ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" червня 2024 р. Cправа № 902/30/24

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Глоби А.С.,

прокурора - Фесенко Д.О.,

представниці позивача - Малофєєвої О.В.,

у відсутності представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом: Першого заступника керівника Гайсинської окружної прокуратури (вул. Волонтерів, 15А, м. Гайсин, Вінницька область, 23700) в інтересах держави в особі Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області (вул. Кравчика Петра, б. 4, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область, 24321)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сансара" (вул. К.Маркса, 2б, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область, 24321)

про стягнення 105 960,69 грн безпідставно збережених коштів,

В С Т А Н О В И В :

Першим заступником керівника Гайсинської окружної прокуратури подано позов в інтересах держави в особі Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сансара" про стягнення 121 571,98 грн безпідставно збережених коштів.

Ухвалою суду від 09.01.2024 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/30/24 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.02.2024 о 12:00 год.

Під час підготовчого провадження у справі, строк якого протокольною ухвалою від 05.03.2024 продовжено на 30 днів в порядку ч. 3 ст. 177 ГПК України, вчинено ряд процесуальних дій:

- учасники справи скористалися правом на подання заяв по суті спору: відповідачем подано заперечення на позовну заяву (а.с. 184-187, т. 1); прокурором - відповідь на заперечення відповідача (а.с. 196-207, т. 1);

- також прокурором, позивачем та відповідачем подано ряд додаткових доказів, які долучено до матеріалів справи (а.с. 217-290, т. 1; а.с. 1-12, 17-19, т. 2);

- ухвалою від 12.02.2024 витребувано у Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області нормативно-грошову оцінку спірної земельної ділянки (кадастровий номер :07:001:0261) з 2021 по 2022 роки (а.с. 157, т. 1; 1-12, т. 2);

- протокольними ухвалами в порядку ст. 46 ГПК України прийнято заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог (вх. №01-34/2367/24 від 05.03.2024), а згодом про зменшення розміру позовних вимог (вх. №01-34/2712/24 від 12.03.2024), відтак ціна позову склала 105 960,69 грн;

- протокольною ухвалою від 30.04.2024 відхилено як необґрунтоване клопотання відповідача про призначення у справі судової земельно-технічної та з питань землеустрою експертизи.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито таку стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 28.05.2024, про що 30.04.2024 постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі.

За результатами проведеного судового засідання 28.05.2024, внаслідок задоволення усного клопотання прокурора про відкладення розгляди справи, розгляд справи по суті відкладено на 20.06.2024, про що постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі.

На визначений час у судове засідання 20.06.2024 з`явилися прокурор та представниця позивача. Повідомлений належним чином відповідач (шляхом доставки ухвали від 30.05.2024 до Електронного кабінету ЄСІТС та під розписку представника відповідача від 28.05.2024) правом участі у судовому засіданні не скористався.

Прокурор та представниця відповідача позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав та обставин, викладених у позовній заяві та відповіді на заперечення відповідача.

В обґрунтування заявленого позову прокурор посилається на те, що відповідачем використовується земельна ділянка комунальної власності площею 0,3492 га з кадастровим номером :07:001:0261 за відсутності зареєстрованого у встановленому законодавством порядку відповідного речового права на неї.

Суть заперечень відповідача зводиться до того, що обрахунок позову прокурора ґрунтується на витягу з нормативно грошової оцінки земельної ділянки №791 від 29.05.2020 виходячи з площі 0,349 га, що визначена в акті постійного землекористування. В той же час безпосередньо під забудовою знаходиться земельна ділянка площею 0,0803 га.

Окрім того, відповідач акцентує увагу, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 23 лютого 2022 року по справі №902/1004/21, яке набрало законної сили 11 липня 2022 року:

1. Визнано недійсним з моменту вчинення правочин з відчуження нерухомого майна - комплексу будівель та споруд, загальною площею 518,5 кв.м., розташованого за адресою вул. Наконечного, 170, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область, оформлений Актом приймання - передачі майна до Статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "САНСАРА" (вул. К. Маркса, 2Б, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область, 24320, код - 33714510) номер: б/н, від 04.08.2021 року (видавник: Директор ПП "Екатерина" Романюк А.О.; Директор ТОВ "САНСАРА" Романюк О.В.; рішення одноособового учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "САНСАРА", серія та номер: б/н, виданий 04.08.2021, видавник: учасник ТОВ "САНСАРА").

