СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 року м. Харків Справа № 922/4737/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Стойка О.В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Попков Д.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ганночки Сергія Вячеславовича, Харківська область, Кегичівський район, селище міського типу Кегичівка на рішення Господарського суду Харківської області від 25.03.2024 у справі №922/4737/23

за позовом Акціонерного товариства "ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ", місто Харків

До Фізичної особи-підприємця Ганночки Сергія Вячеславовича, Харківська область, Кегичівський район, селище міського типу Кегичівка

Про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023р. Акціонерне товариство "Харківське підприємство автобусних станцій" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області із позовної заявою до Фізичної особи-підприємця Ганночки Сергія Вячеславовича (далі - Відповідач ) про стягнення штрафу за період з 01.06.2023 по 31.10.2023 року в розмірі 239 276,42 грн на підставі Договору № 27/18 про продаж квитків і надання послуг на автостанціях від 25.10.2018 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.03.2024 у справі №922/4737/23 позов задоволений.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Відповідач зазначає, що судом першої інстанції не було в повному обсязі досліджено всі обставини справи та не встановлено фактичні обставини, за яких автобуси Відповідача не здійснювали відповідні рейси.

Апелянт вказує, що Позивачем, всупереч умовам Договору, починаючи з середини травня 2023 вчинялися перешкоди у здійсненні ним господарської діяльності, які полягали у недопущенні автобусів Відповідача на автостанцію, припиненні обслуговування водіїв, непідписані ним шляхових листів та припинення продажу квитків за маршрутом Кегичівка - Харків через Старовірівку. Усі докази, у тому числі і показання свідків, засвідчені нотаріально, були подані до суду першої інстанції, які належним чином не досліджені та не оцінені судом при прийнятті рішення.

Вважав, що надані Позивачем акти про невиконання рейсів, складені відповідно до п. 5.2. Договору, не підтверджують вину Відповідача, оскільки зміст означених актів навпаки спростовує обставину роботи автостанцій Слобожанська АС., Кегичівстька АС, Сахновщина АС, Первомайська АС в претензійний період з 01.06.2023 по 01.10.2023р., адже в силу введеного воєнного стану та комендантської години виконати такі рейси не вбачається за можливе. Невідповідність роботи АС розкладу автобусних маршрутів підтверджується неправомірність накладених на Відповідача штрафів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду у справі №922/4737/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на означене судове рішення та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи у строк до 25.04.2024р. (включно). Вказаною ухвалою повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі частини 10 статті 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав рішення суду законним та обґрунтованим. Зокрема зазначив, що твердження Відповідача про наявність перешкод у з боку Позивача не відповідає дійсності, оскільки жодних доказів такого не надано, а недопуск автобусів на автостанцію не має логічного обґрунтування, адже запускаючи автобуси та здійснюючи продаж квитків, Позивач отримує дохід. Відповідач не надавав Позивачу жодного нового розкладу руху автобусів, який би змінював усі існуючі та діючі розклади руху Відповідача та мав би укласти новий Договір про організацію перевезень, а тому вважав, що нарахування штрафу є правомірним.

Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст. 8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду - частковому скасуванню виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені та сторонами не заперечуються наступні обставини:

-укладення 25 жовтня 2018 року між сторонами Договору про продаж квитків і надання послуг на автостанціях № 27/18, предметом якого є надання Позивачем Відповідачу послуг і виконання робіт, пов`язаних з відправлення і прибуттям автобусів та пасажирів автобусних маршрутів згідно з затвердженими розкладами руху на автостанціях м. Харкова та Харківської області, які належать Позивачу (далі-Договір);

-підписання Додаткової угоди № 5 від 15.04.2019 року до Договору, якою сторони встановили термін дії Договору з 30.10 2018 року до 14.03. 2024 року;

- укладення 11.03.2019 між Департаментом економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації (замовник) та Відповідачем (перевізник) договору про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування № 122., за умовами п. 1.1. якого замовник надає перевізнику право на перевезення пасажирів на міжміському внутрішньообласному автобусному маршруті загального користування Сахновщина (АС) - Харків (АС-2) через Олійники, а перевізник зобов`язується здійснювати перевезення пасажирів та багажу за зверненням будь-якої особи на умовах, передбачених Договором (№ рейсів - 1806ф/1805ф);

