, підприємства оборонно - промислового комплексу, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, підприємства залізничного транспорту.

Звертає увагу на те, що підприємство має можливість повноцінно здійснювати свої розрахунки з кредиторами виключно у випадку наявності відповідних коштів на рахунку, кількість яких перебуває у безпосередній залежності від платіжної дисципліни кінцевих споживачів, яка в умовах війни та інших обмежувальних для підприємства заходів дійшла до критичної позначки.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності з примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану" введено заборону примусового виконання рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Положеннями Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання протягом дії воєнного стану та подальшого відновлення" запроваджено мораторій на підвищення тарифів на теплову енергію під час дії воєнного стану та шести місяців після його завершення. Постановою КМУ від 05.03.2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, що є не залежною від боржника обставиною та безпосередньо впливає на його платіжні можливості.

Зазначає, що АТ «Хмельницькгаз», як стягувач, у цих правовідносинах знаходиться у нерівному становищі, оскільки як стягувач має обмеження, а боржники мають послаблення в силу закону.

Вважає, що неможливість боржника виконати рішення суду виникла в т.ч. з незалежних від підприємства причин та обставин, існування яких виключає наявність будь-яких умисних дій з його сторони в порушенні прав стягувача.

Звертає увагу на те, що АТ «Укртрансгаз» виконує спеціальні обов`язки з транспортування природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, в тому числі і здійснює забезпечення життєдіяльності населення України, та теж зазнало значної шкоди від воєнної агресії російської федерації. Зазначає, що АТ «Укртрансгаз» здійснює свою діяльність на всій території України, його контрагентами є юридичні особи, які є більш платоспроможними ніж фізичні особи, які складають більшу частину споживачів боржника, територія діяльності якого є обмеженою та не може бути змінена.

Вказує на те, що боржник не є фактичним споживачем природного газу, а є підприємством з основним напрямком діяльності розподіл природного газу населенню, підприємствам, організаціям, установам на території Хмельницької області, незалежно від форм власності, який не впливає ні на цінову політику в сфері надання послуг з постачання/розподілу природного газу, ні на стан розрахунків споживачів за надані послуги.

Зазначає, що відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості підтверджується тим, що товариство було Оператором газорозподільної мережі, який займав монопольне становище на ринку, самостійно не мало права встановлювати тарифи на свої послуги, оскільки вони є державно регульованими, а діючі тарифи, встановлені НКРЕКП, були збитковими, які не дозволяли Товариству покривати обґрунтовані витрати протягом 2014-2023 років, що і стало основною причиною виникнення різниці в тарифах, що призвело до збитковості діяльності та накопичення кредиторської заборгованості.

Відповідач зауважує, що Постановою НКРЕКП від 16.11.2022 № 1472 АТ "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Вважає, що введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації на території України та введення воєнного стану не були передбачуваними та їх існування на даний час дійсно утруднює сплату відповідачем заборгованості та виконання рішення суду.

Зазначає, що вжиття на даний час заходів з примусового стягнення одномоментно всієї суми заборгованості, яку боржник просить розстрочити, може призвести до негативних наслідків для підприємства (зупинки діяльності, банкрутства). Одночасно, надання боржнику можливості погасити заборгованість частинами надасть змогу підприємству продовжувати здійснювати господарську діяльність в умовах воєнного стану.

Вважає, що часткове розстрочення виконання рішення суду не є надмірним та таким, що може призвести до невиправданих затримок, навпаки, може сприяти повному виконанню боржником своїх зобов`язань перед стягувачем, що і є кінцевою метою права на судовий захист.

При цьому, надання розстрочки виконання рішення суду на 12 місяців надасть відповідачу можливість вжити заходи для погашення заборгованості, а позивачу - отримати свої кошти без вжиття додаткових заходів з примусового виконання рішення суду.