2. Скасовано рішення, індексний номер: 59721242 від 09.08.2021 року державного реєстратора Солієвої Людмили Василівни, Ободівська сільська рада, Вінницька область про державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "САНСАРА" (вул. К. Маркса, 2Б, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область, 24320, код - 33714510) на нерухоме майно - комплекс будівель та споруд, загальною площею 518,5 кв.м., розташований за адресою вул. Наконечного, 170, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область. За приписами ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або право.

Отже, акт приймання-передачі нерухомого майна - майнового комплексу будівель та споруд, загальною площею 518, 5 кв.м., розташованого за адресою вул. Наконечного, 170 м. Ладижин, номер: б/н, який рішенням суду визнано недійсним з моменту вчинення, не створює жодних правових наслідків для ТОВ "САНСАРА".

У відповіді на письмове заперечення відповідача прокурор вказує, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0261 площею 0,3492 га входить до складу земельної ділянки площею 0,3825 га , на якій розташовано майновий комплекс, що в період з 06.08.2021 по 23.05.2022 перебував у фактичному розпорядженні та користуванні ТОВ "Сансара".

Для проведення розрахунків суми безпідставно збережених коштів Ладижинською міською радою взято саме ту земельну ділянку, яка на час її використання ТОВ "Сансара" вважалася сформованою, тобто ділянку з кадастровим номером :07:001:0261 площею 0,3492 га.

Крім того, прокурор зазначає, що відповідачем не обґрунтовано доводів щодо неналежності чи недопустимості доказів нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у період з 06.08.2021 по 23.05.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Сансара" () (ТОВ "Сансара") на праві власності належав майновий комплекс будівель і споруд загальною площею 518,5 кв.м. за адресою: вул. Наконечного, 170, м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області.

До ТОВ "Сансара" () право власності на зазначене майно перейшло від ПП "Екатерина." () на підставі акту приймання-передачі майна до статутного капіталу підприємства та рішення № 4 одноособового учасника ТОВ "Сансара" Романюка Олександра Володимировича від 04.08.2021.

Згідно із Актом обстеження земельної ділянки від 13.09.2021, який складений тимчасовою робочою комісією з розгляду земельних питань Ладижинської міської ради, встановлено факт використання ТОВ "Сансара" у період часу з 06.08.2021 по 23.05.2022 земельної ділянки комунальної власності за адресою вул. Наконечного, 170, м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області без правоустановчих документів.

23.03.2021 Господарським судом Вінницької області було прийнято рішення у справі № 902/1026/20, відповідно до якого повністю задоволено позов Ладижинської міської ради про стягнення з Підприємства "Екатерина." 101 514,32 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування в період з 01.02.2020 по 01.10.2020 земельною ділянкою комунальної власності, площею 3492 кв. м., на якій розташоване нерухоме майно підприємства.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.07.2021 зазначене рішення залишено без змін.

Вищезазначеним рішенням, з урахуванням виправленої описки згідно із ухвалою від 12.04.2021 у справі № 902/1026/20, встановлено, що:

"Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 29.01.2020 приватне підприємство "Екатерина." () набуло право власності на комплекс будівель та споруд, загальною площею 518,5 кв.м, який розташований за адресою м.Ладижин, вул.Наконечного, 170, шляхом передачі зазначеного нерухомого майна до Статутного фонду приватного підприємства його засновником та керівником гр. ОСОБА_1 згідно акту приймання - передачі майна до Статутного капіталу б/н від 22.01.2020.

30.12.1999 іншому приватному підприємству "Екатерина" () був виданий державний акт на право постійного користування землею серії І-ВН №003288 (кадастровий номер земельної ділянки :07:001:0261) для розміщення кафе та влаштування зони відпочинку, загальною площею 0,3492 га, на якій і був збудований вищезазначений майновий комплекс будівель та споруд."

Окрім того, 02.03.2022 Господарським судом Вінницької області постановлено рішення у справі № 902/1004/21 за Ладижинської міської ради до Приватного підприємства "Екатерина.", Товариства з обмеженою відповідальністю "Сансара" та Ободівської сільської ради, за участю в розгляді справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, про визнання правочину недійсним, скасування рішення державного реєстратора, реєстрацію права власності.

