ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

11 червня 2024 р. м. Ужгород Справа №907/67/23

За позовом Закарпатської обласної прокуратури, м. Ужгород Закарпатської області в інтересах держави в особі Державної аудиторської служби України, м. Київ, Західного офісу Держаудитслужби, м. Львів

до відповідача 1 Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, м. Ужгород Закарпатської області

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю Коватехбуд, с. Холмок Ужгородського району Закарпатської області

про визнання недійсними результатів торгів, оформлених рішенням тендерного комітету Управління капітального будівництва Ужгородської міської ради про визначення переможця торгів процедури закупівлі по предмету: Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району, ІІ-га черга - будівництво, викладене у протоколі засідання тендерного комітету від 13.08.2021; визнання недійсним договору підряду №122/21 від 06.10.2021 про закупівлю робіт по об`єкту: Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району, ІІ-га черга - будівництво,

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Іваниш Д.П.

представники:

Прокуратури не з`явився

Позивача 1

Позивача 2 не з`явився

Відповідача 1

Відповідача 2

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Закарпатська обласна прокуратура, м. Ужгород Закарпатської області звернулася до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної аудиторської служби України, м. Київ, Західного офісу Держаудитслужби, м. Львів до відповідача 1 Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, м. Ужгород Закарпатської області та до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю Коватехбуд, с. Холмок Ужгородського району Закарпатської області про визнання недійсними результатів торгів, оформлених рішенням тендерного комітету Управління капітального будівництва Ужгородської міської ради про визначення переможця торгів процедури закупівлі по предмету: Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району, ІІ-га черга - будівництво, викладене у протоколі засідання тендерного комітету від 13.08.2021; визнання недійсним договору підряду №122/21 від 06.10.2021 про закупівлю робіт по об`єкту: Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району, ІІ-га черга - будівництво.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.01.2023 суддею Ушак І.Г. відкрито провадження у справі №907/67/23 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14.04.2023. Встановлено відповідачам строк на подання суду відзивів на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України з одночасним надісланням копій таких прокурору та позивачам, а доказів надіслання суду, протягом 15-ти днів із дня одержання даної ухвали. Встановлено прокурору та позивачам строк для надання суду та відповідачам відповідей на відзиви у порядку ст. 166 ГПК України, протягом 5-ти днів із дня одержання копій відзивів. Встановлено відповідачам строк для надання суду, прокурору та позивачам заперечень на відповіді на відзиви (за наявності), протягом 5-ти днів із дня одержання відповідей на відзиви.

У зв`язку із припиненням повноважень головуючої судді Ушак І.Г., розпорядженням керівника апарату Господарського суду Закарпатської області призначено повторний автоматизований розподіл справи №907/67/23.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Закарпатської області справу №907/67/23 розподілено судді Пригарі Л.І.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 11.04.2023 (суддя Пригара Л.І.) постановлено прийняти справу №907/67/23 до свого провадження та здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження зі стадії проведення підготовчого провадження, підготовче засідання призначено на 17.05.2023.

Ухвалами суду від 17.05.2023 та 14.09.2023 підготовчі засідання у справі відкладалися з підстав, наведених в ухвалах суду.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 31.10.2023 закрито підготовче провадження у справі №907/67/23 та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 05.12.2023. Явка уповноважених представників учасників процесу в судове засідання визнана судом на власний розсуд.

У судових засіданнях 05.12.2023 та 08.02.2024 судом за участю уповноважених представників сторін оголошувались перерви.

Ухвалою суду від 21.03.2024 судом у порядку ст. 120 ГПК України повідомлено сторін про те, що судове засідання у справі №907/67/23 призначено на 18.04.2024.

Ухвалою суду від 18.04.2024 судове засідання у справі відкладено на 11.06.2024. Явка уповноважених представників учасників процесу в судове засідання визнана судом на власний розсуд.

Поданою через підсистему Електронний суд заявою б/н від 06.06.2024 (вх. №02.3.1-02/4703/24 від 07.06.2024) прокурор у процесі просить відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з її перебуванням у відпустці. Водночас із покликанням на приписи ст. 202 ГПК України вказує, що не заперечує стосовно проведення судового за її відсутності.

Розглянувши подану прокурором заяву в частині відкладення судового засідання на інший термін, суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні з огляду на таке.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

У даному контексті суд зазначає, що сторони мають не тільки процесуальні права, але й процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ст. 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частина 4 вказаної статті регламентує, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Зловживання правом має місце, коли під видимою формальною реалізацією прав учасника провадження, що визначені ст. 43 ГПК України, такий учасник провадження має намір затягувати судовий процес.

Згідно зі статтею 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд звертає увагу на те, що прокурор не зазначила об`єктивної неможливості проведення судового засідання, призначеного на 11.06.2024, без її участі.

Що стосується наведених прокурором обставин в обґрунтування причин її неявки в судове засідання, то суд зазначає, що такі не можуть бути визнані поважними, адже не є об`єктивно непереборними. Прокуратура, як учасник судового процесу, не позбавлена права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого прокурора, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді.

Поданою через канцелярію суду заявою б/н від 11.06.2024 (вх. №02.3.1-02/4783/24 від 11.06.2024) представник позивача 1 Державної аудиторської служби України просить розглянути справу за її відсутності.

Позивач 2 явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив.

Представник відповідача 1 Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради через канцелярію суду подав заяву б/н від 11.06.2024 (вх. №02.3.1-02/4781/24 від 11.06.2024), за змістом якої просить судове засідання, призначене на 11.06.2024, провести без його участі.

Поданим через канцелярію суду клопотанням б/н від 11.06.2024 (вх. №02.3.1-02/4782/24 від 11.06.2024) представник відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю Коватехбуд просить розглянути справу за його відсутності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ухвалою суду від 18.04.2024 явка учасників справи в судове засідання 11.06.2024 судом була визнана на власний розсуд, відтак, виходячи із засад змагальності та диспозитивності у господарському судочинстві, передбачених статтями 13, 14 ГПК України, учасники справи на власний розсуд скористалися наданим їм частиною 1 статті 42 ГПК України процесуальним правом на участь в судовому засіданні під час розгляду даної справи по суті.

Згідно із приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому, відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами спору.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН СПОРУ

ПОЗИЦІЇ ПРОКУРОРА ТА ПОЗИВАЧІВ

В обґрунтування заявлених позовних вимог у даній справі прокурор покликається на те, що ним було здійснено моніторинг офіційного вебпорталу Уповноваженого органу з питань закупівель (Prozorro) на предмет виявлення порушень законодавства при проведенні публічних закупівель та незаконного використання при цьому бюджетних коштів, за результатами якого встановлені порушення Закону України Про публічні закупівлі, що зумовило підстави для захисту інтересів держави в судовому порядку.