Зазначає, що боржник не має на меті звільнення від обов`язку зі сплати боргових зобов`язань, а навпаки здійснює пошук шляхів їх виконання та вживає всі залежні від нього заходи щодо належного виконання рішення суду. Так, боржником частково здійснено добровільне виконання рішення суду, що підтверджує намір виконання рішення суду у добровільному порядку.

При цьому, розстрочення виконання рішення суду відповідатиме інтересам суспільства та забезпечить збереження балансу інтересів як позивача, так і відповідача, враховуючи значну заборгованість населення Хмельницької області перед відповідачем, а також те, що здійснення дій з примусового виконання судового рішення може призвести до неплатоспроможності боржника в цілому та невиконання рішення суду в даній справі.

Вищевикладені обставини відповідач вважає такими, що дають підстави для розстрочення виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 10.06.2024р. заяву акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» про від 26.04.2024р. про розстрочку виконання рішення суду по справі №924/1153/19 призначено до розгляду в судовому засіданні на 20.06.2024р.

Позивач на адресу суду надіслав заперечення на заяву про розстрочення виконання рішення суду в яких проти даної заяви заперечує, посилається на те, що АТ «Хмельницькгаз» не надано доказів, які б могли підтвердити виняткові обставини в контексті розгляду даної заяви для її задоволення, оскільки показники, які зазначені у заяві про розстрочення виконання рішення є результатом його господарської діяльності, а відповідно таке підприємство має самостійно нести відповідальність за неналежне планування своєї господарської діяльності та не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, передбачені законодавством України.

Звертає увагу на те, що господарська діяльність здійснюється на власний ризик, за власним комерційним розрахунком щодо наслідків вчинення відповідних дій, суб`єкт господарювання повинен самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій. Крім того, зазначає, що ризики від власної господарської діяльності Боржника не можуть покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.

Вважає, що тяжке фінансове становище підприємства не є надзвичайною і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки, а є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності та в умовах фінансової кризи в країні носить загальний характер, як для боржника так і для стягувача. Підприємництво є ініціативною діяльністю. Це означає, що зайняття підприємницькою діяльністю є добровільним вчинком. Жоден державний орган, недержавна організація, посадова особа не можуть примусити до зайняття підприємницькою діяльністю. Проте це не означає, що особа не може бути примушена до виконання добровільно взятих на себе зобов`язань (наприклад, за договором, укладеним в процесі провадження підприємницької діяльності) або зобов`язань, що передбачені державою і випливають зі здійснення особою підприємницької діяльності.

Звертає увагу суду на те, що складне фінансове становище Боржника, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, не може бути безумовною підставою для надання відстрочки виконання судового рішення.

Позивач вважає, що надання відстрочки виконання рішення суду, буде порушувати принцип «справедливої рівноваги» та «справедливого балансу» у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та суперечитиме положенням чинного законодавства, які визначають обов`язковість виконання судових рішень протягом розумних строків.

Щодо ступеня вини відповідача у виникненні спору позивач вважає, що в період березень - червень 2019 року АТ «Хмельницькгаз», у відповідності до положень Кодексів ГРМ та ГТС мало вичерпну можливість здійснювати заходи спрямованні на покриття витрат оператора ГРМ, зокрема, шляхом: - подання номінацій, як замовником послуг транспортування, на точках входу до оператора ГТС, з метою надходження природного газу для покриття витрат оператора ГРМ, у відповідності до розділу XII Кодексу ГТС; - надання оператору ГТС торгових сповіщень на набуття природного газу, у відповідності до положень розділу XIV Кодексу ГТС; - закупівлю природного газу для власних виробничо-технологічних потреб із ресурсу будь якого постачальника, у встановленому законодавством порядку.

Зазначає, що замовники послуг розподілу природного газу, як фізичні так і юридичні особи сплачуючи АТ «Хмельницькгаз» рахунки за надані послуги розподілу природного газу, фактично компенсували АТ «Хмельницькгаз» вартість природного газу, використаного ним для покриття ВТВ (витрати природного газу на ВТВ).

