ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/2434/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., за участю секретаря судового засідання Толкунової М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси (65091, м. Одеса, вул. Головківська, 1) в інтересах держави в особі

позивача-1: Одеської міської ради (, 65026, м. Одеса, пл. Думська, 1)

позивача-2: Південного офісу Держаудитслужби (, 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83)

до відповідача-1: Управління дорожнього господарства Одеської міської ради (, 65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 22)

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь" (, 65058, м. Одеса, вул. Романа Кармена, 21)

про визнання рішення уповноваженої особи, фахівця з публічних закупівель, незаконним, результатів відкритих торгів недійсними, договору закупівлі підрядних робіт за державні кошти на загальну суму ,00 грн. недійсним

за участю представників учасників справи:

прокурор: Кривельова Т.М., прокурор, Одеська обласна прокуратура

від позивача-1: не з`явився

від позивача-2: Грандовська Т.М., в порядку самопредставництва

від відповідача-1: Добжанська А.Я., в порядку самопредставницта

від відповідача-2: Гранкіна А.В., довіреність №2012/22-ЮР.1 від 20.12.2022

Заступник керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом в інтересах держави в особі позивача-1 Одеської міської ради, позивача-2 Південного офісу Держаудитслужби до відповідача-1 Управління дорожнього господарства Одеської міської ради, відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь" про визнання рішення уповноваженої особи, фахівця з публічних закупівель, незаконним, результатів відкритих торгів недійсними, договору закупівлі підрядних робіт за державні кошти на загальну суму ,00 грн. недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" та ст.ст.46, 48 Бюджетного кодексу України, пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.10.2016 №710 "Про ефективне використання бюджетних коштів" при проведенні закупівлі товарів та послуг за бюджетні кошти за предметом закупівлі "Реконструкція Іванівського шляхопроводу у м.Одесі" ДК 021:2015:45221000-2-Будівництво мостів і тунелів, шахт і метрополітенів. Місце виконання робіт: вул. Мельницька/Овідіопольська дорога, м. Одеса, Одеська область, 65000, Україна".

Ухвалою суду від 26.06.2023 позовну заяву заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 27.07.2023, вирішено інші процесуальні питання.

12.07.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь" надійшов відзив на позовну заяву.

21.07.2023 від Управління дорожнього господарства Одеської міської ради надійшов відзив на позовну заяву.

26.07.2023 від заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою від 27.07.2023 відкладено підготовче засідання на 24.08.2023.

02.08.2023 прокурором подано відповідь на відзив Управління дорожнього господарства Одеської міської ради.

24.08.2023 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь" надійшло заперечення.

Ухвалою від 24.08.2023, крім іншого, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 25.09.2023, відкладено підготовче засідання на 21.09.2023.

20.09.2023 Управлінням дорожнього господарства Одеської міської ради подано клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів.

21.09.2023 прокурором, в порядку п.3 ч.1 ст.42 ГПК України, подано пояснення по суті заперечень відповідачів.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Сулімовської М.Б. судове засідання, призначене на 21.09.2023, не відбулося.

Ухвалою від 29.09.2023 постановлено провести підготовче провадження у справі впродовж розумного строку та призначено підготовче засідання на 19.10.2023.

05.10.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь" подано клопотання про залучення додаткових доказів разом з клопотанням про поновлення строку на їх подання.

16.10.2023 прокурором подано заперечення на клопотання ТОВ "Автомагістраль-Південь" про залучення додаткових доказів.

Ухвалою від 19.10.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь" строк на подання доказів та прийнято докази до розгляду, закрито підготовче провадження у справі №916/2434/23 та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 09.11.2023.

В судовому засіданні 09.11.2023 оголошено перерву до 21.11.2023.

В судовому засіданні 21.11.2023 господарський оголосив перерву до 06.12.2023.

У зв`язку з несанкціонованим втручанням в роботу інформаційних (автоматизованих) електронних комунікаційних мереж і ресурсів суду, що підтверджено Актом відповідальних осіб Господарського суду Одеської області від 30.11.2023, судове засідання, призначене на 06.12.2023, не відбулось.

Наказом голови суду від 07.12.2023 №46 "Про введення особливого режиму роботи Господарського суду Одеської області" відновлено роботу в КП "ДСС" та електронній комп`ютерній мережі суду з 08.12.2023, у зв`язку з чим ухвалою від 12.12.2023 постановлено провести розгляд справи №916/2434/23 впродовж розумного строку, призначено судове засідання у справі на 28.12.2023.

В судовому засіданні 28.12.2023 оголошено перерву до 17.01.2024.

В судовому засіданні 17.01.2024 оголошено перерву до 01.03.2024.

Ухвалою суду від 01.03.2024 зупинено провадження у справі №916/2434/23 до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №916/1621/22; зобов`язано прокурора повідомити Господарський суд Одеської області про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі №916/2434/23.

Ухвалою від 16.05.2024 повновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 05.06.2024.

В судове засідання з`явились прокурор, представники позивача-2, відповідачів.

Позивач-1 явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Прокурор та представник позивача-2 підтримали позовні вимоги та просять їх задовольнити.

Представники відповідачів позов прокурора вважають необґрунтованим, просять відмовити в його задоволенні.

Відповідно до ст.233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 05.06.2024, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників учасників провадження, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, серед іншого, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99, прокурори та їх заступники подають до господарського суду позови в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і чи заява є підставою для порушення справи в господарському суді.

Під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

В даному випадку позов пред`явлено прокурором в інтересах держави в особі Одеської міської ради та Південного офісу Держаудитслужби.

Так, статтею 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" одним із основних принципів місцевого самоврядування визначено поєднання місцевих і державних інтересів.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Одеська міська рада виступає в якості суб`єкта владних повноважень, який приймає участь у формуванні бюджету та забезпечує його виконання, а також зобов`язаний забезпечити раціональне та максимально ефективне використання бюджетних коштів, приймає рішення про використання виділених коштів, контролює належне і своєчасне відшкодування шкоди, заподіяної державі.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, бюджети місцевого самоврядування - бюджети сільських, селищних, міських територіальних громад, а також бюджети районів у містах (у разі утворення районних у місті рад).

Частиною 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що розпорядник бюджетних коштів може уповноважити одержувача бюджетних коштів на виконання заходів, передбачених бюджетною програмою, шляхом доведення йому бюджетних асигнувань та надання відповідних коштів бюджету (на безповоротній чи поворотній основі).

