Справа № 909/524/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.07.2024 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П.А., секретар судового засідання Попович Л.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" вих. № 1121 від 03.08.2023 (вх. № 9507/23 від 11.08.2023) на дії та бездіяльність приватного виконавця Солонька Миколи Миколайовича у справі

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (вул. Бульварно-Кудрявська, 33, м. Київ, 01054)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" (вул. Василіянок, 22, м. Івано-Франківськ, 76018)

про стягнення страхового відшкодування в сумі 78 833, 02 гривень,

представники сторін не з"явились

В С Т А Н О В И В:

у провадженні Господарського суду Івано-Франківської області перебувала справа за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" про стягнення страхового відшкодування в сумі 78 833, 02 гривень.

25.07.2019 суд ухвалив рішення, яким позов задовольнив.

22.08.2019 на виконання вказаного рішення суд видав наказ.

07 серпня 2023 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з скаргою щодо дій та бездіяльності приватного виконавця, в якій просить визнати дії приватного виконавця Солонько Миколи Миколайовича незаконними та зобов`язати останнього повернути невикористані кошти авансового внеску в сумі 2 422,62 грн, сплачені відповідно до платіжної інструкції №9311 від 11 червня 2020 року та в сумі 2 422,62 грн, сплачені відповідно до платіжної інструкції №9789 від 22 червня 2020 року, на рахунок стягувача Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго».

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2023 року у справі №909/524/19 у задоволенні скарги АТ "СК "Інго" на дії та бездіяльність приватного виконавця відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 15 листопада 2023 року у справі №909/524/19 ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2023 року залишено без змін, а апеляційну скаргу АТ «Страхова компанія «Інго» - без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 15 лютого 2024 року у справі №909/524/19 касаційну скаргу АТ "Страхова компанія "Інго" задоволено частково, постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2023 та ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 25.08.2023 у справі №909/524/19 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Так, Верховний Суд зазначив, що відповідно до змісту ухвали господарського суду, яка залишена без змін постановою господарського суду апеляційної інстанції, остання містить взаємовиключні висновки щодо відмови у задоволенні скарги на дії та бездіяльність приватного виконавця. Так, в ухвалі зазначено: 1) вимоги скаржника випливають з цивільно-правових відносин, що виникли між сторонами на підставі договору про додаткову винагороду приватного виконавця і сплачені кошти не є авансовим внеском, а тому в задоволенні скарги на дії приватного виконавця слід відмовити, а також те, що 2) скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця з пропуском встановленого ст. 341 ГПК України строку на оскарження дій приватного виконавця. Як свідчить зміст оскарженої ухвали, господарський суд першої інстанції не надав оцінку доводам приватного виконавця про пропуск стягувачем строку для подання скарги. Зокрема господарський суд першої інстанції не встановлював ні початок перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріплений у ч.1 ст.341 ГПК України, ні дату звернення стягувача з відповідною скаргою з дослідженням поведінки скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав. При цьому розглянув по суті подану скаргу, дійшовши висновку про безпідставність поданої скарги. Як свідчить зміст оскаржуваної постанови, апеляційний господарський суд також не досліджував питання дотримання стягувачем строку подання скарги на дії та бездіяльність приватного виконавця.

Суд касаційної інстанції наголосив, що відсутність в оскаржуваних судових рішеннях встановлення істотних обставин щодо початку та закінчення перебігу процесуального строку для звернення із скаргою до суду, факту дотримання стягувачем цього строку, може свідчити про передчасність висновків судів про прийняття до розгляду скарги та можливість господарського суду щодо розгляду такої скарги по суті в порядку ст.343 ГПК України, оскільки нормами ГПК України імперативно визначено, що пропущений процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлено за відповідних обставин судом виключно за клопотанням особи, що подає скаргу. Протилежні дії суду порушуватимуть права інших учасників спору (зокрема виконавця, дії якого оскаржуються) та загальні засади господарського судочинства, а саме його диспозитивності, рівності перед законом і судом та змагальності сторін. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.11.2023 у справі №904/3734/20 між тими ж сторонами та за аналогічних обставин і яку Верховний Суд враховує під час ухвалення цієї постанови.