Зазначеним рішенням, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 у справі № 902/1004/21, зокрема:

- визнано недійсним з моменту вчинення правочин з відчуження нерухомого майна - комплексу будівель та споруд, загальною площею 518,5 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 , оформлений Актом приймання-передачі майна до Статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "САНСАРА" (вул. К. Маркса, 2Б, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область, 24320, код - 33714510) номер: б/н, від 04.08.2021 року (видавник: Директор ПП "Екатерина" Романюк А.О.; Директор ТОВ "САНСАРА" Романюк О.В.; рішення одноособового учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "САНСАРА", серія та номер: б/н, виданий 04.08.2021, видавник: учасник ТОВ "САНСАРА");

- скасовано рішення, індексний номер: 59721242 від 09.08.2021 року державного реєстратора Солієвої Людмили Василівни, Ободівська сільська рада, Вінницька область про державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Сансара" (вул. К. Маркса, 2Б, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область, 24320, код - 33714510) на нерухоме майно - комплекс будівель та споруд, загальною площею 518,5 кв.м., розташований за адресою вул. Наконечного, 170, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область;

- визнано за Приватним підприємством "Екатерина." (вул. Наконечного, 170, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область, 24321, код - 43464049) право приватної власності на майновий комплекс будівель та споруд, загальною площею 518,5 кв.м., розташований за адресою вул. Наконечного, 170, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область.

Прокурор, обґрунтовуючи, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Сансара" у період з 06.08.2021 по 23.05.2022 використовувалася земельна ділянка комунальної власності площею 0,3492 га з кадастровим номером :07:001:0261 за відсутності зареєстрованого у встановленому законодавством порядку відповідного речового права на неї (оскільки на такій земельній ділянці розміщений комплекс будівель та споруд, загальною площею 518,5 кв.м., розташований за адресою вул. Наконечного, 170, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область, право власності на який у зазначений період було зареєстровано за ТОВ "Сансара"), звернувся із відповідним позовом до суду в інтересах Ладижинської міської ради про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за такий період.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

Згідно із статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у вказаній редакції).

Отже, чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Як слідує зі змісту вказаних положень Цивільного та Земельного кодексів України, відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

В силу приписів частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина 2 статті 1166 Цивільного кодексу України).

Натомість предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом положень глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Частиною 1 статті 93 та статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 цього Кодексу).

Таким чином, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини 2 статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18 викладено правовий висновок про те, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів оформлення відповідачем права користування спірною земельною ділянкою кадастровий номер :07:001:0261 в період з 06.08.2021 по 23.05.2022. Поряд з цим рішенням Господарського суду Вінницької області у справі № 902/1026/20 від 23.03.2021 встановлено та сторонами не заперечується факт розміщення на праві власності майнового комплексу будівель і споруд загальною площею 518,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 № 902/1026/20, право власності на яке в період з 06.08.2021 по 23.05.2022 було зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Сансара".

За змістом визначення, наведеного у частині 1 статті 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 цього Кодексу формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Так, рішенням Господарського суду Вінницької області у справі № 902/1026/20 від 23.03.2021 встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер :07:001:0261 в розумінні ст.79-1 Земельного Кодексу України та п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" вважається сформованою і є об`єктом цивільних правовідносин з 30.12.1999 р. відповідно до Державного акту серії І-ВН №003288.

Такий висновок підтримано у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.07.2021 у цій же справі №902/1026/20.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (частина 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі").

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі № 920/739/17.

Про необхідність встановлення судом обставин щодо визначення розміру орендної плати на підставі затвердженої у встановленому законом порядку нормативної грошової оцінки земельної ділянки, підтвердженої належними та допустимими доказами, що, у свою чергу, є необхідним для визначення розміру недоотриманого доходу за фактичне користування земельною ділянкою вказано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 12.04.2019 у справі № 922/981/18.

Відповідно до здійсненого Ладижинською міською радою розрахунку у заяві про зменшення розміру позовних вимог, розмір орендної плати, яку мав би сплатити відповідач за період з 06.08.2021 по 23.05.2022 у випадку укладення договору оренди землі, на підставі нормативно грошової оцінки земельної ділянки із площею 0,3492 га становить 105 960,69 грн.

