ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/40/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, О.Ю. Аленіна,

секретар судового засідання - І.С. Мисько,

за участю представників учасників справи:

від ОСОБА_1 : не з`явився

від Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»: Н.С. Шидерова

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.02.2024 (суддя Ю.А. Шаратов, м.Одеса, повний текст складено 26.02.2024) про відмову у відкритті провадження про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1

у справі №916/40/24

за заявою фізичної особи ОСОБА_1

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та затвердження плану реструктуризації боргів боржника.

Звертаючись із зазначеною заявою, ОСОБА_1 вказував про існування підстав для відкриття провадження у справі в порядку пункту 5 статті 25-1 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки він є боржником перед єдиним заставним кредитором - Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» за кредитом в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, і вказана заборгованість може бути реструктуризована за процедурою неплатоспроможності фізичної особи згідно з планом реструктуризації.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.02.2024 відмовлено у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відмовляючи у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у заяві ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та затвердження плану реструктуризації боргів боржника не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що єдиним місцем проживання сім`ї боржника є квартира за адресою: АДРЕСА_2 , та не надано доказів об`єктивної неможливості проживання у квартирах та житловому будинку, які знаходяться на праві власності члена його сім`ї, а саме, дружини. У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про відсутність такого юридичного факту, як наявність єдиного місця проживання сім`ї боржника, що виключає можливість застосування норм пункту 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з прийнятою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.02.2024 у справі №916/40/24, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направити справу №916/40/24 до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 є боржником перед єдиним заставним кредитором за кредитом в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, а відтак, наявна заборгованість за цим кредитом може бути реструктуризована за процедурою неплатоспроможності фізичної особи згідно з планом реструктуризації.

Зокрема, апелянтом зазначено, що з січня 2023 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , якій на праві приватної власності належить єдина квартира за адресою: АДРЕСА_3 , яка набута нею у власність 02.07.2021, тобто, у розумінні статті 57 Сімейного кодексу України, ця квартира є об`єктом особистої приватної власності.

При цьому скаржником зазначено, що його дружина з 2018 року хворіє на онкологію, що підтверджується копією виписки із медичної картки стаціонарного хворого від 01.12.2023, та отримує дороговартісне лікування, наразі є інвалідом другої групи та не може працювати. Відтак, найближчим часом квартира, яка перебуває у власності дружини, буде продаватись задля отримання грошових коштів, яких остання потребує на лікування, з огляду на що об`єктивно в цій квартирі не може проживати сім`я боржника (в тому числі батьки боржника).

Серед доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 також вказано про те, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, наданої боржником та кредитором, вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , не належить ОСОБА_2 , адже щодо вказаного об`єкту внесено запис про те, що запис про право власності в Реєстрі прав на нерухоме майно погашено 14.06.2019 12:36:59 на підставі внесення відомостей до ДРРП, розділ 105, що також підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 14.06.2019, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О.С. в реєстрі за №1642, та договором купівлі-продажу земельної ділянки за №1644. Апелянт зазначив, що попередньо такі договори не подавалися до суду, так як з реєстру вбачається, що запис про право власності погашено.

Крім того, скаржник звернув увагу на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_5 , яка нібито зареєстрована за ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності з 14.09.2009, їй не належить, так як через відсутність ідентифікаційного коду у параметрах пошуку у реєстрі неможливо ідентифікувати, що вказана особа є дружиною боржника. Боржник до своєї заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність надав Інформаційну довідку №360117678 від 27.12.2023, згідно із якою вказана квартира не перебуває у власності дружини боржника.

Позиція Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», погоджуючись з мотивами оскаржуваної ухвали суду, просило залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, банк, серед іншого, послався на те, що судом першої інстанції досліджувалося питання щодо належності на праві власності дружини боржника майна, у справі відбулося три судові засідання (23.01.2024, 06.02.2024, 20.02.2024), однак боржником та його представником не було надано доказів про те, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , був відчужений на підставі договору купівлі-продажу від 14.06.2019, хоча представником боржника заперечення банку були отримані ще 23.01.2024.

Також боржником не надано доказів про те, що квартира за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 44,5кв.м, житловою площею 27,5 кв.м, не належить дружині боржника - ОСОБА_2 .