Так, прокурор вказує, що 09.08.2021 на вебпорталі Prozorro Управлінням капітального будівництва Ужгородської міської ради було оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів за предметом закупівлі: Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району (ІІ-га черга будівництво), очікувана вартість закупівлі 37 691 236 грн.

Прокурор звертає увагу, що за результатами проведення електронного аукціону найбільш економічно вигідною визнано пропозицію учасника ТОВ Коватехбуд, із яким Управлінням капітального будівництва Ужгородської міської ради (що в подальшому реорганізоване шляхом приєднання до Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради) укладено Договір підряду №122/21 від 06.10.2021 на загальну суму 37 684 962 грн.

За твердженням прокурора, в подальшому між сторонами вищевказаного правочину укладались Додаткові угоди №1 від 30.11.2021, №2 від 20.12.2021, №3 від 29.12.2021, №4 від 23.02.2022, №5 від 16.12.2022 та №6 від 30.12.2022, згідно з якими змінювалися розміри бюджетних асигнувань у розрізі років та продовжувався строк дії Договору підряду №122/21 від 06.10.2021 (востаннє до 31.12.2023).

Прокурор зазначає, що в ході проведення моніторингу закупівлі Державною аудиторською службою України складено висновок, де зафіксовані виявлені порушення законодавства у сфері публічних закупівель у інформації, оприлюдненій в електронній системі закупівель, а саме: - невідповідність тендерної пропозиції переможця торгів кваліфікаційним критеріям, установленим у статті 16 Закону України Про публічні закупівлі (відповідачем 2 не підтверджено наявності в нього мінімально необхідної кількості техніки, яку повинен підтвердити учасник у складі своєї тендерної пропозиції відповідно до пункту 2 таблиці 1, зокрема, не надано інформації та відповідних документів, що свідчать про наявність компресора, або ж листа-пояснення із зазначенням відсутності законодавчих підстав для надання останніх); - відповідачем 2 не подано заяви-згоди на обробку персональних даних працівників ТОВ Коватехбуд, дані про яких зазначені в довідці №111/4 від 20.08.2021 за порядковими номерами з 2 до 22, чим не дотримано вимог Додатку 6 до тендерної документації замовника; - відповідачем 2 не надано дозволу на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки в частині експлуатації (застосування) автокрану КС 10-20Т-С (база ЗИЛ), чим не дотримано пункту 9 Додатку 3 до тендерної документації замовника; - відповідач 2 у складі своєї тендерної пропозиції надав наказ ТОВ Коватехбуд №99 від 16.11.2015, згідно з яким Копач В.І. на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства №9-2015 від 13.11.2015 приступає до виконання обов`язків директора, водночас відповідачем 2 не надано протоколу чи виписки (витягу) з протоколу рішення загальних зборів ТОВ Коватехбуд №9-2015 від 13.11.2015 про обрання директором ОСОБА_1 , або ж листа-пояснення із зазначенням відсутності законодавчих підстав надання зазначеного протоколу чи виписки з нього, чим не дотримано вимог Додатку 3 до тендерної документації замовника.

Прокурор звертає увагу, що через незгоду із висновком про результати моніторингу процедури закупівлі замовник оскаржував останній у порядку адміністративного судочинства, і за результатом такого оскарження Закарпатським окружним адміністративним судом ухвалено рішення від 15.11.2022 у справі №260/1946/22 про відмову в задоволенні позовних вимог Управління капітального будівництва Ужгородської міської ради.

Водночас прокурор зазначає, що ним встановлені й інші порушення вимог тендерної документації та Закону України Про публічні закупівлі при поданні тендерної пропозиції відповідачем 2 і визначенні його переможцем торгів, які залишилися поза увагою Державної аудиторської служби України, а саме: - у тендерній документації ТОВ Коватехбуд було вказано про наявність матеріально-технічної бази відкритого майданчика площею 7532 кв.м. та офісного (нежитлового) приміщення площею 150 кв.м. згідно з Договором оренди №01 від 02.01.2020, який, всупереч вимогам ч. 2 ст. 793 Цивільного кодексу України, не є нотаріально засвідченим, а відтак, виступає нікчемним; - у долученій до тендерної документації довідці про обладнання та технічні засоби ТОВ Коватехбуд зазначено про наявність у відповідача 2 на підставі укладених з іншими суб`єктами господарювання договорів оренди чи надання послуг транспортних засобів (вантажного самоскида, автокрану, водовозки, катка), проте, всупереч вимогам замовника до тендерної документації, не долучено документів, які би підтверджували право ТОВ Коватехбуд користуватися вказаною технікою.

Покликаючись на вищевикладені порушення Закону України Про публічні закупівлі та невідповідність тендерної документації відповідача 2, прокурор наголошує, що тендерна пропозиція учасника ТОВ Коватехбуд підлягала відхиленню замовником на підставі ст. 31 Закону України Про публічні закупівлі через невідповідність кваліфікаційним критеріям, установленим у статті 16 цього Закону, та іншим умовам тендерної документації.

Таким чином, стверджуючи, що визначення переможцем торгів відповідача 2 та укладення з ним спірного договору про закупівлю відбулося з порушенням ст. 5, 16, 31 Закону України Про публічні закупівлі, прокурор просить визнати недійсними результати торгів, оформлені рішенням тендерного комітету Управління капітального будівництва Ужгородської міської ради про визначення переможця торгів процедури закупівлі по предмету: Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району, ІІ-га черга - будівництво, викладеним у протоколі засідання тендерного комітету від 13.08.2021, а також визнати недійсним Договір підряду №122/21 від 06.10.2021 про закупівлю робіт по об`єкту: Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району, ІІ-га черга - будівництво,

В обґрунтування підстав для звернення до суду та порушення інтересів держави прокурором вказано наступне.

За приписами ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру, представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із ч. 4 ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

За результатами виявлених порушень законодавства у сфері публічних закупівель, згідно із висновком від 13.05.2022, Державна аудиторська служба України зобов`язала замовника здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень шляхом припинення зобов`язань за Договором, в тому числі, із застосуванням відповідних наслідків недійсності/нікчемності договору, та протягом п`яти робочих днів із дня оприлюднення висновку оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про вжиття таких заходів.

Однак, прокурор зауважує, що станом на дату пред`явлення ним позову до суду сторонами не розірвано спірний Договір, а натомість, укладено до нього ряд Додаткових угод, якими коригувалися бюджетні призначення та строки виконання робіт.

Наведене, на думку прокурора, свідчить про те, що навіть після складання висновку про виявлені порушення законодавства при проведенні процедури закупівлі, у сторін відсутній реальний намір виконати вимоги контролюючого органу, викладені у висновку; спірний Договір залишається чинним, а тому, вжиті Держаудитслужбою заходи є недієвими та не поновлюють порушені інтереси держави.