За результатами нового розгляду скарги, ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2024 року у справі №909/524/19 провадження за скаргою Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго" від 03.08.2023 на дії та бездіяльність приватного виконавця у справі №909/524/23 закрито. А також суд роз`яснив Акціонерному товариству "Страхова компанія "Інго", що розгляд заявлених вимог слід здійснювати в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду мотивована тим, що частиною 5 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено строку оскарження бездіяльності виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби. Разом з тим, суд першої інстанції, взявши до уваги висновки Верховного Суду у справах №127/2-2177/2005, №589/6044/13 та №760/19348/20, врахувавши, що предметом скарги є оскарження бездіяльності приватного виконавця Солонька Миколи Миколайовича щодо неповернення коштів авансового внеску, дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що Акціонерне товариство "Страхова компанія "Інго" звернулося із зазначеною скаргою поза межами процесуального строку, передбаченого статтею 341 Господарського процесуального кодексу України. Разом з тим, місцевий господарський суд в ухвалі зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що між приватним виконавцем Солонько М.М. та АТ "Страхова компанія "Інго" (скаржником) наявні цивільно-правові відносини, що виникли на підставі договору про додаткову винагороду приватного виконавця від 04.05.2020, пунктами 3.1-3.5 якого передбачено умови та порядок оплати вартості додаткової винагороди приватному виконавцю. Відтак, суд дійшов висновку, що наявність вказаного договору, а також виставлених приватним виконавцем заявнику рахунків-фактур на оплату додаткової винагороди, та їх оплата останнім, свідчать про те, що сплачені спірні грошові кошти не є авансовими внесками в розумінні Закону України "Про виконавче провадження", а є оплатою додаткової винагороди за договором про додаткову винагороду приватного виконавця від 04.05.2020. Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що вимоги скаржника випливають з цивільно-правових відносин, що виникли між сторонами на підставі договору про додаткову винагороду приватного виконавця від 04.05.2020 і сплачені кошти не є авансовим внеском.

Суд зазначив, що за змістом скарги предметом спору у цій справі є не оскарження дій/бездіяльності приватного виконавця як суб`єкта владних повноважень, а неправомірність та безпідставність набуття останнім грошових коштів, які належать АТ "СК "Інго", що свідчить про приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин. За твердженнями суду, оскільки скаржником у цій справі заявляються вимоги про повернення безпідставно одержаних приватним виконавцем коштів, тому, вказаний спір не може бути предметом скарги на дії виконавця, оскільки не стосується оскарження дій, бездіяльності чи рішення приватного виконавця, як суб`єкта владних повноважень з безпосереднього виконання рішення за виконавчим документом в межах виконавчого провадження. Місцевий господарський суд вирішив закрити провадження за скаргою Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго" на дії та бездіяльність приватного виконавця Солонька Миколи Миколайовича, на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України та роз`яснив АТ "Страхова компанія "Інго", що розгляд заявлених вимог про стягнення з приватного виконавця безпідставно набутих коштів слід здійснювати в порядку цивільного судочинства.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 27 травня 2024року у справі №909/524/19 ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2024 року у справі №909/524/19 скасував, справу (скаргу Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго" вих.№1121 від 03 серпня 2023 року на дії та бездіяльність приватного виконавця у справі №909/524/19) направив для розгляду до Господарського суду Івано-Франківської області.

При цьому суд зазначив, що місцевому господарському суду під час розгляду скарги слід врахувати першочергово вирішити питання щодо дотримання заявником строку, передбаченого ч.1 ст.341 ГПК України.

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали справи № 909/524/19, в частині нового розгляду скарги АТ "СК "ІНГО" на дії та бездіяльність приватного виконавця, передано на розгляд судді Шкіндер П.А. (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2024).

Суд згідно з ухвалою від 18.06.2024 призначив розгляд вказаної скарги на 02.07.2024 об 11:30год.

Представники учасників справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Стягувач подав заяву про розгляд скарги без участі його представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступне.

На виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області по справі № 909/524/19 від 22.08.2019 року було видано наказ № 909/524/19 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» ЄДРІЮУ 22186790 па користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» страхового відшкодування 78833,02 грн. та судового збору 1921,00 гри.

Даний виконавчий документ було пред`явлено на примусове виконання до Приватного виконавця Солонька Миколи Миколайовича посвідчення №0112 виконавчий округ м. Києва, та на рахунок приватного виконавця сплачено авансові внески:

- в сумі 2422,62 гри платіжна інструкція № 9311 від 11.06.2020 року.

- в сумі 2422,62 гри. платіжна інструкція № 9789 від 22.06.2020 року.