Одеська міська рада, як головний розпорядник коштів місцевого бюджету, уповноважена здійснювати контроль за ефективним витрачанням бюджетних коштів, які виділенні Управлінню дорожнього господарства Одеської міської ради.

Як зазначає прокурор, Малиновська окружна прокуратура м.Одеси листом №51-3282вих-23 від 21.04.2023 повідомила Одеську міську раду про порушення законодавства під час проведення відкритих торгів за ідентифікатором UA-2021- 12-30-002266-а.

Разом з тим, з відповіді Управління дорожнього господарства Одеської міської ради № 357 від 19.05.2023 вбачається, що при проведенні процедури закупівлі UA-2021-12-30-002266-а уповноваженими особами Управління порушень законодавства в сфері публічних закупівель не допущено.

Таким чином, як зазначає прокурор, не дивлячись на наявність повноважень, наділених законодавцем з метою захисту інтересів держави, обізнаність про виявлені порушення законодавства, Одеська міська рада не вживала заходів для усунення порушень законодавства та інтересів держави, допущених при проведенні закупівлі UA-2021-12-30-002266-а та укладанні договору про закупівлю робіт за державні кошти №5 від 24.06.2022.

Вказане, на думку прокурора, свідчить про нездійснення Одеською міською радою захисту інтересів держави, яке проявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

При цьому, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу виконавчої влади, що, в свою чергу, завдає шкоду інтересам держави, яка згідно із ст. 6 Конституції України здійснює свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Проведення процедури публічних закупівель та укладення додаткових угод, які суперечать вимогам законодавства, порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям органів прокуратури.

З урахуванням зазначеного, прокурор наголошує, що позовні вимоги спрямовані саме на захист інтересів територіальної громади в особі Одеської міської ради як головного розпорядника коштів місцевого бюджету.

Також, статтею 7 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено органи, які здійснюють державне регулювання та контроль у сфері публічних закупівель, а саме: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

Так, ч. 1 ст. 8 Закону передбачено, що моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

За змістом п.п, 1, 7, 8, 10 ч. 1 ст. 10 цього Закону, органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти під час державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні га інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до п.1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з п. 4 зазначеного Положення, Держаудитслужба відповідно до покладених на неі завдань, серед іншого, реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки закупівель та моніторингу закупівель.

Отже, в даних правовідносинах органом, уповноваженим державою здійснювати функції контролю у сфері публічних закупівель, є Південний офіс Держаудитслужби.

Малиновською окружною прокуратурою м. Одеси на адресу Південного офісу Держаудитслужби направлено лист в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" від 21.04.2023 за № 51-3281вих-23, яким повідомлено про виявлені окружною прокуратурою порушення законодавства під час проведення закупівлі UA-2021-12-30-002266-а.

Відповідно до відповіді Південного офісу Держаудитслужби від 01.05.2023 за № 151531-17/2092-2023, за результатами проведеного моніторингу UA-2021-12-30-002266-а виявлено порушення ч. 4 ст. 41, ч. 1 ст. 25, а саме: укладання договору про закупівлю від 24.06.2022 № 5, умови якого відрізняються від змісту тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі ТОВ "Автомагістраль-Південь", а також визначення замовником розміру забезпечення тендерної пропозиції, в розмірі , що перевищує гранично допустимий розмір - перевищує 0,5 відсотка від очікуваної вартості закупівлі.

З огляду на встановлені порушення законодавства у сфері публічних закупівель, Південний офіс Держаудитслужби зобов`язав замовника здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень шляхом припинення зобов`язань за договором, в тому числі із застосуванням відповідних наслідків недійсності/нікчемності договору та протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення висновку оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про вжиття таких заходів.

Висновок про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2021-12-30-002266-а від 29.07.2022 оскаржено замовником до Одеського окружного адміністративного суду (справа №420/11127/22).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 задоволено позовні вимоги замовника, визнано протиправним та скасовано висновок Південного офісу Держаудитслужби.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2023 рішення суду першої інстанції в частині визнання та скасування висновку Південного офісу Держаудитслужби залишено без змін. 25.04.2023 Південним офісом Держаудитслужби подано касаційну скаргу.

Разом з тим, як зазначає прокурор, порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі" та бюджетного законодавства, які виявлені окружною прокуратурою, не були предметом моніторингу Південного офісу Держаудитслужби.

З означеного вбачається, що уповноваженим органом в сфері моніторингу публічних закупівель не надано належної оцінки відповідності річного плану закупівель та обсягу фінансування вказаної закупівлі, а також відповідність тендерної пропозиції ТОВ "Автомагістраль-Південь".

Вказане, на думку прокурора, свідчить про неналежне виконання уповноваженим органом своїх повноважень та може призвести до неефективного витрачання бюджетних коштів, не сприяє відновленню законності у сфері публічних закупівель.

Таким чином, Одеською міською радою та Південним офісом Держаудитслужби ефективні заходи шляхом пред`явлення відповідної позовної заяви до суду з метою захисту інтересів держави не вживаються.

Викладене свідчить, що Одеська міська рада та Південний офіс Держаудитслужби, як компетентні органи на здійснення представництва в суді законних інтересів держави, які порушуються, захист цих інтересів не здійснюють, що є достатнім аргументом для підтвердження підстав представництва інтересів держави у даному випадку Малиновською окружною прокуратурою міста Одеси.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Отже, оскільки Одеською міською радою та Південним офісом Держаудитслужби, як уповноваженими органами у спірних правовідносинах, протягом розумного строку не вжито ефективних заходів щодо захисту порушених інтересів держави, то суд констатує, що у даному випадку прокурор правомірно звернувся з позовом на захист прав та інтересів держави.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 30.12.2021 Управління дорожнього господарства Одеської міської ради оголосило відкриті торги з публікацією англійською мовою із закупівлі робіт: "Реконструкція Іванівського шляхопроводу у м. Одесі", з очікуваною вартістю ,00 грн.

Джерело фінансування закупівлі - кошти місцевого бюджету та інших джерел не заборонених законодавством.

До участі у вказаних торгах подано дві тендерні пропозиції від суб`єктів господарювання: ТОВ "Автомагістраль-Південь" з ціновою пропозицією ,00 грн. з ПДВ, ТОВ "Ростдорстрой" з ціновою пропозицією ,00 грн. з ПДВ.