З метою усунення виявлених порушень та вжиття вичерпних заходів реагування, прокурором на виконання вимог ст. 23 Закону України Про прокуратуру направлено на адреси позивачів 1 та 2 листи-запити №15-904ВИХ-22 від 29.08.2022, №15-905ВИХ-22 від 29.08.2022 та №12-912ВИХ-22 від 06.12.2022 щодо встановлення факту реагування на допущені відповідачами порушення законодавства у сфері публічних закупівель. Водночас позивачами не вжито заходів щодо оскарження результатів спірної публічної закупівлі у судовому порядку, що, на переконання прокурора, зумовлює підстави для представництва ним інтересів держави та звернення до суду з даним позовом..

Позивач 1 Державна аудиторська служба України через підсистему Електронний суд подала письмові пояснення №002500-17/1960-2023 від 20.02.2023 (вх. №02.3.1.-02/1302/23 від 22.02.2023), в яких, зокрема, зазначає про те, що за результатами аналізу питання щодо відповідності розгляду тендерної пропозиції учасника ТОВ Коватехбуд, нею встановлені порушення вимог абз. 2 п. 1, абз. 2 п. 2 та ч. 1 ст. 31 Закону України Про публічні закупівлі, які зафіксовані у висновку про результати моніторингу закупівлі №346 від 13.05.2022.

Позивач 1 вказує, що з огляду на встановлені порушення законодавства у сфері публічних закупівель, які є істотними через необ`єктивне та упереджене визначення переможця процедури закупівлі, Державна аудиторська служба України зобов`язала замовника здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень шляхом припинення зобов`язань за Договором підряду від 06.10.2021, укладеним між замовником і підрядником, зокрема, із застосуванням відповідних наслідків недійсності/нікчемності правочину.

Із посиланням на приписи ст. 8 Закону України Про публічні закупівлі, якими регламентовано порядок проведення моніторингу процедури закупівлі та реалізації результатів моніторингу, позивач 1 стверджує, що останні не передбачають вжиття таких заходів на усунення виявлених порушень, як звернення органами державного фінансового контролю до суду, звернення до правоохоронних органів щодо спонукання до вчинення певних дій, зокрема, припинення зобов`язання за договором.

Зважаючи на викладене, позивач 1 вважає, що ним вжито вичерпних заходів у межах своїх повноважень із метою виявлення та усунення порушень, встановлених під час моніторингу процедури закупівлі.

Позивач 2 Західний офіс Держаудитслужби письмово висловленої позиції щодо заявленого прокурором позову суду не подав.

ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧІВ

Представник відповідача 1 Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву б/н від 17.03.2023 (вх. №02.3.1-02/2188/23 від 24.03.2023), в якому, заперечуючи проти заявлених прокурором позовних вимог, вказує, зокрема, на помилкове включення замовником процедури закупівлі до кваліфікаційних критеріїв вимоги про наявність компресора, оскільки для виконання робіт, які вказані в технічному завданні, останній не потрібний, що підтверджується калькуляцією на виконання робіт. Поряд із цим, представник відповідача 1 стверджує, що Управлінню капітального будівництва Ужгородської міської ради було відомо, що у відповідача 2 є в наявності компресор, оскільки останнім раніше неодноразово виконувалися роботи по рекультивації сміттєзвалища з використанням відповідної техніки.

Покликаючись на відсутність необхідності використання компресора для виконання робіт, передбачених технічним завданням, представник відповідача 1 наголошує, що неподання ТОВ Коватехбуд інформації про наявність останнього не спричинило жодних негативних наслідків, а також не вплинуло на якість робіт, передбачених Договором.

У частині доводів прокурора щодо відсутності заяви згоди на обробку персональних даних працівників відповідача 2 представник відповідача 1 вважає, що такі листи згоди від фізичних осіб не є документами, які відповідно до тендерної документації подаються учасниками для підтвердження відповідності кваліфікаційним критеріям та технічним вимогам; за таких обставин, на переконання представника відповідача 1, після розкриття тендерних пропозицій учасників і до проведення електронного аукціону, Управління капітального будівництва Ужгородської міської ради не мало правових підстав для перевірки наявності у складі тендерних пропозицій згаданих листів згод, так само як і не мало права відхиляти пропозиції, у яких ці документи були відсутні.

Із приводу покликань прокурора на відсутність дозволу на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки в частині експлуатації (застосування) автокрану КС 10-20Т-С (база ЗИЛ), представник відповідача 1 стверджує, що згідно з технічним завданням за процедурою закупівлі, виконання робіт із підвищеною небезпекою не передбачалося, а тому, дозвіл на їх виконання був необов`язковим.

Водночас представник відповідача 1 звертає увагу, що дозвіл на виконання робіт із підвищеною небезпекою відповідачем 2 у подальшому (04.10.2021) було отримано, тобто на момент укладення спірного Договору та проведення моніторингу процедури закупівлі у ТОВ Коватехбуд такий був наявним.

Представник відповідача 1 не погоджується з аргументами прокурора про наявність підстав для відхилення тендерної пропозиції ТОВ Коватехбуд із причин відсутності протоколу чи виписки (витягу) з протоколу рішення загальних зборів відповідача 2 про обрання директором Копача В.І. та, зокрема, стверджує, що пункт 15 Додатку 3 до тендерної документації не містить вимоги про обов`язкове надання учасником закупівлі протоколу чи виписки (витягу) з протоколу зборів засновників (учасників, акціонерів, власників) про призначення керівника учасника, або рішення чи розпорядження власника/уповноваженої ним особи, оформленого у відповідності до чинного законодавства. При цьому, як вказує представник відповідача 1, зазначеним пунктом чітко визначено, що у випадку підписання пропозиції безпосередньо керівником учасника, надається наказ про призначення (вступ) на посаду, який і було надано ТОВ Коватехбуд.

На думку представника відповідача 1, не відповідають обставинам справи і доводи прокурора про те, що всупереч вимогам тендерної документації, відповідач 2 не надав підтверджуючих документів про право користування ним транспортними засобами (вантажним самоскидом, автокраном, водовозкою, катком), які вказані у долученій до тендерної документації довідці про обладнання та технічні засоби ТОВ Коватехбуд. На спростування таких доводів представник відповідача 1 стверджує, що у складі тендерної пропозиції відповідача 2 містилися всі копії документів, які підтверджують право користування означеними транспортними засобами, а саме, копії договорів про надання послуг з експлуатації будівельних машин та механізмів, договорів оренди транспортних засобів, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, гарантійних листів. Наведене, на переконання представника відповідача 1, свідчить про те, що відповідач 2 у повній мірі та у відповідності до вимог тендерної документації підтвердив право користування вищевказаними транспортними засобами.