На переконання банку, боржником не спростовано належності на праві власності ОСОБА_2 квартири за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 89,2 кв.м, житловою площею 50,2 кв.м (дата державної реєстрації права власності - 02.07.2021). При цьому банк не погодився із доводами апелянта про те, що вказана квартира належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_2 , оскільки на момент укладення кредитного та іпотечного договорів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який згодом рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 20.10.2010 було розірвано. Водночас, як вбачається із довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №К1-183727-ф/л від 15.09.2023, у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_1 , дата реєстрації 08.10.2010; ОСОБА_3 , дата реєстрації: 08.10.2010; ОСОБА_2 , дата реєстрації: 16.01.2019. Тобто, на час придбання ОСОБА_2 на праві власності нерухомого майна, вона проживала разом з ОСОБА_1 , а отже, останній зобов`язаний був вказати у декларації про майновий стан боржника за 2020 - 2022 роки майно ОСОБА_2 , як члена своєї сім`ї.

Крім того, з Інформаційної довідки вбачається, що у членів сім`ї боржника, а саме, за батьком ОСОБА_4 зареєстровано 5 земельних ділянок та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_6 .

З урахуванням викладеного, банк зазначив, що квартира, яка знаходиться в іпотеці банку, не є єдиним місцем проживання боржника та членів його сім`ї, а отже, боржник не підпадає під критерії, визначені пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга зареєстрована судом 11.03.2024 за вх.№870/24.

Скаржником до апеляційної скарги долучено такі додаткові докази (в копіях):

1)договір купівлі-продажу житлового будинку, від 14.06.2019, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О.С. в реєстрі за №1642; 2)договір купівлі-продажу земельної ділянки від 14.06.2019, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О.С. в реєстрі за №1644; 3)довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №883814 про встановлення ОСОБА_2 другої групи інвалідності безстроково; 4)виписку із медичної карти стаціонарного хворого №23/1/3452 від 01.12.2023.

Одночасно із поданням апеляційної скарги апелянтом у прохальній її частині заявлено клопотання про визнання поважними причин неподання доказів до суду першої інстанції, поновлення строку на подання нових доказів до суду апеляційної інстанції та прийняття нових доказів (вх.№895/24 від 11.03.2024).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги та клопотання визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, О.Ю. Аленіна, що підтверджується протоколами передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.03.2024.

У зв`язку з тим, що на час надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/40/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили, ухвалою суду від 18.03.2024 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.02.2024 про відмову у відкритті провадження про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 до надходження матеріалів справи №916/40/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/40/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

27.03.2024 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/40/24.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.02.2024 про відмову у відкритті провадження про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 у справі №916/40/24. Встановлено Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» строк до 17.04.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Запропоновано Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в строк до 17.04.2024 надати свої міркування або заперечення щодо клопотання ОСОБА_1 (вх.№895/24 від 11.03.2024) про визнання поважними причин неподання доказів до суду першої інстанції, поновлення строку на подання нових доказів до суду апеляційної інстанції та прийняття нових доказів.

23.04.2024 від Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№870/24/Д1 від 23.04.2024), надісланий на адресу суду засобами поштового зв`язку 17.04.2024, разом із запереченнями (вх.№870/24/Д2 від 23.04.2024) на клопотання ОСОБА_1 про визнання поважними причин неподання доказів до суду першої інстанції, поновлення строку на подання нових доказів до суду апеляційної інстанції та прийняття нових доказів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання (вх.№895/24 від 11.03.2024) про визнання поважними причин неподання доказів до суду першої інстанції, поновлення строку на подання нових доказів до суду апеляційної інстанції та прийняття нових доказів.

Відмовляючи у задоволенні клопотання скаржника (вх.№895/24 від 11.03.2024) про визнання поважними причин неподання доказів до суду першої інстанції, поновлення строку на подання нових доказів до суду апеляційної інстанції та прийняття нових доказів, колегія суддів виходила з такого.

У відповідності до положень статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Межі перегляду в суді апеляційної інстанції передбачено у статті 269 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частини першої якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14.

Відповідно до висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17 та від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному разі - позивача).

При цьому за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Вказані положення закріплені законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази.

Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції.

На переконання колегії суддів, у заявленому апелянтом клопотанні ОСОБА_1 не наведено жодних поважних причин об`єктивної неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції та наявності об`єктивних обставин, які унеможливили вчинення такої процесуальної дії в межах встановленого строку.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що апеляційний перегляд ухвали Господарського суду Одеської області від 20.02.2024 про відмову у відкритті провадження про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 у справі №916/40/24 повинен здійснюватися з урахуванням тих документів, які були наявні у матеріалах справи на час постановлення оскаржуваного судового рішення і які суд першої інстанції мав можливість дослідити та оцінити.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 (вх.№895/24 від 11.03.2024) про визнання поважними причин неподання доказів до суду першої інстанції, поновлення строку на подання нових доказів до суду апеляційної інстанції та прийняття нових доказів.

З огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, наведеною вище ухвалою апеляційного суду від 24.04.2024 вирішено розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.02.2024 про відмову у відкритті провадження про неплатоспроможність у справі №916/40/24 поза межами строку, встановленого у частині третій статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк. Розгляд справи №916/40/24 призначено на 04.06.2024 об 11:30 год.

З огляду на неявку в судове засідання 04.06.2024 ОСОБА_1 , стосовно якого відсутні відомості щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, протокольною ухвалою відкладено розгляд справи №916/40/24 на 24.06.2024 о 12:30 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 повідомлено ОСОБА_1 про дату, час та місце наступного судового засідання.

Скаржник про дату, час та місце проведення судового засідання, призначеного на 24.06.2024, повідомлений належним чином, проте участі не брав.

Приймаючи до уваги, що матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, обов`язкова явка учасників справи в судове засідання апеляційної інстанції Південно-західним апеляційним господарським судом не визнавалась, а частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні апелянта або його представника, які не скористались своїм правом участі у ньому.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Обставини справи

26.02.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління (банком) та ОСОБА_1 (позичальником) укладено договір про іпотечний кредит №2291-н, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 76770 євро, що складає 574438,05 грн по курсу НБУ станом на 26.02.2008, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 26.02.2028, на придбання двокімнатної квартири, загальною площею 47,9 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором про іпотечний кредит, 26.02.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління (іпотекодержателем) та ОСОБА_1 (іпотекодавцем) укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. за №296.

Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_7 , загальною площею 47,9 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. 26.02.2008 за реєстровим №293, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів за №2719038 від 26.02.2008 (пункти 1.2., 1.3. договору іпотеки).

У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 23.06.2010 у справі №2-4568/2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 891679,41 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120,00 грн.

Ухвалою суду від 16.12.2010 задоволено заяву представника ОСОБА_1 та скасоване вищевказане заочне рішення суду.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 18.03.2011 позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» задоволені у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 87047,92 євро (910149,674 грн), 1700,00 грн державного мита і 120,00 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 18.03.2011 залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.12.2011.

Також заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 22.05.2013 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором №2291-н від 27.02.2008 у розмірі 19663,61 євро та 1600,00 грн, а також 2090,31 грн судового збору.

Рішення судів звернуто до примусового виконання, однак останні наразі не виконано, грошові кошти на користь банку не стягнуто.

Згідно довідки АТ «Ощадбанк» від 24.11.2023 за вих.№55/5.6-02/84589/2023 станом на 24.11.2023 заборгованість за договором про іпотечний кредит №2291-н від 26.02.2008 складає 106681,53 євро та 1600,00 грн, що складається із:

-простроченої заборгованості за основним боргом - 74124,44 євро;

-простроченої заборгованості за нарахованими відсотками - 22713,85 євро;

-пені - 9834,24 євро;

-простроченої комісії з обслуговування кредиту - 1600,00 грн.

Посилаючись на наведені вище обставини, заявник стверджує про існування підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, оскільки зобов`язання у боржника єдине та виражене в іноземній валюті, наявну заборгованість він не погашає з 2010 року, та, крім того, у власності боржника наявне єдине нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці єдиного кредитора.

При цьому заявник ОСОБА_1 зазначає такий склад сім`ї боржника:

-дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шлюб зареєстровано 05.01.2023 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 ), РНОКПП НОМЕР_3 ;

-син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 01.03.2006), РНОКПП НОМЕР_5 ;

-батько - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

-мати - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Як вбачається із довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №К1-183727-ф/л від 15.09.2023, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані/задекларовані такі особи:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дата реєстрації/декларування - 08.10.2010;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації/декларування - 08.10.2010;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації/декларування - 16.01.2019.

Позиція суду апеляційної інстанції

Предметом судового розгляду у цій справі є питання наявності підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 з урахуванням особливостей, встановлених пунктом 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно із частиною першою статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною шостою статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Особливості відновлення платоспроможності боржника - фізичної особи визначено Книгою четвертою Кодексу України з процедур банкрутства.