За результатами розгляду тендерних пропозицій протокольним рішенням № 42 від 27.04.2022 переможцем обрано ТОВ "Автомагістраль-Південь", з яким 24.06.2022 укладено договір про закупівлю робіт за державні кошти №5.

Відповідно до п.2.1 договору, підрядник розпочне виконання робіт з 24 червня 2022 року і завершить виконання робіт 31 грудня 2023 року.

Пунктом 5.1 договору визначено, що фінансування робіт здійснюється за рахунок коштів спеціального фонду бюджету міста Одеси у загальній сумі , 00 грн., в тому числі ПДВ- 268166666,67 грн., з них:

- у 2022 році- 39300000, 00 грн., у тому числі ПДВ 6550000,00 грн.;

- у 2023 році - ,00 грн., у тому числі ПДВ 261616666,67 грн.

03.11.2022 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 03.11.2022, згідно з якою виконання робіт та фінансування робіт заплановано на грудень 2023 року.

Також, п. 5.1 договору №5 від 24.06.2022 викладено у новій редакції: "Фінансування робіт здійснюється за рахунок коштів спеціального фонду бюджету міста Одеси у загальній сумі , 00 грн., в тому числі ПДВ- 268166666, 67 грн., з них: у 2023 році , 00 грн., у тому числі ПДВ 268166666,67 грн.".

Як зазначає прокурор, вивченням проведеної процедури UA-2021-12-30-002266-a та тендерної пропозиції переможця ТОВ "Автомагістраль-Південь" встановлено порушення вимог статей 5, 16 Закону України "Про публічні закупівлі" при наданні оцінки тендерної пропозиції переможця на відповідність кваліфікаційним критеріям, як наслідок безпідставного та необгрунтованого рішення про обрання переможця в порушення вимог чинного законодавства, а також ст.ст. 46, 48 Бюджетного кодексу України та пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2016 року № 710 "Про ефективне використання державних коштів".

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор зазначає, що закупівля UA-2021-12-30-002266-a, де предметом закупівлі є "Реконструкція Іванівського шляхопроводу у м. Одесі" проведена за відсутності бюджетного асигнування для проведення відкритих торгів.

Також прокурор звертає увагу на те, що Законом України № 2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", 24.02.2022 відповідно до п. 31 ч.1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", затверджений Указ Президента України від 24.02.2022, яким в Україні введено воєнний стан.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2021 № 590 "Про затвердження Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану" визначено певну черговість здійснення платежів Казначейством та органами Казначейства з урахуванням ресурсної забезпеченості єдиного казначейського рахунка (п.19 Постанови).

Разом з тим, фінансове забезпечення виконання робіт та надання послуг з будівництва, реконструкції, ремонту та експлуатаційного утримання інфраструктури у сфері дорожнього господарства (автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення, вулиць і доріг комунальної власності в населених пунктах) визначено далеко не у першій черзі.

Таким чином, на переконання прокурора, закупівля UA-2021-12-30-002266-a, де предметом закупівлі є "Реконструкція Іванівського шляхопроводу у м. Одесі", проведена за відсутності бюджетного асигнування для проведення відкритих торгів, що суперечить приписам ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі" щодо встановленого принципу максимальної економії, ефективності та пропорційності закупівель.

Крім того, прокурор зауважує, що на момент обрання переможця закупівлі ТОВ "Автомагістраль-Південь" не відповідало такій кваліфікаційній вимозі, як наявність обладнання, матеріально-технічної бази та технологій; ТОВ "Автомагістраль-Південь" у своїй тендерній пропозиції надало документи, що містять недостовірну інформацію щодо наявності працівників відповідної кваліфікації, які мають необхідні знання та досвід; ТОВ "Автомагістраль-Південь" на момент подачі тендерної пропозиції мало б отримати дозвіл на експлуатацію машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, а саме: на експлуатацію спеціального вантажного-спеціального автокрану більше 20Т-С GROVE GMR 5220 державний номер АА6958СС , вантажного - спеціального/ FREIGHT- SECIAL автокрану більше 20 Т-С МЗКТ 8006, державний номер КА 6659 ВО . Однак товариство належним чином не виконало вимоги тендерної документації, відповідно тендерна пропозиція ТОВ "Автомагістраль-Південь" підлягала відхиленню на підставі підпункту 1 пункту 2 частини 1 ст. 31 Закону.

Наведені вище обставини, на думку прокурора, є підставою для визнання незаконним рішення уповноваженої особи, фахівця з публічних закупівель Управління дорожнього господарства Одеської міської ради Дєлієргієва Г.Г., оформлене протокольним рішенням № 42 від 27.04.2022 (повідомленням про намір укласти договір) про обрання переможцем процедури закупівлі UA-2021-12-30-002266-а ТОВ "Автомагістраль-Південь" та визнання недійсним договору про закупівлю робіт за державні кошти №5 від 24.06.2022, на загальну суму ,00 грн., укладеного між Управлінням дорожнього господарства Одеської міської ради та ТОВ "Автомагістраль-Південь", що і зумовило звернення прокурора до суду із даним позовом.

Не погоджуючись з позицією прокурора відповідач-1 Управління дорожнього господарства Одеської міської ради у відзиві на позовну заяву та його представник в судовому засіданні зазначили, що при проведенні спірної процедури закупівлі Управлінням було дотримано вимоги чинного законодавства, що регулює дані правовідносини; Договір №5 від 24.06.2022 укладено у відповідності до норм законодавства, жодного доводу на користь визнання договору недійсним прокурором не наведено, а всі вимоги ґрунтуються лише на припущеннях.

Також, відповідач-1 зауважив, що прокурором обрано неналежний спосіб захисту шляхом звернення з позовом до суду, оскільки Південним офісом Держаудитслужби було вжито відповідних заходів самостійно (шляхом проведення моніторингу процедури закупівлі), тобто прокурор фактично продублював повноваження Держаудитслужби, що є недопустимим та суперечить нормам чинного законодавства України, а Одеська міська рада, в свою чергу, мала законні підстави врегулювати спірні питання з Управлінням дорожнього господарства Одеської міської ради (яке є виконавчим органом міської ради), виключно чітко дотримуючись принципу субординації, згідно Положення про управління дорожнього господарства Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради №384-VI від 28.02.2011.