За таких обставин, представник відповідача 1 вважає, що прокурор прийшов до передчасного та хибного висновку про наявність підстав для визнання недійсними результатів торгів за спірною процедурою закупівлі та визнання недійсним укладеного між Управлінням капітального будівництва Ужгородської міської ради та ТОВ Коватехбуд Договору підряду №122/21 від 06.10.2021, а відтак, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач 2 Товариство з обмеженою відповідальністю Коватехбуд у поданому через канцелярію суду відзиві на позовну заяву б/н від 14.02.2023 (вх. №02.3.1-02/1132/23 від 16.02.2023) аналогічно вказує на помилкове включення замовником до кваліфікаційних критеріїв вимоги про наявність компресора, оскільки для виконання робіт, які обумовлені процедурою закупівлі, такий не потрібний, що підтверджується калькуляцією на виконання робіт.

Відповідач 2 також стверджує, що тендерна документація замовника не містила окремих вимог щодо необхідності надання листа згоди на обробку персональних даних саме у складі тендерної пропозиції; водночас така вимога ставить учасників процедури закупівлі у залежність від третіх осіб та, відповідно, в нерівне становище.

Щодо доводів прокурора про відсутність дозволу на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки в частині експлуатації (застосування) автокрану КС 10-20Т-С (база ЗИЛ), відповідач 2 наголошує, що подана ним тендерна документація містить пояснення стосовно того, що роботи з підвищеною небезпекою не передбачаються.

Відповідач 2 зауважує, що єдиним засновником ТОВ Коватехбуд є Копач В.І., а тому, ним не було надано протоколу чи виписки (витягу) з протоколу рішення загальних зборів про обрання директором ОСОБА_1 .

Відтак, відповідач 2 вважає, що більшість помилок, про які зазначає прокурор і які були зафіксовані у висновку Державної аудиторської служби України від 13.05.2022, є формальними (несуттєвими), останні не впливали на результати розгляду тендерних пропозицій та на виконання робіт, а тому, не могли слугувати підставою для відхилення тендерної пропозиції.

Щодо інших порушень законодавства про публічні закупівлі, про які не вказано у висновку Державної аудиторської служби України від 13.05.2022 та про які зазначає прокурор у позовній заяві, відповідач 2 стверджує, що такі не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки у прокуратури відсутні повноваження для проведення перевірки процедури закупівлі і право на звернення до суду в разі виявлення таких порушень.

З урахуванням наведеного, відповідач 2 просить відмовити у задоволенні позову повністю.

ДОВОДИ, ВИКЛАДЕНІ СТОРОНАМИ В ІНШИХ ЗАЯВАХ ПО СУТІ СПРАВИ

У поданій через канцелярію суду відповіді на відзив відповідача 1 №12-299ВИХ-23 від 05.04.2023 (вх. №02.3.1-02/2587/23 від 10.04.2023) прокурор зауважує про те, що в електронній системі закупівель відсутні звернення учасників торгів до замовника з вимогою щодо усунення порушення під час проведення тендеру, а також відсутні скарги до органу оскарження (Антимонопольного комітету України) щодо скасування вимоги про підтвердження мінімально необхідної кількості техніки, яку повинен підтвердити учасник у складі своєї тендерної пропозиції відповідно до пункту 2 таблиці 1, а саме, компресору. Водночас прокурор вказує, що замовник не скористався своїм правом щодо внесення із власної ініціативи змін до тендерної документації (ч. 2 ст. 24 Закону України Про публічні закупівлі) та не виключив означену вимогу з останньої.

Прокурор, серед іншого, звертає увагу і на те, що поданням довідки №111/6 від 20.08.2021 з інформацією про наявність обладнання та технічних засобів, зокрема, орендованого автокрану КС 10-20Т-С (база ЗИЛ), та відомості ресурсів до договірної ціни з інформацією про використання останнього відповідач 2 підтвердив, що виконання робіт ним буде здійснюватися, у тому числі із застосуванням автокрану КС 10-20Т-С, дозвільні документи на який, усупереч п. 9 Додатку 3 до тендерної документації замовника, не надано.

Прокурор наголошує, що долучені представником відповідача 1 до відзиву копії договорів із додатками не підтверджують право власності або користування ТОВ Коватехбуд транспортними засобами, оскільки предметом зазначених договорів є не оренда транспортних засобів, а надання виконавцями за договорами послуг щодо експлуатації їх будівельних машин та механізмів.

Прокурор також звертає увагу, що його доводи про допущені відповідачами порушення Закону України Про публічні закупівлі при проведенні спірної процедури закупівлі підтверджені рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у справі №260/1946/22 за результатом оскарження Управлінням капітального будівництва Ужгородської міської ради висновку Держаудитслужби України від 13.05.2022 року про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2021-08-09-0120269-а Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району, ІІ-га черга будівництво (Коригування).

В надісланій на адресу суду відповіді на відзив відповідача 2 №12-198ВИХ-23 від 06.03.2023 (вх. №02.3.1-02/1760/23 від 09.03.2023) прокурором наведено майже аналогічні за змістом спростування доводів ТОВ Коватехбуд, що і у відповіді на відзив Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради.

У надісланих на адресу суду додаткових поясненнях по суті спору №12-233ВИХ-23 від 16.03.2023 (вх. №02.3.1-02/1999/23 від 20.03.2023) прокурор, спростовуючи доводи Державної аудиторської служби України щодо вжиття нею вичерпних заходів для усунення порушень, зазначених у висновку від 13.05.2022, зокрема, зазначає, що орган державного фінансового контролю наділений відповідними правами, які закріплені у статті 10 Закону України Про публічні закупівлі, серед яких право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства.

Посилаючись на положення статті 215 Цивільного кодексу України, згідно з якими недійсність правочинів встановлюється виключно судом, прокурор зазначає про наявність у органів Держаудитслужби права на звернення до суду з позовними заявами про визнання правочинів недійсними.

Вказуючи, що такі права Державною аудиторською службою України та Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області не були реалізовані після виявлених згідно з висновком від 13.05.2022 порушень законодавства при проведенні процедури закупівлі, прокурор вважає підтвердженою наявність у нього підстав для звернення до суду з позовом в інтересах означених осіб.

Поданим через канцелярію суду клопотанням б/н від 30.10.2023 (вх. №02.3.1-02/7556/23 від 30.10.2023) представник відповідача просить долучити до матеріалів справи копії платіжних інструкцій, довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3) та акти приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2) в якості доказу у підтвердження факту виконання Товариством з обмеженою відповідальністю Коватехбуд впродовж 2021 2022 років робіт по предмету закупівлі Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району, ІІ-га черга будівництво (Коригування) та здійснених відповідачем 1 оплат таких робіт.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Управлінням капітального будівництва Ужгородської міської ради (замовником), що в подальшому реорганізоване шляхом приєднання до Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради (відповідача 1 у справі), на вебпорталі Уповноваженого органу з питань закупівель (Prozorro) було оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів UA-2021-08-09-012026-а із предметом закупівлі Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району, ІІ-га черга будівництво. (Коригування), очікуваною вартістю 37 691 236 грн.

Відповідно до Тендерної документації на закупівлю робіт по предмету закупівлі: Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району, ІІ-га черга будівництво. (Коригування) (ДСТУ Б.Д.1.1.1:2013 Правила визначення вартості будівництва, (код ДК 021:20-5 Інженерні та будівельні роботи), затвердженої рішенням тендерного комітету Управління капітального будівництва Ужгородської міської ради (протокол від 09.08.2021) (далі тендерна документація), закупівля робіт здійснювалася шляхом проведення процедури відкритих торгів.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечувалось учасниками процесу в ході судового розгляду, участь у процедурі закупівлі взяли 2 учасника Товариство з обмеженою відповідальністю СЕМ Білдінг та Товариство з обмеженою відповідальністю Коватехбуд (відповідач 2 у справі).

Згідно із протоколом засідання тендерного комітету Управління капітального будівництва Ужгородської міської ради б/н від 09.09.2021, було вирішено відхилити тендерну пропозицію ТОВ СЕМ Білдінг відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України Про публічні закупівлі, зокрема, у зв`язку з тим, що учасник закупівлі не надав забезпечення тендерної пропозиції, якщо таке забезпечення вимагалося замовником, та/або забезпечення тендерної пропозиції не відповідає умовам, що визначені замовником у тендерній документації до такого забезпечення тендерної пропозиції.

Водночас відповідно до протоколу засідання тендерного комітету Управління капітального будівництва Ужгородської міської ради б/н від 13.08.2021, переможцем процедури відкритих торгів згідно предмету закупівлі: Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району, ІІ-га черга будівництво. (Коригування) (ДСТУ Б.Д.1.1.1:2013 Правила визначення вартості будівництва, (код ДК 021:20-5 Інженерні та будівельні роботи) визначено учасника торгів ТОВ Коватехбуд (п. 1 протоколу); прийнято рішення про намір укласти договір про закупівлю з переможцем та надіслати на адресу переможця повідомлення про намір укласти договір про закупівлю (п. 2 протоколу); доручено секретарю тендерного комітету протягом одного дня з дня прийняття цього рішення оприлюднити через авторизований електронний майданчик на вебпорталі Уповноваженого органу в порядку, встановленому Уповноваженим органом та Законом, повідомлення про намір укласти договір про закупівлю (п. 3 протоколу).

На виконання означеного рішення тендерного комітету замовника, останнім оприлюднено на вебпорталі публічних закупівель Prozorro повідомлення UA-2021-08-09-012026-a про намір укласти з ТОВ Коватехбуд відповідний договір про виконання робіт по об`єкту Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району, ІІ-га черга будівництво. (Коригування), із строком виконання робіт до 30.09.2022 та ціною тендерної пропозиції 37 684 962 грн. Джерелом фінансування закупівлі визначено місцевий бюджет.

06.10.2021 між Управлінням капітального будівництва Ужгородської міської ради (замовником), що в подальшому реорганізоване шляхом приєднання до Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради (відповідача 1 у справі), та Товариством з обмеженою відповідальністю Коватехбуд (підрядником, відповідачем 2 у справі) було укладено Договір підряду №122/21 (далі Договір), згідно із п. 1.1. якого у порядку і на умовах, визначених цим Договором, підрядник бере на себе зобов`язання своїми силами та засобами, на власний ризик виконати і здати замовнику об`єкт: Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району, ІІ-га черга будівництво. (Коригування). (ДСТУ Б.Д.1.1.1:2013 Правила визначення вартості будівництва, (код ДК 021:20-5 Інженерні та будівельні роботи), (клас наслідків розрахунку СС2), відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації та в затверджений цим Договором термін, а замовник зобов`язується надати підряднику проектно-кошторисну документацію, забезпечити своєчасне фінансування згідно Договору, прийняти закінчений виконаний об`єкт і повністю оплатити вартість виконаних робіт і матеріалів.

Виготовлення (замовлення) та узгодження проектно-кошторисної документації, а також отримання дозволів на виробництво робіт здійснює замовник (п. 1.2. Договору).

За змістом п. 3.1. Договору, загальна вартість доручених робіт за цим Договором встановлюється згідно з договірною ціною і становить 37 684 962 грн з ПДВ. Ціна тверда. Фінансування по Договору буде здійснюватися відповідно до бюджетних асигнувань, а саме: - у 2021 році в сумі 1 080 000 грн, - у 2022 році в сумі 36 604 962 грн.

На підставі п. 4.1. та 4.2. Договору строки виконання робіт визначаються датою їх початку та закінчення. Невід`ємною частиною Договору підряду є календарний план виконання робіт, в якому визначаються дати початку та закінчення всіх видів (етапів, комплексів) робіт, передбачених Договором підряду. Строки виконання робіт по будівництву об`єкту визначаються: - у 2021 році: початок жовтень, закінчення грудень; - у 2022 році: початок лютий, закінчення вересень.

Зміна строків виконання робіт оформляється додатковою угодою між замовником і підрядником (п. 4.4. Договору).

За умовами п. 5.1. 5.4. Договору, здача-приймання виконаних робіт проводиться (щомісячно) поетапно згідно з календарним планом виробництва робіт та оформляється приймально-здавальними актами. Після завершення кожного етапу робіт підрядник передає замовнику акт про виконані роботи для підписання. Здача-приймання в експлуатацію об`єкта в цілому оформляється актом, дата підписання якого визначає момент передачі об`єкта у власність замовника. Замовник зобов`язаний прийняти роботи, виконані підрядником, не пізніше семи календарних днів з дня отримання від підрядника письмового повідомлення про їх виконання (акту про виконані роботи).

Відповідно до п. 15.1. та 15.2. Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022. Сторона Договору, яка вважає за необхідне внести зміни у Договір, повинна надіслати відповідну пропозицію іншій стороні. Внесення змін у Договір оформлюється додатковою угодою.

Додатком №1 до Договору є підписаний та скріплений печатками сторін календарний графік виконання робіт по об`єкту: Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району, ІІ-га черга будівництво. (Коригування).

Додатком №2 до Договору є план графік фінансування по об`єкту: Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району, ІІ-га черга будівництво. (Коригування).