-укладення 11.03.2019 між Департаментом економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації (замовник) та Відповідачем (перевізник) договору про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування № 123, за умовами п. 1.1. якого замовник надає перевізнику право на перевезення пасажирів на міжміському внутрішньообласному автобусному маршруті загального користування Кегичівка (АС) - Харків (АС-1) через Красноград, а перевізник зобов`язується здійснювати перевезення пасажирів та багажу за зверненням будь-якої особи на умовах, передбачених Договором (№ рейсів - 1564ф/1563ф);

-укладення 02.08.2019 року між Департаментом економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації (замовник) та відповідачем (перевізник) договору про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування № 139, відповідно до п. 1.1. якого замовник надає перевізнику право на перевезення пасажирів на міжміському внутрішньо обласному автобусному маршруті загального користування Кегичівка (АС) - Харків (АС-1) через Старовірівку, а перевізник зобов`язується здійснювати перевезення пасажирів та багажу за зверненням будь-якої особи на умовах, передбачених Договором (№ рейсів - 1550/1549, 1556ф/1555ф,1558/1557, 1560ф/1559ф);

- складання 04 липня 2023 року Позивачем претензії № 11/77 та акту про невиконання рейсів по датам та часу відправлення від 04.07.2023 року, що в період з 01.06.2023 року по 30.06.2023 року Відповідачем допущено 334 випадків неподачі автобуса в начальний пункт маршруту та 604 випадків не заїздів на транзитні автостанції на внутрішньообласних маршрутах, що є підставою для застосування до Відповідача штрафу у розмірі 46 900,00 грн., які скеровані Відповідачу засобами поштового оператора АТ «Укрпошта»;

- складання 07 серпня 2023 року Позивачем претензії № 11/109 та акту про невиконання рейсів по датам та часу відправлення від 07.08.2023 року., що в період з 01.07.2023 року по 31.07.2023 року відповідачем допущено 348 випадків неподачі автобуса в начальний пункт маршруту та 627 випадків не заїздів на транзитні автостанції на внутрішньообласних маршрутах, що є підставою для застосування до відповідача штрафу у розмірі 48 750,00 грн., які скеровані відповідачу засобами поштового оператора АТ «Укрпошта»;

-складання 07 вересня 2023 року Позивачем претензії № 11/130 та акту про невиконання рейсів по датам та часу відправлення від 07.09.2023 року., що в період з 01.08.2023 року по 31.08.2023 року відповідачем допущено 342 випадків неподачі автобуса в начальний пункт маршруту та 621 випадок не заїздів на транзитні автостанції на внутрішньообласних маршрутах, що є підставою для застосування до відповідача штрафу у розмірі 48 150,00 грн., які скеровані Відповідачу засобами поштового оператора АТ «Укрпошта»;

-складання 10 жовтня 2023 року Позивачем претензії № 11/153 та акту про невиконання рейсів по датам та часу відправлення від 05.10.2023 року., що в період з 01.09.2023 року по 30.09.2023 року відповідачем допущено 336 випадків неподачі автобуса в начальний пункт маршруту та 606 випадків не заїздів на транзитні автостанції на внутрішньообласних маршрутах, що є підставою для застосування до відповідача штрафу у розмірі 47 100,00 грн., які скеровані Відповідачу засобами поштового оператора АТ «Укрпошта»;

-складання 02 листопада 2023 року Позивачем претензії № 11/169 та акту про невиконання рейсів по датам та часу відправлення від 02.11.2023 року., що в період з 01.10.2023 року по 31.10.2023 року відповідачем допущено 346 випадків неподачі автобуса в начальний пункт маршруту та 625 випадків не заїздів на транзитні автостанції на внутрішньообласних маршрутах, що є підставою для застосування до відповідача штрафу у розмірі 48 550,00 грн., які скеровані Відповідачу засобами поштового оператора АТ «Укрпошта».

За твердженням Позивача, Відповідач з вересня 2022 року розпочав частково здійснювати відправлення, але не заїжджав до первісних та транзитних автостанцій, а з червня 2023 року взагалі перестав здійснювати відправлення та заїзд на автостанції, які належать Позивачу, про що було складено акти та претензії про невиконання рейсів по датам та часу відправлення, які залишені Відповідачем без задоволення, у зв`язку з чим йому на підставі п. 5.4. Договору було нараховано штраф у розмірі 239 450,00 грн., який з урахуванням переплати у розмірі 173,58 грн. складає 239 276,42 грн.