Заперечуючи проти задоволення позову прокурора відповідач-2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь" зазначив, що проведена процедура закупівлі UA-2021-12-30-002266-а а також укладений за результатами закупівлі договір повністю відповідають нормам чинного законодавства, при цьому прокурором не наведено обґрунтованих аргументів на спростування означеного.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом верховенства права та права на судовий захист, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначено Законом України "Про публічні закупівлі".

Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Згідно ст.1, у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

- договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару;

- замовники - суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону;

- предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому уповноваженим органом, із застосуванням Єдиного закупівельного словника, затвердженого у встановленому законодавством порядку;

- учасник процедури закупівлі/спрощеної закупівлі (далі - учасник) - фізична особа, фізична особа - підприємець чи юридична особа - резидент або нерезидент, у тому числі об`єднання учасників, яка подала тендерну пропозицію/пропозицію або взяла участь у переговорах у разі застосування переговорної процедури закупівлі.

Згідно ч.1 ст.5 Закону, закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія, ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Згідно положень ч.1 ст. 10 Закону, замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює в електронній системі закупівель у порядку, встановленому уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю.

Відповідальною за організацію та проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі є уповноважена особа, яка визначається або призначається замовником (ч.1 ст.11 Закону).

Частинами 1, 2 ст.13 Закону визначено, що закупівлі можуть здійснюватися шляхом застосування однієї з таких конкурентних процедур: відкриті торги; торги з обмеженою участю; конкурентний діалог.

Щодо вимог прокурора про визнання недійсним договору, укладеного за результатами процедури закупівлі, суд зауважує наступне.

Як зазначено вище, 30.12.2021 Управління дорожнього господарства Одеської міської ради оголосило відкриті торги з публікацією англійською мовою із закупівлі робіт: "Реконструкція Іванівського шляхопроводу у м.Одесі", з очікуваною вартістю ,00 грн.

Джерело фінансування закупівлі - кошти місцевого бюджету та інших джерел не заборонених законодавством.

До участі у вказаних торгах подано дві тендерні пропозиції від суб`єктів господарювання: ТОВ "Автомагістраль-Південь" з ціновою пропозицією ,00 грн. з ПДВ, ТОВ "Ростдорстрой" з ціновою пропозицією ,00 грн. з ПДВ.

За результатами розгляду тендерних пропозицій протокольним рішенням № 42 від 27.04.2022 переможцем обрано ТОВ "Автомагістраль-Південь", з яким 24.06.2022 укладено договір про закупівлю робіт за державні кошти №5 (т.1 а.с.218-221).

Так, згідно п.1.1 договору, у порядку та на умовах, визначених цим договором, підрядник бере на себе зобов`язання у 2022-2023 роках своїми силами і засобами, на власний ризик виконати роботи, зазначені в п.1.2 договору, а замовник - прийняти і оплатити такі роботи в межах виділених бюджетних призначень.

Пунктом 1.2 визначено найменування робіт: "Реконструкція Іванівського шляхопроводу у м.Одесі" ДК 021:2015-45221000-2 "Будівництво мостів і тунелів, шахт і метрополітенів".

Будівельна довжина ділянки складає 2490 м.

Місце виконання робіт: м.Одеса, вул.Мельницька/Овідіопольська дорога.

Склад та обсяги робіт, що є предметом договору, визначаються сторонами на підставі Дефектного акту, який є невід`ємною частиною договору та Технічної специфікації (технічного завдання), викладеного в Тендерній документації на закупівлю робіт, визначених у п.1.2 договору. Обсяги робіт можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п.1.3).

Відповідно до п.2.1 договору, підрядник розпочне виконання робіт з 24 червня 2022 року і завершить виконання робіт 31 грудня 2023 року.

Строки виконання робіт визначаються Календарним графіком виконання робіт, який складається підрядником та погоджується замовником та є невід`ємною частиною договору.

Умовами п.3.1 встановлено, що ціна цього договору становить за кодом економічної класифікації (3142) - ,00 грн., в тому числі ПДВ:268166666,67 грн.

Пунктом 5.1 договору визначено, що фінансування робіт здійснюється за рахунок коштів спеціального фонду бюджету міста Одеси у загальній сумі , 00 грн., в тому числі ПДВ - 268166666,67 грн., з них:

- у 2022 році - 39300000, 00 грн., у тому числі ПДВ 6550000,00 грн.;

- у 2023 році - ,00 грн., у тому числі ПДВ 261616666,67 грн.

Зобов`язання сторін щодо фінансування визначаються на підставі узгодженого сторонами Плану фінансування робіт, що є невід`ємною частиною договору.

Згідно п.6.1 договору, за наявності бюджетного фінансування у поточному 2022 році замовник здійснює попередню оплату за рахунок коштів спеціального фонду бюджету Одеської міської територіальної громади в розмірі 11500000,00 грн. на підставі рахунку підрядника.

Підрядник підтверджує їх використання згідно з актом приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) про використання коштів за їх призначенням.

Попередня оплата здійснюється на строк до 25 жовтня 2022 року відповідно до абз.3 частини 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1070 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти".

Відповідно до п.6.2 договору, розрахунки за виконані роботи будуть здійснюватися шляхом перерахування замовником відповідних коштів на рахунок підрядника на підставі документів, визначених п.6.3, підписаних уповноваженими представниками сторін.

За умовами п.6.3 договору, підставою для здійснення розрахунків є підписані сторонами Акт приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3).

Розрахунок проводиться при наявності відповідних бюджетних коштів на рахунку замовника в органі Державної казначейської служби України.

Згідно п.6.4 договору, ненадходження бюджетних коштів на реєстраційний рахунок замовника для оплати робіт за цим договором, а також несвоєчасне їх перерахування органами Державної казначейської служби України, сторони визнають обставиною, що має місце не з вини замовника.

Будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише при наявності відповідного бюджетного призначення (п.6.5).

Бюджетні зобов`язання, взяті замовником без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України та рішенням Одеської міської ради на відповідний бюджетний рік, не вважаються бюджетними зобов`язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

За умовами п.п.12.1, 12.2, строком договору є час, протягом якого сторони будуть здійснювати свої права та виконувати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до 31 грудня 2023 року та до повного виконання сторонами своїх обов`язків.