В Додатку №3 до Договору сторони дійшли згоди щодо встановлення договірної ціни виконання робіт на загальну суму 37 684 962 грн із ПДВ.

На підставі Додаткових угод до Договору №1 від 30.11.2021, №2 від 20.12.2021, №3 від 29.12.2021, №4 від 23.02.2022, №5 від 16.12.2022 та №6 від 30.12.2022, замовником і підрядником змінювалися календарний графік виконання робіт, графіки фінансування та строк дії Договору, який востаннє (згідно з Додатковою угодою №4 від 23.02.2022) продовжений до 31.12.2023.

На виконання умов Договору підрядником було виконано, а замовником, у свою чергу, прийнято та оплачено роботи на загальну суму 6 923 777,28 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в №1 від 22.10.2021 (за жовтень 2021 року), №2 від 02.12.2021 (за грудень 2021 року), №3 від 21.12.2021 (за 2-гу декаду грудня 2021 року), №1 від 30.09.2022 (за вересень 2022 року) та №2 від 19.12.2022 (за грудень 2022 року), довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 №140 від 22.10.2021, №221 від 02.12.2021, №243 від 21.12.2021, б/н від 30.09.2022 та б/н від 19.12.2022, а також платіжними інструкціями №606 від 23.10.2021 на суму 1 080 000 грн, №794 від 02.12.2021 на суму 976 668,64 грн, №863 від 21.12.2021 на суму 976 668,64 грн, №3 від 05.10.2022 на суму 1 950 000 грн та №1 від 08.02.2023 на суму 1 940 440 грн.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи висновку про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2021-08-09-012026-а від 13.05.2022, здійсненого Державною аудиторською службою України, вказаним контролюючим органом за результатами аналізу питання щодо відповідності розгляду тендерної пропозиції учасника ТОВ Коватехбуд було виявлено порушення вимог абзаців других пунктів 1 та 2 частини першої статті 31 Закону України Про публічні закупівлі, що знайшло свій вияв, зокрема, в наступному: 1) відповідачем 2 не підтверджено наявності в нього мінімально необхідної кількості техніки, яку повинен підтвердити учасник у складі своєї тендерної пропозиції відповідно до пункту 2 таблиці 1, зокрема, не надано інформації та відповідних документів, що свідчать про наявність компресора, або ж листа-пояснення із зазначенням відсутності законодавчих підстав для надання останніх); 2) відповідачем 2 не подано заяви-згоди на обробку персональних даних працівників ТОВ Коватехбуд, дані про яких зазначені в довідці №111/4 від 20.08.2021 за порядковими номерами з 2 до 22, чим не дотримано вимог Додатку 6 до тендерної документації замовника; 3) відповідачем 2 не надано дозволу на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки в частині експлуатації (застосування) автокрану КС 10-20Т-С (база ЗИЛ), чим не дотримано пункту 9 Додатку 3 до тендерної документації замовника; 4) відповідач 2 у складі своєї тендерної пропозиції надав наказ ТОВ Коватехбуд №99 від 16.11.2015, згідно з яким Копач В.І. на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства №9-2015 від 13.11.2015 приступає до виконання обов`язків директора, водночас відповідачем 2 не надано протоколу чи виписки (витягу) з протоколу рішення загальних зборів ТОВ Коватехбуд №9-2015 від 13.11.2015 про обрання директором ОСОБА_1 , або ж листа-пояснення із зазначенням відсутності законодавчих підстав надання зазначеного протоколу чи виписки з нього, чим не дотримано вимог Додатку 3 до тендерної документації замовника.

У зв`язку з виявленими порушеннями, які Державною аудиторською службою України визнані значущими через необ`єктивне та упереджене визначення переможця процедури закупівлі, позивачем 1 було зобов`язано замовника Управління капітального будівництва Ужгородської міської ради вжити заходів щодо усунення вказаних порушень шляхом припинення зобов`язань за Договором, в тому числі, із застосуванням наслідків його недійсності/нікчемності, та протягом 5 робочих днів із дня оприлюднення висновку оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про вжиття таких заходів.

Не погоджуючись із висновком Державної аудиторської служби України від 13.05.2022, складеним за результатами моніторингу процедури закупівлі UA-2021-08-09-012026-а, Управління капітального будівництва Ужгородської міської ради оскаржило такий у судовому порядку.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 у справі №260/1946/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2023, в задоволенні позову відмовлено повністю.

Покликаючись на встановлені Державною аудиторською службою України порушення законодавства у сфері закупівель, а також виявлену обласною прокуратурою невідповідність ТОВ Коватехбуд кваліфікаційним критеріям, визначеним ст. 16 Закону України Про публічні закупівлі, та вимогам тендерної документації, прокурор вказує на наявність підстав для визнання недійсними результатів торгів, оформлених рішенням тендерного комітету Управління капітального будівництва Ужгородської міської ради про визначення переможця торгів процедури закупівлі по предмету: Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району, ІІ-га черга - будівництво, викладеним у протоколі засідання тендерного комітету від 13.08.2021, та для визнання недійсним Договору підряду №122/21 від 06.10.2021 про закупівлю робіт по об`єкту: Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району, ІІ-га черга - будівництво.

ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Положеннями ст. 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 15, 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, кожна особа чи суб`єкт господарювання має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного та господарського законодавства.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі Кудла проти Польщі (Kudla v. Poland, заява №30210/96, §158), 16.08.2013 у справі Гарнага проти України (Garnaga v. Ukraine, заява №20390/07, §29).

Засіб захисту, що вимагається законом або договором, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення ЄСПЛ від 05.04.2005 у справі Афанасьєв проти України (Afanasyev v. Ukraine (заява №38722/02, §75)).

У кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії (Doran v. Ireland) зазначено, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Отже ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

З вищенаведеного вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав суб`єктів господарювання. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Способи захисту цивільного права чи інтересу це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №10/11024/15-ц, від 01.04.2020 у справі №610/1030/18).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18, від 09.02.2021 у справі №381/622/17, від 15.02.2023 у справі №910/18214/19.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, у постанові Верховного Суду від 14.02.2024 у справі №914/1259/22).

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі №233/4365/18, у постанові Верховного Суду від 14.02.2024 у справі №914/1259/22).

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №912/1856/16 та від 14.05.2019 у справі №910/11511/18.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom), заява №22414/93, Європейський суд з прав людини виснував, що зазначена норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже ефективний засіб правового захисту в розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права особи, яка звернулася за судовим захистом. Натомість застосування судом неефективного способу захисту створює лише видимість захисту права особи, в той час як насправді таке право залишається незахищеним, що не відповідає ст. 13 Конвенції.

У постанові від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц).

Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 1 Закону України Про публічні закупівлі, публічна закупівля (далі - закупівля) придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.