Відповідач у суді першої інстанції заперечував проти позовних вимог, зазначаючи, що у вересні 2022 року ФОП Ганночкою С.В. у зв`язку із звільненням тимчасово окупованих ворогом територій Харківської області, зменшенням ризиків здійснення пасажирських перевезень та повернення населення до м. Харкова та Харківської області відповідно і виникнення попиту на здійснення пасажирських перевезень, прийнято рішення про поновлення здійснення господарської діяльності за маршрутом Кегичівка- Харків через Старовірівку, було затверджено новий розклад руху автобусів у звичайному режимі на міжміському внутрішньообласному маршруті Кегичівка-Харків через Старовірівку рейси № 1550/1555 та №1558ф/1557ф від 20.09.2022 року, про що ФОП Ганночка С.В. надав АТ «ХПАС» новий діючий розклад руху автобусів та таблицю вартості проїзду на міжміському внутрішньо обласному маршруті «Кегичівка-Харків через Старовірівку» з вимогою внести відповідні зміни до розкладу руху автобусів та вартості проїзду відповідно до поданих додатків. Надалі Відповідач з вересня 2022 року здійснював зазначені два рейси відповідно до затвердженого розкладу, а Позивач здійснювало продаж квитків за встановленим розкладом, обслуговувало пасажирів, приймало автобуси в початковий пункт маршруту на Харківську автостанцію № 1 за адресою: Харківська обл., м. Харків, пр-т Гагаріна, 22. Відповідач наполягав на тому, що рух автобусів за іншими маршрутами ним не здійснювався.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що надані Позивачем докази на підтвердження факту порушення Відповідачем Договору є більш вірогідними, аніж докази представлені Відповідачем на відсутність порушень Договору та вважав наявними правові підстави до стягнення з Відповідача штрафу у розмірі 239 276,42 грн. у період з 01.06.2023 року по 31.10.2023 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги частково обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що на Відповідача за умовами Договору №27/18 від 25.10.2018 покладено обов`язок щодо надання послуг і виконання робіт, пов`язаних з відправленням і прибуттям автобусів та пасажирів автобусних маршрутів згідно з затвердженими розкладами руху на автостанціях м. Харкова та Харківської області, які входять до складу ПАТ «ХПАС».

Пунктом 5.1.2.1. Договору передбачено, що перевізник сплачує ХПАС штрафи у розмірі 50 грн. за кожний випадок за:

- неподачу автобуса в начальний пункт маршруту (зрив рейсу);

- початок руху автобуса за маршрутом не з автостанції;

- не заїзд транзитного автобуса згідно з затвердженим розкладом руху на автостанцію без поважних причин.

За змістом позовної заяви, претензій та актів про невиконання рейсів по датам та часу відправлення Позивачем здійснено нарахування штрафу у загальному розмірі 239 276,42грн за всі вищенаведені порушення.

Колегія суддів вважає такі нарахування частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, у відзиві на позов Відповідач не заперечував той факт, що з початком дії воєнного стану з 24.02.2022 року ним не здійснювалась подача автобусів на автостанції Позивача з міркувань безпеки пасажирів та високого ризику знищення транспортного засобу, проте, починаючи з вересня 2022 року, Відповідач відновив здійснення пасажирських перевезень лише за двома маршрутами - № 1550/1555 та №1558ф/1557ф, про новий розклад за якими він повідомив Позивачу.

Пасажирських перевезень за іншими маршрутами- 1806ф/1805ф, №1564ф№1563ф, №1556ф, №1560ф/1559ф Відповідачем у спірний період не здійснювалося, у якості поважних причин такого нездійснення Відповідач зазначає введення воєнного стану в Україні, проте, конкретних обставин неможливості здійснення пасажирських перевезень саме цими маршрутами та у спірний період з 01.06.2023 року по 31.10.2023року, Відповідач не наводить.

За умовами п. 2.2.10. Договору, дію якого було продовжено у спірний період, Відповідач був зобов`язаний попереджувати Позивача про зміні розкладу руху автобусів та відміну (введення нових) міжміських рейсів не пізніше, ніж за 30 діб, а за умовами п. 2.2.11. Договору у разі неможливості виконати рейс негайно сповістити про це Позивача усно та письмово.