28.10.2020 року, приватний виконавець Солонько Микола Миколайович повернув виконавчий документ, наказ 909/524/19 від 22.08.2019 р. стягувану без прийняття до виконання. відповідно до п.10 ч.4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», підтверджується відміткою приватного виконавця на звороті наказу.

Подана скарга мотивована тим, що відповідно до вимог абз. 13 ч. 4 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження" при поверненні стягувачу виконавчого документа сплачений ним авансовий внесок не повернув. На заяву Стягувача від 22.11.2022 з вимогою про повернення вказаних коштів відповіді не надав, кошти не повернув.

Представник приватного виконавця адвокат Коваль Р.О. надав суду заперечення Приватного виконавця від 24.08.2023 №48/08-23 (вх. №12375/23 від 25.08.2023) Пояснює, що вказані кошти надійшли до нього відповідно до умов укладеного зі стягувачем договору про додаткову винагороду приватного виконавця б/н від 04.05.2020 , проте, авансові внески стягувачів перераховуються на окремий небюджетний рахунок, відкритий Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування та державних банках, приватним виконавцем в банках (далі - рахунок авансових внесків. У поясненнях вказано, що виписка по авансовому рахунку свідчить про відсутність надходження коштів у вказаний АТ «СК «ІНГО» період в якості авансування будь-яких витрат в межах виконавчих проваджень. Крім того у поясненнях вкеазано, що положення ч. 2 ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження" щодо обов`язковості авансового внеску стягувача при відкритті виконавчого провадження були визнані неконституційними згідно з рішенням КСУ від 15.05.2019 та з вказаного часу не діють. Вважає, що спірні правовідносини мають приватно-правовий характер і стосуються повернення майна, набутого без достатніх правових підстав. Також зазначає, що скаргу подано майже через три роки після повернення стягувачу виконавчого документа та майже через рік після подання Стягувачем йому заяви. А тому вважає, що Стягувач безпідставно пропустив встановлені чинним законодавством України строки на оскарження дій Приватного виконавця. Просить в задоволенні скарги відмовити і вирішити питання про розподіл судових витрат,

Від стягувача надійшли додаткові пояснення Стягувача ( вх. 4267/24 від 12.03.2024) у яких просить звернути увагу, що оскаржується саме бездіяльність приватного виконавця, а відповідно до ч. 5 ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" строки оскарження бездіяльності не передбачені. Просить з цього приводу врахувати висновок, викладений в постанові Одеського апеляційного суду від 05.12.2023 у справі №496/683/18. Зазначає, що оскільки бездіяльність, на відміну від дій, має триваючий характер, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається, то у стягувача не було необхідності в поданні клопотання про поновлення строків. Водночас, в кінці пояснень зазначає, що подає клопотання про поновлення строку для подання скарги на бездіяльність Приватного виконавця відповідно до ч. 1 ст. 341 ГПК України. Згадує висновки Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №175/3995/17-ц/, від 22.12.2021 у справі №760/19348/20, від 16.10.2023 у справі №910/1432/21. Щодо оцінки договору про додаткову винагороду приватного виконавця від 04.05.2020 вважає, що докази, долучені представником Приватного виконавця, є неналежними та недостовірними.

Боржник письмових пояснень щодо поданої скарги не надав.

Обставини справи.

Відповідно до рішення загальних зборів ПАТ "Акціонерна страхова компанія ІНГО Україна" від 19.03.2020 змінено назву компанії на Акціонерне товариство "Страхова компанія ІНГО".

Між Приватним виконавцем та Стягувачем 04.05.2020 був укладений договір про додаткову винагороду приватного виконавця (далі Договір).

За умовами Договору стягувач доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання у межах повноважень і у спосіб, що визначені Конституцією України, ЗУ "Про виконавче провадження", ЗУ "Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства Юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, іншими нормативно-правовими актами, за заявами стягувача зобов`язаний здійснити заходи (надалі - послуги), спрямовані на примусове виконання виконавчих документів, за додаткову винагороду приватного виконавця (п. 1.1. Договору).

Стягувач зобов`язується прийняти надані приватним виконавцем послуги та оплатити їх в порядку та на умовах, визначених договором (п. 1.3. Договору).

Оплата належної виконавцю додаткової винагороди здійснюється стягувачем шляхом перерахування коштів на рахунок виконавця для зарахування винагороди (п. 3.2. Договору).

Сторони домовилися, що стягувач сплачує додаткову винагороду виконавця на підставі рахунку-фактури, який є актом виконаних робіт та наданих послуг (п. 3.3. Договору).