Вказує на те, що у разі виникнення у Замовника негативного добового небалансу та за відсутності доказів самостійного врегулювання небалансу зі сторони Оператора ГРМ, Оператор ГТС здійснює продаж Замовнику, а Замовник купівлю в Оператора ГТС природного газу в обсягах негативного добового небалансу за ціною, яка встановлюється розділом XIV Кодексу (п. 9.2 Договору).

Врегулювання щодобових небалансів оформлюються одностороннім актом за підписом Оператора на весь обсяг щодобових небалансів. В акті зазначаються щодобові обсяги небалансів, а також ціни, за якими Оператор ГТС врегулював щодобові небаланси (у розрізі кожної доби) (п. 11.4 Договору).

Вважає, що відповідач порушив свої обов`язки по своєчасному врегулюванню небалансів, що передбачені п. 2 розділу XIII Кодексу ГТС та Договором, АТ «Укртрансгаз» зобов`язаний був вчинити дії з врегулювання виниклих небалансів Відповідача.

Зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства та договору, природний газ який використаний відповідачем на свої виробничо-технологічні витрати, має бути оплачений шляхом проведення розрахунків за вчинені позивачем дії щодо врегулювання добових небалансів відповідача.

Позивач вважає, що АТ «Хмельницькгаз» в заяві про відстрочення виконання рішення, щодо відсутності зі сторони Відповідача ступеню вини, не знаходять свого підтвердження належними та допустимими доказами, оскільки в період з березня по червень 2019 року АТ «Хмельницькгаз» зобов`язаний був здійснювати заходи спрямованні на покриття витрат Оператора ГРМ, однак АТ «Хмельницькгаз» не вчиняв дій, направлених на забезпечення власних витрат, як оператора ГРМ та дій з врегулювання ним негативних небалансів природного газу, не закуповував природний газ на ВТВ в необхідних обсягах, відібрав його із газотранспортної системи та не сплачував АТ «Укртрансгаз» кошти за надані послуги балансування, тим самим відбувалось безпідставне збагачення АТ «Хмельницькгаз» за рахунок АТ «Укртрансгаз».

Щодо настання негативних економічних наслідків, які можуть бути спричинені відстроченням виконання зобов`язання перед АТ «Укртрансгаз» зазначає, що відстрочення виконання рішення суду унеможливлює виконання АТ «Укртрансгаз» покладених на нього функцій та спричинить ризики у вигляді зриву у підготовці до опалювального сезону 2024/2025 та розриву відносин з іноземними контрагентами за міждержавними угодам.

Крім того, зазначає, що АТ «Укртрансгаз» є одним з найбільших платників податків в Україні та відповідно до положень ст. 67 Конституції України зобов`язане сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. В умовах воєнного стану безперебійна сплата податків забезпечує наповнення місцевих бюджетів, підтримку ЗСУ і держави в цілому, недоотримання коштів, в тому числі від АТ «Хмельницькгаз» створює ризик невиконання податкових зобов`язань з боку АТ «Укртрансгаз».

Щодо правового регулювання відстрочення виконання рішення зазначає, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 331 ГПК України, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, тобто законодавцем передбачено, що строк розстрочення/відстрочення виконання рішення відліковується саме від дати винесення рішення, на виконання якого видано виконавчий документ, а не від дати набрання рішенням законної сили. Вказана норма чітко відповідає як принципу справедливості, закріпленому у статті 1 ГПК України, так і принципу обов`язковості судового рішення і неприпустимості зловживання процесуальними правами, оскільки не дозволяє недобросовісному боржнику використовувати судову систему з метою подальшого ухилення від виконання свого цивільного обов`язку.

Відповідач в додаткових поясненнях посилається на те, що останнім дотримано строки, встановлені для надання розстрочення виконання рішення відповідно до правила, яке міститься у ч.5 статті 331 ГПК України, оскільки в даному випадку строк обраховується з дня ухвалення постанови судом апеляційної інстанції. Крім того, посилається на скрутне фінансове становище, не ухиляється від виконання судового рішення, про що свідчить часткова оплата боргу позивачу у сумі 20 000,00 грн. яка здійснена після набрання рішенням законної сили. Зазначає, також про неможливість погашення наявної заборгованості за судовим рішенням перед позивачем саме одним разовим платежем, та дії відповідача спрямовані на виконання рішення суду, але з розстроченням сплати боргу.

