ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

"24" червня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/1556/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Пінтеліної Т.Г., при секретарі судового засідання Боднарук І.В., розглянувши справу за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

до відповідача: Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Співучий фонтан на Фонтанській дорозі 30-32" (65016, м.Одеса, вул.Фонтанська дорога, буд.30-32, )

про визнання майнових прав

За участю представників -

від позивача - Ростомов Г.А. (зал) - адвокат, за ордероом

від відповідача - не прибули

ВСТАНОВИВ:

10.04.2024р. Позивач ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Співучий фонтан на Фонтанській дорозі 30-32" про визнання майнових прав.

Керуючись положеннями ст. 4, 5, 12, 20, 24, 30, 161, 162 Господарського процесуального кодексу України, позивач просить визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_2 , та визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт інвестування - машино-місце № 38 загальною площею 15,00 м2, яке розташоване в цоколі об`єкта будівництва за адресою АДРЕСА_3 .

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд визнав їх достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та розгляду справи за правилами загального позовного провадження, враховуючи розмір позовних вимог , обсяг та характер доказів, значення справи для сторін.

Керуючись ст.ст.120,176,234 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 13.05.2024р.

01.05.2024р. за вхідним № 17742/24 від відповідача надійшов відзив на позов, проти позову повністю заперечує.

Як вбачається з позовної заяви, 25 грудня 2006 року ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МС І ФІНАНСИ» уклали Договір № 06/12/25- СФА-02 (далі - «Договір») про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» ронний суд» 10.04.2024 «Співи фонтану».

За преамбулою вказаного договору сторони передбачили участь ОСОБА_1 у Фонді з фінансування будівництва багатоповерхового житлового будинку з вбудованими та прибудованими торговельними приміщеннями, приміщеннями підстанції «Швидкої допомоги» та підземним паркінгом, що буде розташований за адресою: АДРЕСА_4 .

п. 2.2. Довіритель, яким за Договором є ОСОБА_1 , вносить у національній валюті України у безготівковій формі кошти у сумі 382 764,69 гривень, що відповідає вартості 72,2 кв. м. Об`єкта інвестування у Об`єкті інвестування.

На підставі вищенаведених домовленостей 27 грудня 2006 року ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» «Співи фонтану» № 06/12/25-СФА-02. На зворотній стороні Свідоцтва відображено Графік внесення коштів до ФФБ та закріплення вимірних одиниць Обєкту інвестування, за яким сумою коштів, що передана Довірителем в управління є 328 764,69 гривень.

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 1220 від 25 грудня 2009 року «Про передачу функцій замовника ОБСЛУГОВУЮЧОМУ КООПЕРАТИВУ «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «СПІВУЧИЙ ФОНТАН НА ФОНТАНСЬКІЙ ДОРОЗІ 30-32» на завершення будівництва підстанції «Швидкої допомоги» та 16-поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими торговельними приміщеннями та підземним багаторівневим паркінгом за адресою: АДРЕСА_3 » затверджено договір пайової участі у розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси між виконавчим комітетом Одеської міської ради та ОК «ЖБК «СПІВУЧИЙ ФОНТАН НА ФОНТАНСЬКІЙ ДОРОЗІ 30-32» для проектування та будівництва підстанції «Швидкої допомоги» та 16- поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими торговельними приміщеннями та підземним багаторівневим паркінгом за адресою:

АДРЕСА_3 ».

У зв`язку із остаточним переходом права забудови до ОК «ЖБК «СПІВУЧИЙ ФОНТАН

НА ФОНТАНСЬКІЙ ДОРОЗІ 30-32» ОСОБА_1 було переукладено договір із Кооперативом у вигляді Персонального меморандуму № 7. Персональний меморандум № 7 від 16 грудня 2013 року.

В подальшому, між ОСОБА_1 та Обслуговуючим кооперативом «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ „СПІВУЧИЙ ФОНТАН НА ФОНТАНСЬКІЙ ДОРОЗІ 30-32» (далі - «ОК ЖК «Співучий фонтан на Фонтанській дорозі 30-32», «Кооператив») укладено правочин під назвою «Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу № 7» (далі - «Меморандум») від 16 грудня 2013 року.

За умовами правочину ОСОБА_1 вступив до ОК ЖК «Співучий фонтан на Фонтанській дорозі 30-32» у якості асоційованого члена кооперативу.

За умовами п. 5.7. ОСОБА_1 був зобов`язаний протягом 30-ти днів з моменту введення в експлуатацію Об`єкта будівництва, але не раніше повної сплати паю у порядку та строки, встановлені цим Персональним меморандумом, прийняти від Кооперативу Об`єкт нерухомості за Актом приймання - передачі.