Кошти, які надійшли на рахунок виконавця для зарахування винагороди, поверненню виконавцем не підлягають. Після сплати додаткової винагороди виконавцю на рахунок для зарахування винагороди, стягувач претензій щодо виконаних робіт та обсягу наданих послуг виконавцем немає (п. 3.4. Договору).

Витрати (авансування витрат, додаткове авансування витрат), які можуть виникнути в рамках даного договору і які безпосередньо пов`язані з предметом договору, не відносяться до складу додаткової винагороди виконавця і оплачують стягувачем окремо і самостійно (п. 3.4. Договору).

11 червня 2020 року на виконання умов вищевказаного Договору про додаткову винагороду приватного виконавця б/н від 04.05.2020р., приватним виконавцем Солонько М.М. було виставлено рахунок-фактуру №11-06/2020 на суму 2422,62 грн.; та 22 червня 2020 року рахунок-фактуру №22-06/2020-1 на суму 2422,62 грн.

На рахунок приватного виконавця сплачено авансові внески: в сумі 2422,62 гри платіжна інструкція № 9311 від 11.06.2020 року; в сумі 2422,62 гри. платіжна інструкція № 9789 від 22.06.2020 року.

28.10.2020 Приватний виконавець повернув Стягувачу наказ від 22.08.2019 на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження" (виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю). Про це винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 28.10.20202, яке направлене Стягувачу листом № 2203 від 28.10.2020.

Стягувач направляв Приватному виконавцю лист б/н від 22.11.2022 з вимогою про повернення авансового внеску.

Приватний виконавець вказані кошти Стягувачу не повернув, відповідь на звернення не надав.

Стягувач направив Скаргу до суду 07.08.2023, про що свідчить відповідна відмітка на поштовому конверті 014.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при постановленні ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що бездіяльністю приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з п. "а" ч. 1 ст. 341 ГПК України відповідну скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ч. 2 ст. 341 ГПК України).

Суд відхиляє посилання Стягувача на положення ч. 5 ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження", оскільки вказана норма є загальною відносно приписів ч. 1 ст. 341 ГПК України. В постанові ВП ВС від 13.03.2019 у справі № 920/149/18 вказано, що ГПК України є основним нормативним актом, який регулює здійснення судочинства господарськими судами і відповідно визначає процесуальний порядок звернення з такими скаргами та розгляду їх судом. Норма, яка міститься у ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження", є загальною по відношенню до статей 339 341 ГПК України, адже застосовується до: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, суд не враховує вказані Стягувачем висновки Одеського апеляційного суду від 05.12.2023 у справі №496/683/18, а також висновки Верховного Суду, які стосуються розгляду цивільних та адміністративних справ та застосування інших норм процесуального права.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що передумовою для розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного, приватного виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у строк, передбачений ч. 1 ст. 341 ГПК України, або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено з поважних причин.

Під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень ГПК України, вміщених у розділі VI "Судовий контроль за виконанням судових рішень".

Відсутність в оскаржуваних судових рішеннях встановлення істотних обставин щодо початку та закінчення перебігу процесуального строку для звернення із скаргою до суду, факту дотримання стягувачем цього строку, може свідчити про передчасність висновків судів про прийняття до розгляду скарги та можливість господарського суду щодо розгляду такої скарги по суті в порядку ст. 343 ГПК України, оскільки нормами ГПК України імперативно визначено, що пропущений процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлено за відповідних обставин судом виключно за клопотанням особи, що подає скаргу.

Протилежні дії суду порушуватимуть права інших учасників спору (зокрема виконавця, дії якого оскаржуються) та загальні засади господарського судочинства, а саме його диспозитивності, рівності перед законом і судом та змагальності сторін.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.11.2023 у справі №904/3734/20 та від 15.02.2024 у справі №909/524/19.

Наведені висновки викладені в постанові Верховного Суду у цій справі від 19.03.2024 (п. 45 - 49).

Як передбачено в ч.1 ст. 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Належить зауважити, що суд погоджується з твердженнями Стягувача про те, що оскаржується бездіяльність Приватного виконавця і що має місце триваюче правовопорушенння. Водночас, вказані обставини не виключають застосування приписів ч. 1 ст. 341 ГПК щодо строків подання скарги на бездіяльність Приватного виконавця.