Предмет закупівлі товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому Уповноваженим органом, із застосуванням Єдиного закупівельного словника, затвердженого у встановленому законодавством порядку. Роботи розроблення проектної документації на об`єкти будівництва, науково-проектної документації на реставрацію пам`яток архітектури та містобудування, будівництво нових, розширення, реконструкція, капітальний ремонт та реставрація існуючих об`єктів і споруд виробничого та невиробничого призначення, роботи з будівництва об`єктів з розробленням проектної документації, роботи з нормування в будівництві, геологорозвідувальні роботи, технічне переоснащення діючих підприємств та супровідні роботам послуги, у тому числі геодезичні роботи, буріння, сейсмічні дослідження, аеро- і супутникова фотозйомка та інші послуги, що включаються до кошторисної вартості робіт, якщо вартість таких послуг не перевищує вартості самих робіт (пункти 22, 27 ч. 1 ст. 1 Закону України Про публічні закупівлі).

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України Про публічні закупівлі, договір про закупівлю господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Сутність публічної закупівлі полягає у забезпеченні виникнення прав та обов`язків у замовників (зобов`язання зі сплати коштів за придбані товари, виконані роботи чи надані послуги) та учасників процедур закупівель (продажу таких товарів, виконанні робіт чи наданні послуг учасником за результатами проведення процедури закупівлі) у порядку, встановленому Закону України Про публічні закупівлі.

Якщо публічна закупівля завершується оформленням відповідного господарського договору, то оскаржити можна такий договір, а вимога про визнання недійсною закупівлі не є ефективним способом захисту.

При цьому, оскільки процедура закупівлі завершується укладенням договору, рішення уповноваженої особи замовника, оформлене відповідним протоколом, є таким, що вичерпало дію фактом його виконання (укладенням договору).

Такі висновки сформульовані, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.08.2023 у справі №924/1288/21 та в постановах Верховного Суду від 23.08.2023 у справі №903/745/22, від 11.06.2024 у справі №918/565/22.

Судом встановлено, що однією із позовних вимог, заявлених прокурором у даній справі, є вимога про визнання недійсними результатів торгів, оформлених рішенням тендерного комітету Управління капітального будівництва Ужгородської міської ради про визначення переможця торгів процедури закупівлі по предмету: Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району, ІІ-га черга - будівництво, викладеним у протоколі засідання тендерного комітету від 13.08.2021.

Водночас беручи до уваги те, що відкриті торги UA-2021-08-09-012026-а завершилися укладенням відповідачами спірного Договору підряду №122/21 від 06.10.2021, то оскарження результатів їх проведення, викладених у протоколі засідання тендерного комітету Управління капітального будівництва Ужгородської міської ради від 13.08.2021, не є ефективним способом захисту, адже рішення уповноваженої особи замовника є таким, що вичерпало дію фактом його виконання (укладенням договору) і його оскарження не призведе до поновлення права (подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.08.2023 у справі №924/1288/21, у постанові об`єднаної плати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2023 у справі №905/77/21 та постанові Верховного Суду від 11.06.2024 у справі №918/565/22).

Отже, Закарпатською обласною прокуратурою в частині позовної вимоги про визнання недійсними результатів торгів, оформлених рішенням тендерного комітету обрано неефективний спосіб захисту, який не забезпечить поновлення порушених прав держави, за захистом яких він звернуся до суду.

Обрання неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20, від 02.08.2023 у справі №924/1288/21).

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого прокурором позову в цій частині.

Щодо обраного прокурором способу захисту у вигляді визнання недійсним Договору підряду №122/21 від 06.10.2021, який частково виконано, суд зазначає наступне.

Стаття 202 Цивільного кодексу України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам.

За приписами статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі №910/12787/17).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Для такого визнання з огляду на приписи статті 5 Цивільного кодексу України суд має застосувати акт цивільного законодавства, чинний на момент укладення договору (такі висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17, від 13.07.2022 у справі №363/1834/17).

Відтак, слід враховувати, що в будь-якому разі підставою для звернення до суду з позовом є наявність самого факту порушення права. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить і саме з метою його захисту. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, слід виходити з його ефективності, тобто відповідності такого способу захисту змісту порушеного права, характеру правопорушення та можливості забезпечити поновлення порушеного права.

З аналізу правової природи відкритих торгів як способу забезпечення потреб замовника шляхом закупівлі товарів, робіт, послуг, ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення відкритих торгів, оформлення за їх результатом договору про закупівлю, є правочином, який може бути визнаний недійсним у судовому порядку з підстав недодержання при його вчиненні вимог, передбачених частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України. При цьому, підставою визнання такого договору недійсним є порушення передбачених законодавством правил проведення торгів, визначених, зокрема, Законом України Про публічні закупівлі, та наслідком проведення яких фактично є дії сторін щодо укладання договору.

Частинами 1 та 2 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №904/1907/15).

За приписами статей 215 та 216 Цивільного кодексу України, вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Така вимога може бути об`єднана з вимогою про визнання правочину недійсним, що в цілому сприяє швидкому та ефективному відновленню правового становища сторін, яке існувало до вчинення правочину, або заявлена як самостійна вимога у вигляді окремого позову. Якщо позов щодо застосування наслідків недійсності правочину не подано, суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи, оскільки згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 216 Цивільного кодексу України, зазначене право є у суду лише щодо нікчемних правочинів (правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №904/1907/15, від 09.09.2021 у справі №925/1276/19, від 11.06.2024 у справі №918/565/22).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.05.2023 у справі №905/77/21 зазначено, що визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження, суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №908/976/19.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2023 у справі №905/77/21 наголосила, що, фактично уточнюючи висновок, викладений в пункті 5.29. постанови від 21.09.2022 у справі №908/976/19, Велика Палата Верховного Суду в пункті 154 постанови від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц звернула увагу на те, що у разі, якщо на виконання оспорюваного правочину товариством сплачено кошти або передано інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не призводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення вимоги саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини 1 статті 216, статті 387, частин 1, 3 статті 1212 Цивільного кодексу України).