На підставі п. 7.2.2, 12.4 Статуту Кооперативу Дєдок Ю. Г. подано та зареєстровано Заяву про вступ до асоційованих членів Кооперативу на підставі Меморандуму № 7 від 16 грудня 2013 року.

На виконання положень п. 7.2. Меморандуму ОСОБА_1 видано Посвідчення про асоційоване членство № 003 від 16 грудня 2013 року.

Платіжним дорученням № 12231 від 28 вересня 2017 року закріплено, що ОСОБА_1 сплатив на користь ОК ЖБК «Співучий фонтан на Фонтанській дорозі 30-32» суму коштів у розмірі 270 000,00 гривень.

За актом звірки взаємних розрахунків від 10 жовтня 2017 року ОСОБА_1 відповідачем підтверджено, що позивач не має заборгованості перед ОК ЖБК «Співучий фонтан на Фонтанській дорозі 30-32», а сума коштів у розмірі 270 000,00 гривень сплачена у повному розмірі. Ті ж відомості містить і картка інвестора ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що відповідачем ОК ЖБК «Співучий фонтан на Фонтанській дорозі 30-32» порушено умови Меморандумів - введення будинку в експлуатацію не відбулося станом на дату подачі позову, як і не відбулося воно і у 3-му кварталі 2016 року і у 4-ому кварталі 2018 року попри сплату паю у розмірі понад 80 %, а саме у повному обсязі за обома Меморандумами.

Саме факт порушення відповідачем строків будівництва на виконання зобов`язання за Меморандумом, на переконання позивача, є достатньою підставою для звернення до суду із позовом про визнання майнових прав на об`єкт інвестування.

Саме з цих підстав позивач звернувся з позовом до Госпгодарського суду Одеської області та просить визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_2 , та визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт інвестування - машино-місце № 38 загальною площею 15,00 м2, яке розташоване в цоколі об`єкта будівництва за адресою АДРЕСА_3 .

Суд зазначає, що відповідно до ст.ст.2 та 4 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відтак, та стадії підготовчого провадження необхідно визначити, що дана справа відноситься до юрисдикції господарських судів, а право позивача на об"єкти інвестування іншою особою оспорюється або не визнаєтся.

Відповідно до ст.20 ГПК України (Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів) Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: ...3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.05.2024 року було відкладено підготовче засідання на 24.06.2024 року.

В судовому засіданні 24.06.2024 року заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов наступних висновків.

При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають з корпоративних відносин, слід виходити з таких міркувань.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.55 ГК України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. (стаття 3).

Згідно ч.5 ст.63 ГК України, корпоративне підприємство утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства. Корпоративними є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на приватній власності двох або більше осіб.

Відповідно до положень ст. 93 ГК України, підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників).

За умовами ч.ч.1, 2 ст.94 ГК України, кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом.

Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України "Про кооперацію".

За змістом положень статей 2, 6, 9 цього Закону, кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу (стаття 2 Закону України "Про кооперацію").

Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України "Про кооперацію", основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу, незалежно від напряму його діяльності, є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Так, Законом України "Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому" № 2518-IX від 15.08.2022 статтю 14 Закону України "Про кооперацію" після частини другої доповнено новою частиною такого змісту: "Не допускається наявність асоційованих членів у кооперативах, предметом діяльності яких є житлове, дачне, гаражне будівництво (у тому числі кооперативах, які залучають кошти фізичних та юридичних осіб, зокрема в управління, для спорудження об`єктів житлового, дачного, гаражного будівництва)".

Згідно п.4 ч.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому", з дня набрання чинності цим Законом асоційовані члени кооперативів, предметом діяльності яких є житлове, дачне або гаражне будівництво, вважаються повноправними членами таких кооперативів. Набуття такими особами прав повноправних членів відповідних кооперативів не потребує прийняття рішень загальними зборами членів кооперативів та/або його статутними органами.

Позивач наполягає, що ОСОБА_1 набув прав повноправного члена кооперативу у зв`язку із обставинами, передбаченими вказаним Законом, є носієм корпоративних прав та обов`язків, отже даний спір є корпоративним, а тому підлягає розгляду в порядку господарського судочинства з моменту набрання чинності Законом України "Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому".