Згідно Плану фінансування робіт (що є невід`ємною частиною договору - т.2 а.с.8-зворот), визначено наступні строки фінансування:

- серпень 2022 - 11500000,00 грн.;

- грудень 2022 - 27800000,00 грн.;

- грудень 2023 - ,00 грн.

03.11.2022 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 03.11.2022 (т.2 а.с.9), згідно з якою виконання робіт та фінансування робіт заплановано на грудень 2023 року.

Також, п. 5.1 договору №5 від 24.06.2022 викладено у новій редакції: "Фінансування робіт здійснюється за рахунок коштів спеціального фонду бюджету міста Одеси у загальній сумі , 00 грн., в тому числі ПДВ - 268166666, 67 грн., з них: у 2023 році , 00 грн., у тому числі ПДВ 268166666,67 грн.".

Викладено в новій редакції Календарний графік робіт (т.2 а.с.10), згідно якого строк виконання робіт - грудень 2023 та План фінансування робіт (т.2 а.с.11), відповідно до якого визначено фінансування робіт у грудні 2023 - ,00 грн.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За змістом ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари. Таким чином, договір про закупівлю є наслідком процедури закупівлі та укладається за її результатами.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені Бюджетним кодексом України.

Статтею 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Згідно з п.п. 6 - 8 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України:

- бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження;

- бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому;

- бюджетне призначення - це повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування.

Отже, умовою здійснення бюджетного зобов`язання та платежів з бюджету законодавець встановив особливості розрахунків бюджетними коштами - за наявності відповідного бюджетного призначення.

Наслідки недотримання цієї вимоги визначені Бюджетним кодексом України та передбачають недійсність як розміщеного замовлення, так і договору, укладеного протягом бюджетного періоду, якщо розпорядником бюджетних коштів за цими замовленням та договором взято зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень.

За змістом частини першої статті 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.

Частиною 3 ст.48 Бюджетного кодексу України, яка кореспондує наведеним положенням ч.1 ст.23 цього Кодексу, передбачено, що розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов`язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

У постанові від 15.03.2024 у справі №916/1621/22 об`єднана палата Верховного Суду дійшла висновку, що норми ст. 23 та ч. 3 ст.48 Бюджетного кодексу України, які перебувають у системному взаємозв`язку, встановлюють вимогу до умов розміщення закупівлі та умов договору, що планується для укладення за результатами цієї процедури, а саме - здійснення бюджетного зобов`язання та платежів з бюджету лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Така вимога законодавця закладає основи розрахунків у правовідносинах із публічної закупівлі товарів (робіт/послуг) за відповідним договором.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України (ч.2 ст.23 Кодексу).

Так, за умовами спірного договору, з урахуванням додаткової угоди №1 до нього, строк виконання робіт становить більше одного року, отже відповідні фінансові зобов`язання за ним, у розумінні Бюджетного кодексу України, є довгостроковими.

Разом з тим, за змістом п.п. 1, 2 ч.1 ст.2, ст.ст.3, 75-77 Бюджетного кодексу України, місцевий бюджет затверджується на один бюджетний період, який для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Це виключає можливість визначення в момент розміщення замовлення та укладення відповідного договору бюджетного призначення для нього (за розміром, цільовим призначенням, враховуючи часові обмеження для його використання) на весь період (на кожен рік), протягом якого планується виконання договору та його фінансування за рахунок бюджетних коштів.

Водночас, умови здійснення довгострокових бюджетних зобов`язань (строк дії яких перевищує один бюджетний період (більше одного року, довгострокові договори)) встановлені Порядком реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012р. №309 (далі - Порядок №309), що розроблений на виконання ст.ст. 43, 46, 48, 51, 112, 116 - 118 Бюджетного кодексу України.

За змістом п. 2.2 Порядку №309, умовою бюджетного зобов`язання за довгостроковим договором, укладеним за процедурою публічної закупівлі, є обов`язкова наявність додатку до довгострокового договору - календарного плану, відомості в якому мають відповідати плановим показникам поточного бюджетного періоду в Реєстрі бюджетних зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів.

Додаткові вимоги до договору підряду, період виконання робіт за яким становить більше одного календарного року, що визначені законодавцем в Загальних умовах укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005р. №668, також передбачають наявність такої невід`ємної частини договору підряду, як план, за яким проводиться фінансування робіт (будівництва об`єкта).

Цей план складається з урахуванням календарних графіків виконання робіт і порядку проведення розрахунків за виконані роботи на весь період будівництва за роками, а на поточний рік - за місяцями з визначенням джерел та напрямів фінансування (видами витрат) (пункти 5, 83, 84 Загальних умов).

Відповідно до п.2 Загальних умов, цей нормативний акт є обов`язковим для врахування під час укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві незалежно від джерел фінансування робіт, а також форми власності замовника та підрядника (субпідрядників).

За змістом наведених положень Порядку № 309 та Загальних умов, ці підзаконні акти конкретизують норму ст.23 Бюджетного кодексу України, встановлюючи однакову та обов`язкову в розумінні ч.3 ст.6, ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України вимогу до довгострокового договору (підряду), який фінансується за рахунок бюджетних коштів, а саме наявність складеного за правилами зазначених нормативних актів плану фінансування робіт (календарного плану).

Такий план може бути у вигляді додатка до договору (його невід`ємної частини) або визначений безпосередньо в тексті договору та становить порядок здійснення розрахунків за таким договором.

Отже, саме цей план, яким визначається порядок розрахунків, вказує, що при розміщенні публічного замовлення з придбання робіт з довгостроковими бюджетними зобов`язаннями та укладенні відповідного договору дотримано вимоги ст.23 Бюджетного кодексу України щодо встановленого нею порядку здійснення довгострокових бюджетних зобов`язань - за наявності відповідного бюджетного призначення.

Тому відсутність зазначеного плану або визначення в ньому порядку здійснення розрахунків усупереч наведеним положенням Порядку № 309 та Загальних умов свідчить про невідповідність довгострокового договору підряду, який фінансується за рахунок бюджетних коштів, у частині здійснення розрахунків бюджетними коштами вимогам законодавства, а саме ст.23 Бюджетного кодексу України.