Проте, будь-яких доказів звернення до Позивача навіть до закінчення спірного періоду щодо зміни або припинення (зупинення) здійснення пасажирських перевезень за спірними маршрутами Відповідач не надав, Позивач таке звернення заперечує.

Відповідачем також не надано будь-яких доказів скасування або зміни Замовником перевезень відповідних автобусних перевезень, крім за вищенаведеними двома маршрутами.

В матеріалах справи наявні докази затвердження 20.09.2022р Замовником перевезень розкладу руху автобусів у звичайному режимі на міжміському внутрішньообласному маршруті Кегичівка Харків через Старовірівку, ця зміна стосувалася лише пасажирських перевезень за маршрутами №1550№1555, №1558ф/1557ф.

Отримання цих відомостей Позивачем не заперечується, проте, порушення руху автобусів Відповідача за цими маршрутами не входить до підстав нарахування штрафу в даній справі.

Інших доказів Відповідачем не надано.

Посилання Відповідача на відсутність роботи де-яких транзитних станцій Позивача та порушення Позивачем обов`язків за Договором щодо обслуговування Відповідача у спірний період не підтверджується будь-якими належними та допустимими доказами, останній не наводить обставин його звернення до Позивача з цього приводу до моменту відкриття провадження у даній справі.

Позивачем наведені Відповідачем обставини заперечуються.

Судова колегія не бере до уваги у якості належних та допустимих письмових доказів надані Відповідачем письмові пояснення своїх працівників водіїв автобусів - оскільки вони є заінтересованими з боку Відповідача особами. Крім того, ці письмові пояснення не відповідають ст.87 ГПК України як за формою виготовлення так й за критерієм допустимості за умови відсутності повідомлень Відповідачем Позивача щодо наявності перешкод у виконанні господарського зобов`язання.

За тих же підстав судова колегія не бере до уваги ксерокопії пояснень цих осіб в матеріалах кримінальної справи, відкритої за зверненням Відповідача.

Відповідачем як протягом розгляду спору в суді першої інстанції, так і разом з апеляційною скаргою заявлялося клопотання про витребування з податкової служби відомостей щодо проведених господарських операцій у спірний період на автобусних станціях Позивача, але судом у їх задоволенні відмовлено, оскільки ці відомості не стосуються предмету спору.

Натомість Позивачем до суду першої інстанції було надано витяги з диспетчерського журналу автоматизованої системи продажу квитків та накази про роботу автостанцій.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним факт відсутності пасажирських перевезень Відповідачем за зазначеними маршрутами, який відповідає ознаці не подання автобусу в початковий пункт маршруту (зрив рейсу), за що вимогами п 5.1.2.1. Договору передбачений штраф в розмрі 50 грн за кожний випадок.

Будь-яких обставин відсутності своєї вини у вчиненні такого порушення Відповідачем, крім посилання на введення в країні воєнного стану, не наведено, але таке посилання не може вважатись достатньою підставою для звільнення від відповідальності.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про покладення відповідальності на Відповідача у вигляді штрафу за іншими, передбаченими наведеним пунктом Договору порушеннями, зокрема - початку руху автобуса за маршрутом не з автостанції та за не заїзд транзитного автобуса згідно з затвердженим розкладом руху на автостанцію без поважних причин - оскільки факт відсутності виконання Відповідачем відповідного рейсу сам по собі передбачає відсутність автобусів як на початковій, так і на транзитних станціях за маршрутом, тому цей склад порушення господарського зобов`язання поглинає склад зазначених порушень й додаткової кваліфікації не потребує.

Отже за кожний факт зриву одного рейсу (не подання автобусу в початковий пункт маршруту) Відповідач за умовами п 5.1.2.1 Договору має бути підданий штрафу в розмірі 50 грн, але не має сплачувати додатковий штраф за порушення у вигляді початку руху автобуса не з автостанції та за не заїзд до транзитної автостанції, оскільки таких окремих обставин не встановлено через відсутність руху автобусу за маршрутом взагалі.