Разом з тим, суд зауважує, що критеріями визначення юрисдикції спору (корпоративний це спір або спір про право цивільне) визнаються:

а) характер спірних правовідносин - корпоративні відносини мають бути пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням юридичної особи корпоративного типу, набуттям, здійсненням та припиненням корпоративних прав як різновиду суб`єктивних цивільних прав; а цивільні - із захистом цивільного права;

б) суб`єктний склад сторін - сторонами спору є юридична особа корпоративного типу, її учасники (засновники, акціонери, члени), у тому числі учасник, який вибув (носій корпоративних прав), посадова особа; чи особа, яка не має у цій юридичній особі корпоративних прав;

в) предмет спору - захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, порушеного певними діями (бездіяльністю) у процесі створення, діяльності, управління або припинення юридичної особи корпоративного типу, набуття, здійснення або припинення корпоративних прав та обов`язків учасників (засновників, акціонерів, членів) такої юридичної особи, чи захист цивільних прав і інтересів, що випливають з інших цивільних правовідносин, зокрема, правовідносин інвестування або споживчих правовідносин.

В даному випадку позивач звернулась до суду із позовом про визнання за нею майнового права на об`єкт інвестування - квартиру.

Частиною 3 ст. 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (в редакції станом на дату укладення Меморандуму) закріплено, що інвестування та фінансування об`єктів житлового будівництва, зокрема, з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва.

Згідно з ч.5 ст.7 даного Закону, інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

В ч.1 ст.18 Закону зазначено, що держава гарантує стабільність умов здійснення інвестиційної діяльності, додержання прав і законних інтересів її суб`єктів.

Статтею 2 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" вказано, що об`єкт інвестування - це квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (право володіння, розпорядження, користування), спеціальне майнове право на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та право вимоги.

Згідно з положеннями ст.190 ЦК України, майном, як особливим об`єктом, вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Майнові права є не споживчою річчю, майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до ч.1 ст.177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

За змістом ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування).

Майнове право є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.

Верховний Суд України у постанові від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12 визначив майнове право як "право очікування", яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є визнання права.

При цьому, судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується та оспорюється.

Суд враховує, що під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, по захист якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин у сукупності.

Із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 ,, звертаючись до суду з даним позовом, вважає, що її права порушені, оскільки вона повністю внесла свій пайовий внесок на будівництво житла з метою отримання у власність квартири, проте відповідачем порушено умови Меморандуму в частині строку введення будинку в експлуатацію.

Спір, що виник між сторонами у цій справі, стосується реалізації прав члена кооперативу на отримання у власність житла; позивач ОСОБА_1 обґрунтувала свої позовні вимоги, посилаючись на порушення відповідачем умов Меморандуму, внаслідок чого порушуються її права отримати у власність житло, а тому зазначений спір має приватноправовий характер і не пов`язаний зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності кооперативу як юридичної особи, тому не містить ознак корпоративних за змістом правовідносин.

Суд враховує, що на даний час склалася усталена судова практика в даній категорії справ, відповідно до якої в разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.

Це підтверджується численними рішеннями Верховного Суду, в тому числі постановами Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц, Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 638/12414/17.

При цьому, спори даної категорії справ розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Суд зауважує, що позиція заявника є непослідовною, оскільки за змістом позовної заяви сам позивач посилається на судову практику в аналогічних спорах (постанови Великої Палати Верховного Суду), що були розглянуті судами загальної юрисдикції.

Отже, у разі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі. При цьому, за вимогами частини 2 зазначеної статті, якщо провадження у справі закривається із зазначеної підстави, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Частиною 4 статті 231 ГПК України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, суд вирішує питання щодо повернення позивачу судового збору з Державного бюджету України на підставі ст.7 Закону України "Про судовий збір".

Відтак, суд встановив, що подана позовна заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

За змістом статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

За таких обставин, з огляду на суб`єктний склад учасників справи, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що цей спір підлягає вирішенню судом цивільної юрисдикції, а тому за пунктом 1 частини першої статті 175 ГПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

На виконання вимог частини шостої статті 175 ГПК України суд роз`яснює заявнику, що такий спір за характером правовідносин та суб`єктним складом підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Керуючись п.п.1 ч.1 ст.231, ст.ст.234-235, 254-255 Господарського процесуального кодексу України суд

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 916/1556/24 за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Співучий фонтан на Фонтанській дорозі 30-32" про визнання майнових прав закрити.

2. Роз`яснити позивачу, що даний спір має розглядатися судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства за встановленою територіальною підсудністю.

3.. Повернути позивачу 7833,20грн. судового збору, сплаченого платіжною інструкцією № 17 від 13.03.2024.

Відповідно до ст.ст.231, 235, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її підписання в порядку, встановленому ст. 257 ГПК України.

Ухвала набрала законної сили 24.06.2024р.

Суддя Т.Г. Пінтеліна