Узагальнюючі викладене, за змістом наведених положень, що регламентують порядок та умови здійснення довгострокових бюджетних зобов`язань (за договорами, строк виконання яких становить більше одного календарного року), суд дійшов таких висновків:

- положення ч.1 ст.23 та ч.3 ст.48 Бюджетного кодексу України встановлюють обов`язкову відповідно до актів цивільного законодавства вимогу до договорів, що укладаються за результатами проведення процедури публічної закупівлі та фінансуються за бюджетні кошти,

- наявність відповідного бюджетного призначення;

- реалізацію цієї вимоги ст.23 Бюджетного кодексу України конкретизовано в Порядку № 309, а щодо договору підряду - в Загальних умовах, за змістом яких при розміщенні замовлення про публічну закупівлю та укладенні довгострокового договору (підряду) складається календарний / фінансовий план, який відображає порядок здійснення розрахунків за договором та має містити: а) інформацію про розподіл за роками суми коштів, що становить загальну ціну закупівлі та договору, для розрахунку за ним; б) за перший (поточний) рік виконання договору (робіт) - щомісячний розподіл коштів, сума яких має узгоджуватися із відповідною сумою витрат, визначених у затвердженому бюджеті поточного періоду, тобто того бюджетного періоду, який відповідає першому (поточному) календарному року виконання робіт за договором.

Крім того, інформація про порядок розрахунків у вигляді фінансового/календарного плану, складеного відповідно до вимог Порядку №309 та Загальних умов, має бути відображена при розміщенні публічного замовлення (в тексті оголошення), оскільки договір, що буде укладений за результатами процедури публічної закупівлі, та його умови мають відповідати змісту зазначеного замовлення (ч.4 ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі").

Дотримання наведених вимог при розміщенні замовлення про публічну закупівлю та подальшому укладенні відповідного договору з довгостроковими бюджетними зобов`язаннями свідчитиме про те, що замовлення про публічні закупівлі розміщене і бюджетні зобов`язання за відповідним договором взяті за наявності бюджетного асигнування відповідно до бюджетного призначення, а тому є такими, що відповідають вимогам ст.23 Бюджетного кодексу України, що виключає їх недійсність за ч.3 ст.48 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до п. 1.4 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 №309, бюджетне фінансове зобов`язання - зобов`язання розпорядника бюджетних коштів (одержувача бюджетних коштів) сплатити кошти за будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду відповідно до законодавства

Довгострокове зобов`язання - зобов`язання розпорядника бюджетних коштів (одержувача бюджетних коштів), строк дії якого перевищує один бюджетний період та відповідно до якого необхідно здійснити платежі протягом поточного та майбутніх бюджетних періодів, узяте на облік органами Казначейства в межах бюджетних асигнувань з урахуванням календарного плану до довгострокового договору.

Пунктом 2.2 Порядку №309 встановлено, що за довгостроковими бюджетними зобов`язаннями, строк дії яких перевищує один бюджетний період (довгострокові договори, більше одного року), суми в Реєстрі проставляються в межах планових показників поточного бюджетного періоду на підставі даних календарного плану до довгострокового договору.

Так, за умовами п.5.1 спірного договору, фінансування робіт з реконструкції Іванівького шляхопроводу у м.Одесі здійснюється за рахунок коштів спеціального фонду бюджету міста Одеси у загальній сумі ,00 грн.

Згідно Плану фінансування робіт (що є невід`ємною частиною договору - т.2 а.с.8-зворот), визначено наступні строки фінансування:

- серпень 2022 - 11500000,00 грн.;

- грудень 2022 - 27800000,00 грн.;

- грудень 2023 - ,00 грн.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, рішенням Одеської міської ради від 06 лютого 2020 року № 5644-VII затверджено Комплексну програму будівництва і розвитку соціальної та інженерної інфраструктури міста Одеси на 2020-2023 роки, відповідно до положень якої виділення грошових коштів на реконструкцію Іванівського шляхопроводу у м. Одесі не передбачено.

Рішенням Одеської міської ради від 08.12.2021 № 810-VIIІ "Про внесення змін до Комплексної програми будівництва і розвитку соціальної та інженерної інфраструктури міста Одеси на 2020-2023 роки, затвердженої рішенням Одеської міської ради від 06 лютого 2020 року № 5644-VII", передбачено виділення у 2021 році коштів з бюджету Одеської міської територіальної громади на здійснення реконструкції Іванівського шляхопроводу у м. Одесі у розмірі 11000,00 тис. грн. Виділення бюджетних коштів на 2022-2023 роки не передбачено.

Рішенням Одеської міської ради №1135-VIIІ від 03.05.2023 "Про внесення змін до Комплексної програми будівництва і розвитку соціальної та інженерної інфраструктури міста Одеси на 2020-2023 роки, затвердженої рішенням Одеської міської ради від 06 лютого 2020 року № 5644-VII", виділення бюджетних коштів на 2022-2023 роки на реконструкцію Іванівського шляхопроводу м. Одеси не передбачено.

Відповідно до Додатку 7 "Розподіл коштів бюджету на 2022 рік", затвердженого рішенням Одеської міської ради № 797- VIIІ від 08.12.2021 "Про бюджет Одеської міської територіальної громади на 2022 рік", на реконструкцію Іванівського шляхопроводу у м. Одесі обсяг витрат бюджету розвитку складав 60000000,00 грн.

Рішенням Одеської міської ради № 979-VIII від 28.09.2022 "Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 08 грудня 2021 року № 797- VIIІ "Про бюджет Одеської міської територіальної громади на 2022 рік" внесено зміни до додатку 6 Розподіл коштів бюджету на 2022 рік, згідно з яким Управлінню дорожнього господарства Одеської міської ради зменшено суму видатків на реконструкцію Іванівського шляхопроводу у м. Одесі до 40000000,00 грн.

Рішенням Одеської міської ради № 1011-VIII від 30.11.2022 "Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 08 грудня 2021 року № 797- VIIІ "Про бюджет Одеської міської територіальної громади на 2022 рік" затверджено Розподіл витрат бюджету Одеської міської територіальної громади на реалізацію міських програм у 2022 році в новій редакції (додаток №5 Рішення). Так, на реалізацію Комплексної програми будівництва і розвитку соціальної та інженерної інфраструктури міста Одеси на 2020-2023 роки передбачено виділення видатків зі спеціального фонду, в тому числі бюджету розвитку, на загальну суму 40000000,00 грн.