В цій частині безпідставності нарахування шрафних санкцій доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Здійснивши власний перерахунок нарахованого Позивачем штрафу, судовою колегію встановлено, що дійсний та обґрунтований розмір штрафу складає 85300,00грн, що відповідає кількості відповідних випадків за період з 01.06.2023 року по 31.10.2023року, зазначених в актах Позивача.

Зазначена кількість випадків зриву рейсів за спірними маршрутами Відповідачем не спростована.

Отже решта розміру штрафу нарахована Позивачем та стягнута судом безпідставно, оскільки окремих випадків початку руху автобусів Відповідача не з автостанції за маршрутом та за не заїзд до транзитної автостанції не встановлено.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги частково обґрунтованими, у зв`язку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 25.03.2024 у справі №922/4737/23 підлягає скасуванню в частині стягненні суми штрафу за окремі випадки початку руху автобусів Відповідача не з автостанції за маршрутом та за не заїзд до транзитної автостанції за маршрутами 1806ф/1805ф, №1564ф№1563ф, №1556ф, №1560ф/1559ф в період 01.06.2023 року по 31.10.2023 року в розмірі 153976,42грн. на підставі ч. 1 п. 1, 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, а також з новим розподілом судових витрат, що понесені сторонами в суді першої інстанції.

В частині притягнення Відповідача до відповідальності за не подачу автобуса в початковий пункт маршруту (зрив рейсу) у вигляді стягнення на користь Позивача штрафу у розмірі 85 300,00грн. рішення суду є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до вимог ч.14 ст.129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом ч.1 зазначеної статті ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з Відповідача на користь Позивача слід стягнути 1279,50 грн сплаченого останнім судового збору при поданні позовної заяви.

Також Позивач окрім суми судового збору, при поданні позову заявив про понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 50 000, 00грн., заявивши про подання доказів таких витрат в порядку ч. 8 ст 129 ГПК України.

Відповідні докази подані Позивачем 28 березня 2024 року, тобто в строк, передбачений наведеною нормою.

Розглянувши подану заяву, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст.126 ГПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таке клопотання Відповідача наявне в матеріалах справи.

Відповідно до ч.5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

В підтвердження понесенних витрат Позивачем надано:

-Договір про надання правничої допомоги № 07/11-01 від 07 листопада 2023 року, що укладений між Адвокатським об`єднанням «ДЕКСТРА» (надалі - АО) та Позивачем, предметом якого є надання адвокатом АТ усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у справі за позовом Позивача до Відповідача про стягнення штрафу;

-Додаткову угода № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 07/11-01 від 07.11.2023 року;

- звіт витраченого часу адвокатом Франковським Є.В. АО «ДЕКСТРА» за договором про надання правничої допомоги № 07/11-01 від 07.11.2023 року;

-рахунок на оплату №9 від 26.03.2024р. та платіжну інструкцію №2404 від 27.03.2024р.

За умовами Додаткової угоди сторони договору прийшли до взаємної згоди щодо наступного переліку, фактичного обсягу та вартості наданих послуг за договором, наданих клієнту: 1) зустріч з директором клієнта з метою з`ясування обставин з предмету надання правничої допомоги, отримання письмових доказів по справі та пояснень по суті справи. Узгодження з клієнтом правової позиції та стратегії захисту - 1,5 год, 3000 грн; 2) підготування, аналіз судової практики та подача до суду позовної заяви з предмету надання правничої допомоги - 8,0 год, 16 000 грн; 3) підготування та подача до суду відповіді на відзив - 9 год, 18 000 грн; 4) підготування та подача до суду заяви про долучення доказів - 0,25 год, 500 грн; 5) участь в судовому засіданні (18.12.2023, 29.01.2024, 12.02.2024, 04.03.2024, 25.03.2024) - 5 судових засідань, 12 500 грн, а всього за додатковою угодою 50 000 грн.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

За умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено (постанова об`єднаної палати КГС ВС від 22.01.2021 №925/1137/19).

В постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що проведення зустрічі із директором Позивача та отримання доказів від Позивача не можуть вважатися належними витратами на професійну правничу допомогу в розумінні ГПК України, що мають бути стягнути із відповідача. Отже, грошова сума у розмірі 3000,00 грн не підлягає розподілу.