Вказує на те, що ненадання розстрочки виконання рішення суду призведе до неможливості його виконання взагалі, оскільки існує ризик припинення або призупинення діяльності відповідача.

Вважає, що надання розстрочки виконання судового рішення надасть боржнику можливість поступового погашення присуджених до стягнення сум без значного одноразового фінансового навантаження, а стягувачу - можливість реального отримання грошових коштів частками із певним інтервалом у часі.

Позивач в додаткових поясненнях посилається на те рішення у справі № 924/1153/19 ухвалено Господарським судом Хмельницької області 09.01.2023.

Зазначає, що виконання вказаного судового рішення могло бути розстрочено до 09 січня 2024 року включно, тобто розстрочення не має перевищувати одного року з дня ухвалення рішення.

Вважає, що відповідно до приписів ч. 5 ст. 331 ГПК України, у суду в даному випадку відсутні процесуальні права щодо розстрочення виконання рішення, в частині стягнення витрат по сплаті судового збору, на 12 місяців рівними частинами щомісячно починаючи з червня 2024 року, оскільки заявником визначено строк більше одного року з дня ухвалення рішення Господарського суду Хмельницької області від 09.01.2023.

Водночас, Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони, якою у даному випадку є Позивач.

Звертає увагу на те, що АТ «Хмельницькгаз» звертаючись до суду із заявою про розстрочку виконання рішення, в частині стягнення витрат по сплаті судового збору, в обґрунтування винятковості обставин, що ускладнюють виконання рішення, в загальному зазначає про тяжкий фінансовий стан підприємства останнього. Однак, оскільки предметом спору у справі № 924/1153/19 є порушення договірних відносин, зазначає, що відповідно до положень ст. 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Недостатність чи відсутність коштів у заявника, наявність заборгованостей перед третіми особами, не можна вважати безумовними винятковими обставинами, за наявності яких виконання судового рішення можна розстрочити.

Зазначає, що посилання заявника на скрутне фінансове становище не є достатньою підставою для звільнення від виконання господарського зобов`язання та розстрочення виконання рішення суду.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Позивач вважає, що відсутність грошових коштів не є виключною обставиною та має негативний вплив на фінансовий стан не лише заявника, а й стягувача у справі та здійснювану ним господарську діяльність.

Відповідач в судовому засіданні заяву про розстрочення виконання рішення суду підтримав в повному обсязі та просить задовольнити та розстрочити виконання рішення суду в частині стягнення 5 378 800,00 грн. витрат по сплаті судового збору на 12 місяців рівними частинами по 448 233 грн. 33 коп. щомісячно, починаючи з червня 2024 року строком на один рік. Крім того, в судовому засіданні повідомив, що частково сплатив 30000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №109751 від 21.06.2024р.

Позивач в судовому засіданні заперечує проти заяви про розстрочення виконання рішення суду та просить в даній заяві відмовити.

Розглянувши заяву відповідача (боржника) про розстрочення виконання рішення, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Вказані положення кореспондують зі ст. 18 ГПК України.

Як передбачено ст. 327 Господарського процесуального кодексу України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України).

Рострочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.5 ст. 331 ГПК України).

Як вбачається з вищезазначеної норми ГПК, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк.

Так, питання задоволення заяви сторони у справі про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. При цьому розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

При цьому при вирішенні заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення судом враховується те, що задоволення вказаних заяв можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (роз`яснення в ч. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 р. Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження).

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суди повинні враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Разом з тим необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення ЄСПЛ у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" від 28.07.99).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд застосовує при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, встановлення та підтвердження факту наявності обставин, на які посилається заявник, можливо лише внаслідок сукупного аналізу відповідних доказів щодо наявності зазначених обставин, що безпосередньо ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у момент звернення рішення до виконання.