При цьому, відповідно до додатку 6 "Розподіл коштів бюджету розвитку на 2022 рік", рішення Одеської міської ради № 1011- VIIІ від 30.11.2022 "Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 08 грудня 2021 року № 797- VIIІ "Про бюджет Одеської міської територіальної громади на 2022 рік", видатки на реконструкцію Іванівського шляхопроводу у м. Одесі не передбачені.

Крім того, рішенням Одеської міської ради № 1012-VIII від 30.11.2022 "Про бюджет Одеської міської територіальної громади на 2023 рік" затверджено додаток 7 "Розподіл коштів бюджету розвитку на 2023 рік", згідно з яким виділення бюджетних коштів Управлінню дорожнього господарства Одеської міської ради взагалі не передбачено.

У подальшому, рішенням Одеської міської ради № 1104-VIIІ від 08.02.2023 "Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 30 листопада 2022 року № 1012-VIII "Про бюджет Одеської міської територіальної громади на 2023 рік" додаток 2 "Розподіл коштів бюджету розвитку на 2023 рік" викладено у новій редакції, згідно з яким на проведення реконструкції Іванівського шляхопроводу обсяг витрат бюджету розвитку склав 1000000, 00 грн.

Таким чином, на момент укладання спірного договору бюджетом Одеської міської територіальної громади не було передбачено виділення в 2022-2023 роках коштів на реконструкцію Іванівського шляхопроводу, у зв`язку з чим визначення фінансування робіт за вказаним об`єктом на 2022 - 2023 роки у розмірі ,00 грн. є безпідставним та таким, що не узгоджується з вимогами Бюджетного кодексу України.

03.11.2022 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 03.11.2022 (т.2 а.с.9), згідно з якою виконання робіт та фінансування робіт заплановано на грудень 2023 року.

Також, п. 5.1 договору №5 від 24.06.2022 викладено у новій редакції: "Фінансування робіт здійснюється за рахунок коштів спеціального фонду бюджету міста Одеси у загальній сумі , 00 грн., в тому числі ПДВ - 268166666, 67 грн., з них: у 2023 році , 00 грн., у тому числі ПДВ 268166666,67 грн.".

Викладено в новій редакції Календарний графік робіт (т.2 а.с.10), згідно якого строк виконання робіт - грудень 2023 та План фінансування робіт (т.2 а.с.11), відповідно до якого визначено фінансування робіт у грудні 2023 - ,00 грн.

Проте, як зазначено вище, відповідно до рішення Одеської міської ради № 1104-VIIІ від 08.02.2023 "Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 30 листопада 2022 року № 1012-VIII "Про бюджет Одеської міської територіальної громади на 2023 рік" на проведення реконструкції Іванівського шляхопроводу обсяг витрат бюджету розвитку склав 1000000, 00 грн.

Таким чином, відкриті торги з публікацією англійською мовою із закупівлі робіт: "Реконструкція Іванівського шляхопроводу у м. Одесі", з очікуваною вартістю ,00 грн., проведено Управлінням дорожнього господарства Одеської міської ради за відсутності бюджетного асигнування, що суперечить приписам ст. 48 Бюджетного кодексу України та ст. 207 Господарського кодексу України.

Суд зазначає, що укладення договору з публічної закупівлі робіт, період виконання якого становить понад один бюджетний рік, з вказівкою в умовах договору на порядок розрахунків, за яким здійснення оплати виконаних робіт відбувається при наступних надходженнях коштів з бюджету та залежно від відповідних бюджетних надходжень, є укладенням договору з відкладальною обставиною, що виключає недійсність цього договору як такого, що порушує вимоги ч.3 ст.48 Бюджетного кодексу України.

Визначення відкладальної обставини наведено в ч.1 ст.212 Цивільного кодексу України, згідно з якою особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Водночас, правовідносини за довгостроковим договором, фінансування за яким здійснюється за рахунок бюджетних коштів (довгострокові бюджетні зобов`язання), передбачають обов`язковий, встановлений актами цивільного законодавства (ч.1 ст.23 Бюджетного кодексу України, Порядком № 309 та Загальними умовами) порядок розрахунків за цим договором у вигляді фінансового / календарного плану:

- який, по-перше, передбачає безумовну оплатність відповідного договору за конкретним бюджетним призначенням, затвердженим у відповідному бюджеті (поточному бюджетному періоді), а не залежно від надходження коштів у цей бюджет;

- по-друге, визначення умов цього плану здійснюється, (1) згідно з відомостями бюджету про відповідні витрати (бюджетні призначення) на поточний рік (2) вже на етапі розміщення замовлення з публічної закупівлі, за результатами проведення якої укладається відповідний договір.

Отже, зазначений порядок розрахунків у довгострокових правовідносинах, фінансування яких здійснюється за рахунок бюджетних коштів, виключає можливість формулювання умов відповідного договору в частині порядку розрахунків за правилами ч.1 ст. 212 Цивільного кодексу України - за відкладальної обставини (обставини, щодо якої невідомо, настане вона чи ні), оскільки інакше такий договір є недійсним згідно з положеннями ч.3 ст.48 Бюджетного кодексу України.

Не допускається за Законом кваліфікація договору, період виконання якого становить понад один бюджетний період (календарний рік), з вказівкою в його умовах про здійснення оплати виконаних робіт при наступних надходженнях коштів з бюджету та залежно від відповідних бюджетних надходжень як договору з відкладальною обставиною (відповідно до ч.1 ст.212 Цивільного кодексу України (висновок обєднаної палати Верховного Суду, наведений у постанові від 15.03.2024 у справі №916/1621/22).

Суд зазначає, що визначена в договорі умова про здійснення оплати виконаних робіт за наявності бюджетного фінансування (п.п.6.1, 6.3 договору) є такою, що суперечить правилам погодження умов щодо розрахунків за угодами зазначеної категорії, чим обумовлює недійсність договору за ч.3 ст.48 Бюджетного кодексу України.

При цьому суд критично ставиться до позиції відповідача-2 (висловлена представником в судовому засіданні) відносно того, що як і спірний договір так і додаткова угода до нього містять невід`ємну частину - План фінансування робіт, що свідчить про відсутність порушень приписів бюджетного законодавства.

Суд зауважує, що за змістом п. 2.2 Порядку № 309, умовою бюджетного зобов`язання за довгостроковим договором, укладеним за процедурою публічної закупівлі, є обов`язкова наявність додатку до довгострокового договору - календарного плану, відомості в якому мають відповідати плановим показникам поточного бюджетного періоду в Реєстрі бюджетних зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів.