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2023 у справі №905/77/21 уточнила висновки щодо застосування норм матеріального права (частини 3 статті 215, частин 1, 2 статті 216 Цивільного кодексу України), викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 906/1061/20, щодо ефективності визнання недійсним договору про закупівлю у випадку, коли вимогу про проведення двосторонньої реституції не було заявлено одночасно з вимогою про визнання правочину недійсним, сформулювавши свій висновок таким чином: Позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача. Водночас, у випадку звернення прокурора в інтересах держави з позовом про визнання недійсним виконаного/частково виконаного договору про закупівлю без заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, виключається як необхідність дослідження господарськими судами наслідків визнання договору недійсним для держави як позивача, так і необхідність з`ясування того, яким чином будуть відновлені права позивача, зокрема, обставин можливості проведення реституції, можливості проведення повторної закупівлі товару (робіт, послуг) у разі повернення відповідачем коштів, обов`язку відшкодування іншій стороні правочину вартості товару (робіт, послуг) чи збитків, оскільки обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Аналогічної позиції притримується і Верховний Суд у постанові від 11.06.2024 у справі №918/565/22.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору підряду №122/21 від 06.10.2021 підрядником було виконано, а замовником, у свою чергу, прийнято та оплачено роботи на загальну суму 6 923 777,28 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в №1 від 22.10.2021 (за жовтень 2021 року), №2 від 02.12.2021 (за грудень 2021 року), №3 від 21.12.2021 (за 2-гу декаду грудня 2021 року), №1 від 30.09.2022 (за вересень 2022 року) та №2 від 19.12.2022 (за грудень 2022 року), довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 №140 від 22.10.2021, №221 від 02.12.2021, №243 від 21.12.2021, б/н від 30.09.2022 та б/н від 19.12.2022, а також платіжними інструкціями №606 від 23.10.2021 на суму 1 080 000 грн, №794 від 02.12.2021 на суму 976 668,64 грн, №863 від 21.12.2021 на суму 976 668,64 грн, №3 від 05.10.2022 на суму 1 950 000 грн та №1 від 08.02.2023 на суму 1 940 440 грн.

З наведеного, у свою чергу, випливає, що навіть у разі визнання недійсним оспорюваного договору підряду, замовник не матиме змоги повернути результати робіт підряднику чи оголосити на означені роботи нову закупівлю, проте зобов`язаний буде оплатити підряднику виконані роботи, відповідно до приписів ст. 216 Цивільного кодексу України, за цінами, які існують на момент відшкодування, що, враховуючи інфляційні процеси в державі, може призвести до додаткових витрат бюджетних коштів.

Таким чином, суд висновує, що визначені прокурором інтереси держави, які порушені внаслідок недотримання визначеної законодавством процедури державної закупівлі, повинні мати матеріальний вираз, а обраний в даній справі прокурором спосіб захисту таких прав, без вимоги про застосування реституції або відшкодування шкоди чи збитків, не може забезпечити їх реального захисту (аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 22.06.2021 у справі №922/2895/20).

Будь-яких вимог про відшкодування вартості виконаних підрядних робіт за рахунок сплачених бюджетних коштів прокурором не заявлено, як і не зазначено про необхідність відшкодування державі розміру понесених, на його думку, збитків, що свідчить про те, що обраний прокурором спосіб захисту за наявних у даній справі обставин не є ефективним, оскільки не забезпечить реального захисту економічних інтересів держави, порушення яких самим же прокурором обґрунтовано укладенням незаконного правочину та завдання шкоди місцевому бюджету у вигляді незаконних витрат.

Водночас у випадку звернення прокурора в інтересах держави з позовом про визнання недійсним виконаного/частково виконаного договору про закупівлю без заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, виключається як необхідність дослідження господарськими судами наслідків визнання договору недійсним для держави як позивача, так і необхідність з`ясування того, яким чином будуть відновлені права позивача, зокрема, обставин можливості проведення реституції, можливості проведення повторної закупівлі товару (робіт, послуг) у разі повернення відповідачем коштів, обов`язку відшкодування іншій стороні правочину вартості товару (робіт, послуг) чи збитків, оскільки обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки прокурор у цій справі не заявляв до суду вимогу про застосування наслідків виконання недійсного правочину, враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.05.2023 у справі №905/77/21, обраний Закарпатською обласною прокуратурою спосіб захисту прав не є ефективним. Позовна вимога про визнання недійсним договору підряду задоволенню не підлягає.

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 131-1 Конституції України, на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у господарські правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює господарські права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у господарських, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі №915/478/18, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).

У Рішенні від 05.06.2019 №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті (абзаци 1 та 2 частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 1 3 ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру).

Із урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає суду підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, позов заявлено прокурором в інтересах держави в особі Державної аудиторської служби України та Західного офісу Держаудитслужби, на які законодавством покладено обов`язок щодо здійснення конкретних функцій у спірних правовідносинах, пов`язаних із захистом інтересів держави.

Матеріали справи свідчать, що за результатами моніторингу закупівлі UA-2021-08-09-012026-а Державною аудиторською службою України складено висновок від 13.05.2022, яким встановлені порушення абзаців других пунктів 1 та 2 частини першої статті 31 Закону України Про публічні закупівлі.

В подальшому, для вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в особі Державної аудиторської служби України Закарпатська обласна прокуратура звернулася до останньої із листом запитом №15-904ВИХ-22 від 29.08.2022 щодо встановлення факту реагування на допущені відповідачами порушення законодавства у сфері публічних закупівель.

Аналогічні за змістом запити за №15-905ВИХ-22 від 29.08.2022 та №12-912ВИХ-22 від 06.12.2022 прокурором надіслано і на адресу Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області.

У відповідь на запит прокурора, Державна аудиторська служба України листом №003100-17/7346-2022 від 20.09.2022 повідомила про відсутність нормативно визначених підстав для її звернення до суду за результатами проведення моніторингу спірної закупівлі.

Листами №15-905вих-22 від 29.08.2022 та №130713-17/70-2022 від 12.01.2023 Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області повідомило прокурора, що у спірних правовідносинах Державна аудиторська служба України є відповідальною за проведення моніторингу процедури закупівлі та, відповідно, за вжиття заходів відповідно до законодавства.

У даному контексті суд зауважує, що правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні №2939-XII від 26.01.1993.

Частиною 1 статті 1 означеного Закону визначено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі (ч. 2 ст. 2 Закону України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні).

Відповідно до п. 8 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в України" органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Згідно із п. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 03.02.2016 (зі змінами) (далі Положення), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Приписами абз. 3 підп. 9 п. 4 Положення визначено, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме, звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Водночас згідно із підп. 20 п. 6 Положення, Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право, в тому числі, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

За змістом п. 7 Положення, Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

За встановлених судом обставин, у спірних правовідносинах саме позивачі є уповноваженими органами на звернення до суду з метою реалізації повноважень щодо здійснення державного фінансового контролю із правом порушувати питання, зокрема, про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства у сфері публічних закупівель.

Відтак, із огляду на нездійснення останніми захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, суд вважає, що прокурором належним чином обґрунтовано підстави для звернення з відповідним позовом до суду в інтересах держави в особі Державної аудиторської служби України та Західного офісу Держаудитслужби.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на прокурора у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 130, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

СУД УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на прокурора.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 03.07.2024.

Суддя Пригара Л.І.