Суд зазначає, що обставини щодо скрутного фінансового становища, з урахуванням положень ст. 331 ГПК України, не являються виключними обставинами, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення, адже наявність таких обставин прямо залежить від власної діяльності самого відповідача.

Так, недостатність чи відсутність коштів не можна вважати безумовними винятковими обставинами, за наявності яких має бути надано розстрочення виконання судового рішення, а тому посилання заявника на скрутне фінансове становище не є достатньою підставою для розстрочення виконання рішення суду.

Разом з тим, наведені відповідачем обставини, не свідчать про неможливість виконання рішення суду у даній справі, а лише відображають поточну підприємницьку діяльність заявника, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається відповідач у заяві, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим. При цьому, фінансове становище відповідача є результатом його власної підприємницької діяльності, в ході якої акціонерне товариство мало планувати свої видатки на погашення заборгованості, яка виникла ще у 2019 році, оскільки було обізнане про строк настання її погашення.

Поряд з цим суд відзначає, що тяжка економічна ситуація в країні спричинена військовою агресією носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін. Як AT "Укртрансгаз", так і AT "Хмельницькгаз" несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики, оскільки господарська діяльність здійснюється на власний ризик, за власним комерційним розрахунком щодо наслідків вчинення відповідних дій, суб`єкт господарювання повинен самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб`єкта підприємницької діяльності, з яким він уклав договір.

Крім того, суд зазначає, що введення воєнного стану на території України не свідчить про те, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти. Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Наразі, відповідач не надав доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Враховуючи викладені обставини, відповідачем не надано суду беззаперечних доказів на підтвердження існування виключних обставин, що можуть бути підставами для розстрочення виконання рішення суду, зокрема, наявності доказів, що підтверджують неможливість його виконання або обумовлюють наявність ускладнень під час виконання судового акту.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що обставини викладені в заяві боржника про розстрочку виконання рішення суду не є такими, що ускладнюють та/або роблять неможливим виконання рішення, і не є винятковими. Ці обставини лише вказують на те, що негайне виконання судового рішення по даній справі може негативно вплинути на фінансовий стан відповідача, і його можливість, виконувати свої зобов`язання.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012р. №11-рп/2012).

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина „судового розгляду.

У рішенні від 17.05.2005р. по справі „Чіжов проти України (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення суду по справі, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке рішення не може вважатися законним та справедливим.

З огляду на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, з урахуванням відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів винятковості обставин, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення, а також враховуючи інтереси позивача та ступінь вини відповідача у виникненні спору, суд зазначає, що розстрочення виконання рішення у даному випадку суперечитиме завданням господарського судочинства, якими, зокрема, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів держави, фізичних та юридичних осіб.

Отже враховуючи встановлені судом обставини, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи інтереси як боржника, так і стягувача, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане у встановленому законом порядку, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви представника відповідача, у зв`язку з чим у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення слід відмовити.

При цьому судом також враховується, що відповідно до п. 5 ст 331 ГПК України, рострочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду було прийняте 09.01.2023р., таким чином відстрочка та розстрочка виконання рішення суду можлива була б надана до 09.01.2024р..

Оскільки вказаний річний строк визначений в п. 5 ст. 331 ГПК України закінчився, у суду відсутні процесуальні підстави для розстрочення виконання рішення суду від 09.01.2023р..

Керуючись ст. ст. 234, 235, 326, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» про розстрочення виконання рішення суду від 09.01.2023р. в частині стягнення 5 378 800,00 грн. витрат по сплаті судового збору на 12 місяців рівними частинами по 448 233,33 грн. щомісячно, починаючи з червня 2024 року строком на один рік у справі №924/1153/19.

Ухвала набрала чинності 24.06.2024р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня виготовлення повного тексту.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 28.06.2024р.

Суддя С.В. Гладій

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - заявнику (електронний суд)

3 - позивачу (електронний суд)