Як було передбачено в п. 11 ч. 4 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження" (станом на 23.11.2020), при поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Хоч строк повернення авансового внеску чітко не встановлений, суд вважає, що зміст вказаної норми свідчить про те, що такий обов`язок виникає негайно після повернення стягувачу виконавчого документа. Саме так розуміє вказані приписи закону і Стягувач.

Тому початок перебігу строку на оскарження бездіяльності Приватного виконавця щодо неповернення коштів, які Стягувач вважає авансовим внеском, належить обчислювати з часу, коли Стягувач дізнався чи повинен був дізнатись про повернення без виконання виконавчого документа.

Суд встановив, що Приватний виконавець повернув Стягувачу виконавчий документ без прийняття до виконання 28.10.2020. Стягувачу про це було відомо, про що свідчить зміст його листа від 22.11.2022. Крім того, у скарзі Стягувач вказав, що повідомлення від 23.11.2020 як процесуальний документ не оскаржує. Водночас, точна дата, коли Стягувачу стало відомо про цю обставину, не встановлена.

Попри те, факт звернення Стягувача до Приватного виконавця з листом від 22.11.2022 з вимогою про повернення коштів беззаперечно свідчить про те, що 22.11.2022 Стягувачу про вказані обставини було відомо.

Зі скаргою Стягувач звернувся до суду 07.08.2023, тобто з пропуском десятиденного строку, встановленого п. "а" ч. 1 ст. 341 ГПК України.

Зі змісту скаргу та пояснень Стягувача слідує, що він не вбачає необхідності в поданні клопотання про поновлення строків. Проте в поясненнях фактично таке клопотання відображено. Тому суд виходить з того, що Стягувач вказане клопотання заявив і його необхідно розглянути.

Оскільки Стягувач не навів і не довів поважних причин пропуску строку звернення до суду зі скаргою, відповідно до ч. 2 ст. 341 ГПК України в поновленні вказаного строку належить відмовити.

Як передбачено в ч. 1 ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 118 ГПК України).

А тому Скаргу належить залишити без розгляду.

Щодо заяви Приватного виконавця про стягнення зі Стягувача на його користь витрати на професійну правничу допомогу, яка була йому надана в зв`язку з розглядом скарги, суд виходить з того, що розподіл витрат, пов`язаних з розглядом скарги, здійснюється з особливостями, визначеними у ст. 344 ГПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Приписи вказаної норми свідчать про те, що виконавець як учасник виконавчого провадження має право на відшкодування витрат, зокрема на професійну правничу допомогу, у разі відмови в задоволенні скарги на його рішення, дії чи бездіяльність. Оскільки виконавець не є стороною, на користь якої ухвалене судове рішення у справі, то при відсутності розгляду скарги по суті, як передумови для покладення витрат, пов`язаних з розглядом скарги, на заявника відповідно до ст. 344 ГПК України, відсутні підстави для застосування інших норм ГПК України щодо розподілу судових витрат, зокрема ст. 130 ГПК України щодо розподілу витрат у разі залишення позову без розгляду

Така правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 09.11.2023 у справі №921/357/20. Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про необхідність відступити від правового висновку щодо застосування ст. 130 ГПК України, викладеного у постанові КГС ВС від 27.07.2023 у справі № 921/171/17-г/16, шляхом його (висновку) конкретизації (уточнення). Відповідно до ухвали ОП КГС ВС від 01.12.2023 справу № 921/357/20 прийнято до розгляду.

Суд приходить до висновку є про відмову у поновленні пропущеного строку на подання скарги і залишення Скарги без розгляду.

У задоволенні заяви Приватного виконавця про стягнення зі Стягувача на його користь витрат на професійну правничу допомогу належить відмовити.

Керуючись ст. 3, 4, 118, 232-235, 253-257, 316, 339 - 344 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити АТ "Страхова компанія "ІНГО" в поновлення строку на подання скарги (вх. №4267/24 від 12.03.2024)) .

2. Залишити без розгляду скаргу Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" вих. № 1121 від 03.08.2023 (вх. № 9507/23 від 11.08.2023) на дії та бездіяльність приватного виконавця Солонька Миколи Миколайовича щодо неповернення стягувачу невикористаних коштів авансового внеску.

3. Відмовити в задоволенні заяви приватного виконавця Солонька Миколи Миколайовича від про стягнення з АТ "Страхова компанія "ІНГО" на його користь витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання і може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено і підписано 04.07.2024.

Суддя Шкіндер П.А.