При визначенні нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка стала підставою для проведеного розрахунку, позивач посилається на отриманий 11.03.2024 лист Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №0-2-0.6-1582/2-24, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :07:001:0261 станом на 01.01.2021 року становила 1 977 554,52 грн, станом на 01.01.2022 - 1 812 732,12 грн.

Поряд з цим відповідно до частини 2 статті 20 і частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Тобто належним доказом на підтвердження нормативної грошової оцінки земельної ділянки є саме витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

За відсутності у матеріалах справи витягів з технічної документації грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :07:001:0261 за спірний період, заявлений до стягнення з відповідача розмір безпідставно збережених коштів не може вважатися обґрунтованим.

Водночас доданий прокурором до позовної заяви витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №791 від 29.05.2020, у якому нормативно-грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :07:001:0261 площею 3492 кв.м визначена в сумі 2 175 306,48 грн, не підтверджує актуальність такої оцінки за спірний період з 06.08.2021 по 23.05.2022.

Окрім того, стаття 2 ГПК України визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У статті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16 та від 14.05.2019 у справі № 910/11511/18).

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Такий же висновок підтримано у Верховним Судом у постанові від 22.03.2023 у справі № 509/5080/18.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Як уже зазначалося, рішенням Господарського суду Вінницької області від 02.03.2022 у справі № 902.104.21, яке набрало законної сили згідно із постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 у справі № 902/1004/21, зокрема:

- визнано недійсним з моменту вчинення правочин з відчуження нерухомого майна - комплексу будівель та споруд, загальною площею 518,5 кв.м., розташованого за адресою вул. Наконечного, 170, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область, оформлений Актом приймання-передачі майна до Статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "САНСАРА" (вул. К. Маркса, 2Б, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область, 24320, код - 33714510) номер: б/н, від 04.08.2021 року (видавник: Директор ПП "Екатерина" Романюк А.О.; Директор ТОВ "САНСАРА" Романюк О.В.; рішення одноособового учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "САНСАРА", серія та номер: б/н, виданий 04.08.2021, видавник: учасник ТОВ "САНСАРА");

- скасовано рішення, індексний номер: 59721242 від 09.08.2021 року державного реєстратора Солієвої Людмили Василівни, Ободівська сільська рада, Вінницька область про державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Сансара" (вул. К. Маркса, 2Б, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область, 24320, код - 33714510) на нерухоме майно - комплекс будівель та споруд, загальною площею 518,5 кв.м., розташований за адресою вул. Наконечного, 170, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область;

- визнано за Приватним підприємством "Екатерина." (вул. Наконечного, 170, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область, 24321, код - 43464049) право приватної власності на майновий комплекс будівель та споруд, загальною площею 518,5 кв.м., розташований за адресою вул. Наконечного, 170, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною першою 1 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Отже, оскільки правочин з відчуження нерухомого майна - комплексу будівель та споруд, загальною площею 518,5 кв.м., розташованого за адресою вул. Наконечного, 170, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область, оформлений Актом приймання-передачі майна до Статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "САНСАРА" (вул. К. Маркса, 2Б, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька область, 24320, код - 33714510) № б/н від 04.08.2021, визнано недійсним з моменту його вчинення - 04.08.2021, тому реєстрація права власності на вказаний комплекс будівель за Товариством з обмеженою відповідальністю "Сансара" у період з 06.08.2021 по 23.05.2022 не створює для вказаного Товариства жодних правових наслідків, відтак Товариство з обмеженою відповідальністю "Сансара" є неналежним відповідачем у даному спорі.

Поряд з цим суд враховує, що сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Суть державної реєстрації прав це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 р. у справі № 911/3594/17, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 р. у справі № 910/10987/18, а також у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 р. у справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 р. у справі № 916/675/15, від 6 жовтня 2021 р. у справі № 910/13574/20.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із оцінки наявних у справі доказів, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, позаяк прокурором не доведено належними та допустимими доказами нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки та, відповідно, суми нарахування безпідставно збережених коштів. Поряд з цим Товариство з обмеженою відповідальністю "Сансара" не є належним відповідачем у даному спорі, що є самостійною підставою для відмови у позові.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 3028 грн залишаються за прокурором.

Керуючись ст. ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 3028 грн залишити за прокурором.

3. Згідно із приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Відповідно до положень ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи до Електронних кабінетів ЄСІТС.

Повне рішення складено 01 липня 2024 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи.