ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2024 р. Справа№ 910/10936/23 (755/8723/22)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поліщука В.Ю.

суддів: Доманської М.Л.

Пантелієнка В.О.

секретар судового засідання Новик В.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.04.2023 року,

у справі № 910/10936/23 (755/8723/22) (суддя Івченко А.М.),

за позовом ОСОБА_2 ,

до ОСОБА_1 ,

про стягнення заборгованості,

в межах справи 910/10936/23,

про неплатоспроможність,

учасники апеляційного провадження в судове засідання не з`явились,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2024 року у справі № 910/10936/23 (755/8723/22) повернуто зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаною ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2024 року у справі № 910/10936/23 (755/8723/22) про повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 в межах справи № 910/10936/23 про неплатоспроможність фізичної особи, ОСОБА_1 , звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору у розмірі - 3 028 грн 00 коп. за подання апеляційної скарги, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.04.2024 року у справі № 910/10936/23 (755/8723/22), направити справу для продовження розгляду до місцевого господарського суду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2024 року, апеляційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Поліщук В.Ю. (суддя доповідач), судді Пантелієнко В.О., Доманська М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2024 року витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/10936/23 (755/8723/22), за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в межах справи №910/10936/23; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення без руху апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.04.2024 року у справі №910/10936/23 (755/8723/22).

02.05.2024 року до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/10936/23 (755/8723/22) в 1-му томі.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 було заявлено Клопотання про звільнення від сплати судового збору (п.2 прохальної частини).

В обґрунтування вказаного Клопотання скаржником додано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 13.02.2024 року за період з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2024 року, Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - задоволено; звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.04.2024 року у справі № 910/10936/23 (755/8723/22); відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.04.2024 року у справі № 910/10936/23 (755/8723/22). Розгляд апеляційної скарги призначено на 04.06.2024 року.

Відповідно до Протоколу судового засідання від 04.06.2024 року, учасники справи в судове засідання не з`явились, клопотань заявлено не було, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 року у справі № 910/10936/23 (755/8723/22) відкладено розгляд апеляційної скарги на 02.07.2024 року.

Відповідно до Протоколу судового засідання від 02.07.2024 року, учасники справи в судове засідання не з`явились, клопотань заявлено не було, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку. Колегія суддів апеляційного господарського суду вирішила за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання 02.07.2024 року, з огляду на наступне.

За положеннями ст. 129 Конституції України та ст. 2 ГПК України, одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Ст. 43 ГПК України зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

За приписами ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України).

Вказана правова позиція наведена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 року у справі № 924/369/19.

В цьому випадку апеляційна скарга може бути розглянута у судовому засіданні без участі представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, їх неявка не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги у цьому судовому засіданні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 року, належним чином повідомлено учасників апеляційного провадження, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2024 року у справі № 910/10936/23 (755/8723/22) повернуто зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 .

Зазначена ухвала Господарського суду міста Києва мотивована тим, що ОСОБА_1 не виконав вимог ухвали господарського суду першої інстанції, не усунув недоліки позовної заяви. Щодо повторного Клопотання ОСОБА_1 , доданого до Заяви про усунення недоліків, то враховуючи рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість Заяви, зазначені обставини не можуть вважатися підставою для відстрочення від такої сплати.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2024 року у справі № 910/10936/23 (755/8723/22) ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.04.2024 року у справі № 910/10936/23 (755/8723/22), направити справу для продовження розгляду до місцевого господарського суду.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що господарським судом першої інстанції при прийнятті вказаної ухвали було порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, скаржник зазначає, що позивачем було надано до господарського суду першої інстанції докази на підтвердження того, що розмір судового збору у 7 627 грн 06 коп. перевищує у 5 разів дохід позивача за 2023 рік.

Як вказує скаржник, місцевим господарським судом не надано належну оцінку розміру доходу позивача за 2023 рік, що підтверджується Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору (т. 1, арк. справи 6).

Розглянувши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2023 року у справі № 910/10936/23 порушено провадження у справі про неплатоспроможність боржника-фізичної особи ОСОБА_1 .

В провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/10936/23 (755/8723/22) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 428 203 грн 69 коп.

29.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва із зустрічним позовом про визнання недійсним Попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу квартири від 20.12.2019 року р.н. 2770.

Водночас, текст зустрічної позовної заяви містить Клопотання про відстрочення сплати судового збору у розмірі 7 627 грн 06 коп.

Вказане клопотання мотивоване тим, що майновий стан позивача, щодо якого відкрито справу № 910/10936/23 про неплатоспроможність, не дозволяє сплатити судовий збір за подання зустрічної позовної заяви. Позивач зазначив, що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 13.02.2024 року - розмір судового збору, який має сплатити позивач за подання позовної заяви перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Разом з цим, позивач зазначив, що Постановою від 09.05.2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 накладено арешт на грошові кошти позивача, Постановою від 09.05.2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 накладено арешт на майно позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 року залишено зустрічну позовну заяву без руху. Встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви в 10 (десять) днів з дня вручення цієї ухвали та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду доказів сплати судового збору в розмірі 7 627 грн 06 коп.

05.04.2024 року позивач подав до господарського суду першої інстанції Заяву про усунення недоліків, в якій повторно просив господарський суд першої інстанції відстрочити сплату судового збору у розмірі 7 627 грн 06 коп. за подання зустрічної позовної заяви до прийняття судового рішення у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2024 у справі № 910/10936/23 (755/8723/22) повернуто зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 .

Зазначена ухвала господарського суду першої інстанції мотивована, зокрема тим, що ОСОБА_1 не виконав вимог ухвали господарського суду першої інстанції, не усунув недоліки на які було вказано місцевим господарським судом при поданні зустрічної позовної заяви. Щодо повторного Клопотання ОСОБА_1 , доданого до Заяви про усунення недоліків, то враховуючи рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість Заяви, на переконання господарського суду першої інстанції зазначені обставини не можуть вважатися підставою для відстрочення від такої сплати. Крім того, місцевий господарський суд вказав, що заявником в Клопотанні не наведено жодної підстави, передбаченої ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», для відстрочення сплати судового збору.

Однак, колегія апеляційного господарського суду вважає таку позицію місцевого господарського суду необґрунтованою належним чином з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у ч. 1 цієї статті.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, неодноразово зазначав, що стаття 6 Конвенції містить не лише детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступу до суду.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 174 ГПК України, з урахуванням положень ч. 2, 6 ст. 260 цього Кодексу, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, наведених у ст. 162,164,172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 123 ГПК України).

Однією з умов розгляду справи судом визначено сплату судового збору у розмірі та у випадках, визначених законом (п. 2) ч. 1 ст. 164 ГПК України). Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

За ст. 2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

За змістом ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється, у тому числі, за подання до суду позовної заяви, апеляційної і касаційної скарг на судові рішення. Розміри ставок судового збору визначені у ст. 4 цього Закону.

Ст. 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умов, визначених у цій статті.

Аналіз наведених положень ст. 8 Закону України «Про судовий збір» дає підстави для висновку про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для відстрочення (за умов, передбачених ст. 8 Закону України «Про судовий збір») або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру чи звільнення сторони від сплати такого.

Необхідно зазначити, що звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених ст. 8 Закону України «Про судовий збір», є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а повноваження суду на власний розсуд (за наявності передбачених законом умов) звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

В той же час необхідно враховувати те, що судові процедури повинні бути справедливими, особа не може бути безпідставно позбавлена права, зокрема на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у судових справах (такий висновок наведено у Постанові Верховного Суду від 08.03.2024 року у справі № 910/14313/23).

Для уникнення створення особі перешкод для доступу до правосуддя у вигляді неможливості сплати судового збору, законодавством передбачено описаний вище процесуальний механізм забезпечення судового розгляду поданих особами документів, у випадку складності для таких осіб оплатити визначену законом суму судового збору повністю: відстрочення сплати судових витрат, розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру необхідних до сплати судових витрат, звільнення від його сплати, за наявності підстав та умов, визначених у статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Як вбачається з матеріалів справи, в тексті зустрічної позовної заяви наявне Клопотання про відстрочення сплати судового збору у розмірі 7 627 грн 06 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 року залишено зустрічну позовну заяву без руху. Встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви в 10 (десять) днів з дня вручення цієї ухвали та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду доказів сплати судового збору в розмірі 7 627 грн 06 коп.

05.04.2024 року позивач подав до господарського суду першої інстанції Заяву про усунення недоліків, в якій повторно просив господарський суд першої інстанції відстрочити сплату судового збору у розмірі 7 627 грн 06 коп. за подання зустрічної позовної заяви до прийняття судового рішення у справі. При цьому, ОСОБА_1 вказав, що на виконання вказаної ухвали Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 року, усуває недоліки шляхом подання до місцевого господарського суду Клопотання щодо відстрочки сплати судового збору у зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 відповідних обставин, що унеможливлюють з поважних причин, не залежних від нього, сплату судового збору у розмірі 7 627 грн 06 коп. до набрання законної сили рішення місцевого господарського суду у справі № 910/10936/23 (755/8723/23).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2024 у справі № 910/10936/23 (755/8723/22) повернуто зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 з посиланням на ст.ст. 174, 234, 235 ГПК України.

Зі змісту зазначеної ухвали місцевого господарського суду про повернення зустрічної позовної заяви вбачається, що господарський суд першої інстанції вказав лише на наявність у скаржника процесуального обов`язку сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги та дискреційність права суду, вирішувати питання відстрочення сплати судового збору. При цьому, ця ухвала не містить правової оцінки тих обставин (аргументів), які наведені ОСОБА_1 у Клопотанні про відстрочення сплати судового збору. Як і не містить оцінки всіх доказів наданих з Клопотанням про відстрочення сплати судового збору.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 року у справі № 906/308/20 зазначено, що: «сума зборів, призначена у світлі конкретних обставин цієї справи, включаючи спроможність заявника її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до суду чи ні, та чи мала «розгляд судом. Враховуючи ці чинники, далі Суд має визначити, чи становила вимога сплати збору, зокрема за обставин цієї конкретної справи, обмеження, яке завдало шкоди самій суті права заявника на доступ до суду. Отже, судовий збір сам по собі не обмежує право особи на справедливий суд, однак при цьому такий збір повинен встановлюватись з урахуванням спроможності заявника його сплатити та стадії, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено».

Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 29.11.2023 року у справі № 906/308/20 зазначила: «Незастосування до фізичної особи положень пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» з тих підстав, що така особа є відповідачем, може порушити право особи на справедливий суд (стаття 6 Конвенції). Зазначене також не відповідає ряду конституційних засад та основних засад господарського процесу: принципам рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункти 1, 8 частини другої статті 129 Конституції України); рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках (пункти 2, 8, 9 частини третьої статті 2 ГПК України).

Таким чином, положення пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до відповідача - фізичної особи за наявності відповідної підстави, визначеної зазначеною нормою. Відмова у звільненні від сплати судового збору з тих підстав, що така особа є відповідачем, без дослідження судом доказів, якими відповідач обґрунтовує наявність підстав для застосування пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», завдає шкоди самій суті права відповідача на доступ до суду.»

Слід зазначити, що реалізація права на подання клопотання про відстрочення сплати судового збору, у контексті обставин цієї справи, враховуючи суб`єктний склад сторін, не може у цьому випадку оцінюватись судом як невиконання вимог ухвали суду про сплату судового збору та бути наслідком повернення апеляційної скарги, без дослідження та встановлення судом майнового стану сторони, та наявності/відсутності умов для застосування статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Така позиція наведена, зокрема, у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.06.2024 року у справі № 910/686/20.

Водночас, подаючи двічі Клопотання про відстрочення сплати судового збору, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з тим, що розмір судового збору перевищує у 5 відсотків розміру річного доходу за 2023 рік, з доданими документами, ОСОБА_1 був вправі очікувати на його задоволення місцевим господарським судом, що (очевидно) надавало б йому підстави не сплачувати судовий збір до ухвалення рішення суду за результатами розгляду його позовної заяви.

Натомість, господарський суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху з підстав не подання позивачем доказів сплати судового збору, щодо Клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, подане із зустрічною позовною заявою, вочевидь, застосував приписи ст. 7 ГПК України, не надавши належної оцінки обставинам, які слугували для подання такого Клопотання.

Оскаржуваною ухвалою господарський суд першої інстанції розглянув Клопотання позивача про відстрочення судового збору та одночасно повернув зустрічну позовну заяву через неусунення недоліків зустрічної позовної заяви.

Одночасна відмова у задоволенні клопотання і повернення зустрічної позовної заяви є невиправданими, оскільки, в разі відмови у задоволенні Клопотання, суд у процесуальний спосіб мав надати позивачу можливість сплатити судовий збір.

Таким чином, за відсутності дослідження судом першої інстанції обставин, якими скаржник обґрунтовував тяжкий майновий стан у поданому Клопотанні про відстрочення сплати судового збору, реалізація права на подання клопотання про відстрочення сплати судового збору не може у цьому випадку оцінюватись судом як невиконання вимог ухвали суду про сплату судового збору і мати наслідком повернення зустрічної позовної заяви.

Необґрунтована відмова у наданні відстрочки сплати судового збору, на підставі положень ст. 8 Закону України «Про судовий збір», та повернення апеляційної скарги, не відповідає ряду конституційних засад та основних засад господарського процесу: принципам рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом (п.п. 2,8,9 ч. 3 ст. 2 ГПК України); забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 1,8 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки відповідним аргументам учасників справи.

Оскаржувана ухвала господарського суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам до судового рішення з огляду на повернення позовної заяви без надання належної оцінки заявленому Клопотанню про відстрочення сплати судового збору та наданим доказам на підтвердження рівня майнового стану скаржника, із наданням позивачу можливості сплатити судовий збір у разі відмови у задоволенні вказаного клопотання, не відмовляючи у задоволенні клопотання та повертаючи позовну заяву одночасно.

Відтак, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Оцінюючи оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 року у справі "Проніна проти України", судова колегія зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).

Відповідно до ст. 280 ГПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи встановлені вище обставини у їх сукупності, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційної скарги, стосовно порушення норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а відтак, судова колегія дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зазначені рішення Європейського суду з прав людини господарський суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Керуючись ст.ст. 254,255,269-271,275,280,282,283,284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.04.2024 року у справі № 910/10936/23 (755/8723/22) скасувати.

3. Справу № 910/10936/23 (755/8723/22) направити до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про відстрочення чи відмову у відстроченнні сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі № 910/10936/23 (755/8723/22), відкриття чи відмову у відкритті провадження у справі, повернення без розгляду або залишення без руху зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 від 26.03.2024 року.

Повний текст складено та підписано 04.07.2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено

ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя В.Ю. Поліщук

Судді М.Л. Доманська

В.О. Пантелієнко