Відносно підготовки позовної заяви та відповіді на відзив, судова колегія зазначає, що стягнення штрафу відповідно до договору має базуватися на фіксуванні фактів порушення, а також виставлення відповідачу претензії. Як вбачається із представлених до суду документів, означена досудова процедура була здійснена в повному обсязі самим Позивачем і на підставі цих документів адвокатом було складено позов. Тобто, підготовка позовної заяви та відповіді на відзив до суду не вимагали витрат значного обсягу часу.

Адвокат використав при складанні позову вже наявні докази.

Відповідачем 08.04.2024 заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу (вх. № 9169).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, обставини справи, що не є складною, зокрема, характер та предмет спору, заяву Відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також заявлені до стягнення суми, колегія суддів вважає, що спвімірною та обґрунтованою сумою витрат на правничу допомогу є 8043,75грн, виходячи з процентного спвівідношення означених витрат зі стягнутою сумою штрафу та вважає, що означена сума відповідає критеріям визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову.

З матеріалів справи вбачається, що судові витрати в частині витрат на правову допомогу були розподілені судом першої інстанції шляхом винесення 08.04.2024р. додаткового рішення.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що додаткове рішення є невід`ємною частиною прийнятого по суті рішення суду і може бути оскаржено відповідно до статті 287 ГПК України (відповідний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 15.05.2020 у справі № 910/5410/19).

Додаткове рішення не може існувати окремо від первісного (основного) рішення та у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 923/631/15, від 23.01.2020 у справі №910/20089/17, від 23.12.2021 у справі № 925/81/21, від 09.02.2022 № 910/17345/20, від 06.04.2023 у справі № 910/18417/21.

Отже, додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі і у випадку, якщо судом апеляційної інстанції скасовано судові рішення, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

З огляду на те, що судовою колегію прийняте рішення про новий розподіл судових витрат у зв`язку з частковим скасуванням рішення господарського суду Харківської області від 25.03.2024р., додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 08.04.2024, яким проведено розподіл витрат на правову допомогу-також підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за підсумками розгляду апеляційної скарги покладаються на обидві сторони пропорційно задоволеним вимогам, у зв`язку з чим з Позивача на користь Відповідача слід стягнути суму судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3464,47грн. Про понесені витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції сторонами не заявлено, отже відповідні витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ганночки Сергія Вячеславовича, Харківська область, Кегичівський район, селище міського типу Кегичівка на рішення Господарського суду Харківської області від 25.03.2024 у справі №922/4737/23 - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 25.03.2024 у справі №922/4737/23 - скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення штрафу у розмірі 153 976,42грн., а також в частині розподілу судових витрат.

Прийняти в скасованій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» до Фізичної особи- підприємця Ганночки Сергія Вячеславовича про стягнення штрафу в розмірі 153 976,42грн.

Провести новий розподіл судових витрат, понесених сторонами в суді першої інстанції, стягнувши з Фізичної особи- підприємця Ганночки Сергія Вячеславовича на користь Акціонерного товариства «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» суму судового збору у розмірі 1279,50 грн. та 8043,75грн. витрат на правову допомогу.

В інший частині рішення господарського суду Харківської області від 25.03.2024р. у справі №922/4737/23 залишити без змін.

Викласти резолютивну частину рішення господарського суду Харківської області від 25.03.2024 у справі №922/4737/23 в новій редакції:

"Позовні вимоги Акціонерного товариства «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» до Фізичної особи- підприємця Ганночки Сергія Вячеславовича, Харківська область, Кегичівський район, селище міського типу Кегичівка про стягнення штрафу у розмірі 239 276,42грн. задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ганночки Сергія Вячеславовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Приватбанк») на користь Акціонерного товариства «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» (61001, місто Харків, проспект Гагаріна, будинок 22; , р/р НОМЕР_3 в АБ «Укргазбанк») штраф у розмірі 85300,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1279,50 грн. та 8043,75грн. витрат на правову допомогу.

Додаткове рішення господарського суду Харківської області від 08.04.2024р. у справі №922/4737/23- скасувати.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Стягнути з Акціонерного товариства «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» (61001, місто Харків, проспект Гагаріна, будинок 22; , р/р НОМЕР_3 в АБ «Укргазбанк») на користь Фізичної особи-підприємця Ганночки Сергія Вячеславовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Приватбанк») 3464,47грн судових витрат в суді апеляційної інстанції.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя Д.О. Попков