Разом з тим, в даному випадку План фінансування робіт носить формальний характер, оскільки містить відомості, які не відповідають реальному фінансуванню робіт.

Згідно з положеннями ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Правочин є нікчемним з моменту його вчинення (ab initio) незалежно від пред`явлення позову про визнання його недійсним і бажання сторін чи волі будь-якої іншої особи автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх.

Нікчемний правочин не породжує правових наслідків, притаманних правочинам цього виду, тобто не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого і сторони не досягнуть бажаного результату внаслідок вчинення нікчемного правочину. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто.

Аналогічні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 15.03.2024 у справі №916/1621/22, від 10.11.2023 у справі № 755/12702/22.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 зазначила, що визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним за законом.

Враховуючи викладене, а також висновок про те, що договір укладено всупереч вимогам закону, зокрема ч.1 ст.23 Бюджетного кодексу України, та на нього поширюються правила недійсності, визначені ч.3 ст.48 Бюджетного кодексу України, які безпосередньо встановлюють недійсність такого договору, тобто вказують на його нікчемність (недійсність якого прямо встановлена законом), тоді як закон не вимагає визнання такого правочину недійсним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог прокурора про недійсність договору №5 про закупівлю робіт за державні кошти від 24.06.2022.

При цьому суд не надає правової оцінки іншим доводам прокурора стосовно порушень, допущених при визначенні переможця публічної закупівлі, оскільки це не вплине на результати розгляду даної позовної вимоги.

Щодо захисту порушеного права у спірних правовідносинах суд зазначає про правові наслідки недійсності договору як нікчемного правочину.

Приписами ч.ч.1, 2 ст.216 Цивільного кодексу України передбачені загальні наслідки недійсного правочину: недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Отже, нікчемний правочин породжує лише наслідки, пов`язані з його недійсністю.

Наслідки вчинення правочину, недійсного з підстав, передбачених ч.3 ст.48 Бюджетного кодексу України, законодавець визначив у спеціальних нормах ч.4 цієї статті, зазначивши, що:

- зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів; взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства; витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються;

- вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов`язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов`язань, у судовому порядку.

В частині вимоги прокурора про визнання незаконним рішення уповноваженої особи, фахівця з публічних закупівель Управління дорожнього господарства Одеської міської ради Дєлієргієва Г.Г., оформлене протокольним рішенням № 42 від 27.04.2022 (повідомленням про намір укласти договір) про обрання переможцем процедури закупівлі UA-2021-12-30-002266-а ТОВ "Автомагістраль-Південь" суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України вбачається, що кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.5)). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19, пункт 14) та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункт 40)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19, пункт 48), від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (провадження № 14-98цс20, пункт 14), від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 (провадження № 12-8гс22, пункт 9.12).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Установлені законом матеріально-правові способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom), заява № 22414/93, Європейський суд з прав людини виснував, що зазначена норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права особи, яка звернулася за судовим захистом. Натомість застосування судом неефективного способу захисту створює лише видимість захисту права особи, в той час як насправді таке право залишається незахищеним, що не відповідає статті 13 Конвенції.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).

Відповідно до пункту 25 частини першої статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі", публічна закупівля (далі - закупівля) - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно пункту 6 частини першої статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Сутність публічної закупівлі полягає у забезпеченні виникнення прав та обов`язків у замовників (зобов`язання зі сплати коштів за придбані товари, виконані роботи чи надані послуги) та учасників процедур закупівель (продажу таких товарів, виконанні робіт чи наданні послуг учасником за результатами проведення процедури закупівлі) у порядку, встановленому Законом України "Про публічні закупівлі".

Якщо публічна закупівля завершується оформленням відповідного господарського договору, то оскаржити можна такий договір, а вимога про визнання недійсною закупівлі не є ефективним способом захисту.

При цьому, оскільки процедура закупівлі завершується укладенням договору, рішення уповноваженої особи замовника, оформлене відповідним протоколом, є таким, що вичерпало дію фактом його виконання (укладенням договору).

Як слідує з матеріалів справи, 30.12.2021 Управлінням дорожнього господарства Одеської міської ради оголошено відкриті торги з публікацією англійською мовою із закупівлі робіт: "Реконструкція Іванівського шляхопроводу у м. Одесі", з очікуваною вартістю ,00 грн.

До участі у вказаних торгах подано дві тендерні пропозиції від суб`єктів господарювання ТОВ "Автомагістраль-Південь" та ТОВ "Ростдорстрой".

За результатами розгляду тендерних пропозицій протокольним рішенням №42 від 27.04.2022 переможцем обрано ТОВ "Автомагістраль-Південь", з яким 24.06.2022 укладено договір про закупівлю робіт за державні кошти № 5.

Отже, з огляду на те, що в даному випадку публічна закупівля завершена оформленням відповідного господарського договору, позовна вимога про визнання незаконним рішення уповноваженої особи, фахівця з публічних закупівель Управління дорожнього господарства Одеської міської ради Дєлієргієва Г.Г., оформлене протокольним рішенням № 42 від 27.04.2022 (повідомленням про намір укласти договір) про обрання переможцем процедури закупівлі UA-2021-12-30-002266-а ТОВ "Автомагістраль-Південь" не є ефективним способом захисту, а рішення уповноваженої особи замовника є таким, що вичерпало дію фактом його виконання (укладенням договору).

Таким чином, заступником керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в частині позовної вимоги про визнання незаконним рішення уповноваженої особи обрано неефективний спосіб захисту, який не забезпечить поновлення порушених прав держави, за захистом яких він звернуся до суду.

Обрання неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21, пункт 148).

З урахуванням викладеного, позовна вимога про визнання незаконним рішення уповноваженої особи задоволенню не підлягає.

Інші доводи та докази учасників справи, детальну оцінку яких не наведено у рішенні, позаяк вони не покладені судом в його основу, не спростовують вищевикладених висновків суду.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v.Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v.Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) (рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України").

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України", рішення від 10.02.2010). Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

За приписами ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судовий збір, в порядку ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на прокурора.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на прокурора.

Суддя М.Б. Сулімовська

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

У зв`язку з особливими умовами роботи установи суду, пов`язаними зі стабілізаційними відключеннями електропостачання, повний текст рішення складено і підписано 05 липня 2024 р.