За абзацами четвертим, тринадцятим статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства - боржником є юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав; неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

Стаття 6 Кодексу України з процедур банкрутства визначає перелік судових процедур, які застосовуються щодо боржника. Згідно з частиною другою названої статті до боржника - фізичної особи застосовуються такі судові процедури: реструктуризація боргів боржника; погашення боргів боржника. Процедура погашення боргів боржника вводиться у справі про неплатоспроможність разом з визнанням боржника банкрутом.

Реструктуризація боргів боржника - це судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника.

Погашення боргів боржника - судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою задоволення вимог кредиторів за рахунок реалізації майна банкрута, визнаного банкрутом у порядку, встановленому цим Кодексом (стаття 1 Кодексу України з процедур банкрутства).

Регулювання процедури реструктуризації боргів боржника - фізичної особи (фізичної особи - підприємця) наведено в розділі ІІІ «Реструктуризація боргів боржника» Книги четвертої «Відновлення платоспроможності фізичної особи» Кодексу України з процедур банкрутства (статті 124 - 129 Кодексу).

Водночас у пункті 5 Кодексу України з процедур банкрутства розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства законодавець визначив особливості реструктуризації заборгованості фізичних осіб за кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою квартири/житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника.

Згідно з абзацом першим пункту 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства протягом п`яти років з дня введення в дію цього Кодексу заборгованість фізичної особи, що виникла до дня введення в дію цього Кодексу, за кредитом в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, реструктуризується за процедурою неплатоспроможності фізичної особи згідно з планом реструктуризації або з мировою угодою з урахуванням особливостей, встановлених цим пунктом.

У разі якщо єдиним кредитором у процедурі неплатоспроможності фізичної особи є забезпечений кредитор, а боржник володіє на праві власності одним об`єктом нерухомості (квартирою, житловим будинком), що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника і перебуває в іпотеці забезпеченого кредитора, такий боржник має право подати заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність відповідно до статті 116 цього Кодексу, але без визначення особи арбітражного керуючого та без надання доказів авансування винагороди керуючому реструктуризацією, передбачених пунктом 12 частини третьої статті 116 цього Кодексу, до якої додається проект плану реструктуризації, що відповідає умовам реструктуризації, визначеним цим пунктом (абзац другий пункту 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства).

Отже, звернення боржника до суду із заявою про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність з урахуванням положень визначених пунктом 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства передбачає умовою їх застосування дотримання характерних лише для такої процедури вимог, закріплених в наведеній нормі для її запровадження щодо боржника, а саме наявність:

(І)одночасної сукупності таких юридичних фактів, що закріплені в абзаці першому пункту 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства:

1)заборгованість фізичної особи виникла до дня введення в дію цього Кодексу;

2)зазначена заборгованість фізичної особи виникла за кредитом в іноземній валюті;

3)такий кредит забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку;

4)предмет іпотеки (квартира або житловий будинок) є єдиним місцем проживання сім`ї боржника;

(ІІ)додаткової кваліфікуючої передумови для застосування абзацу другого пункту 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства:

1)володіння боржником на праві власності лише одним об`єктом нерухомості (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2022 у справі № 917/1384/20).

З вказаного вбачається, що боржник за наявності відповідних передумов має право самостійно обирати одну з моделей своїх процесуальних дій для відновлення його платоспроможності шляхом реструктуризації наявної заборгованості за кредитом в іноземній валюті з урахуванням особливостей, встановлених пунктом 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема: - звернутися до суду із заявою про його неплатоспроможність у загальному порядку, визначеному книгою IV Кодексу України з процедур банкрутства; - звернутися до суду із заявою про його неплатоспроможність у спрощеному порядку (без визначення особи арбітражного керуючого та надання доказів авансування винагороди керуючому реструктуризацією, передбачених пунктом 12 частини третьої статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства), але за визначених умов.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства кожна судова процедура у справі про банкрутство (неплатоспроможність) має своє завдання та мету, а їх застосування щодо боржника має здійснюватися із дотриманням правил щодо наявності визначених Кодексом України з процедур банкрутства для цього умов та підстав.

Закріплена законодавцем у пункті 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства процедура реструктуризації заборгованості фізичної особи за кредитом в іноземній валюті передбачає розгляд заяви й плану реструктуризації заборгованості без застосування статті 126 цього Кодексу та схвалення такого плану забезпеченим кредитором в безумовному порядку, незалежно від його процесуальної позиції у разі відповідності його умовам реструктуризації визначеним цим пунктом.

Тому на суд покладається обов`язок ретельного дослідження змісту заяви фізичної особи про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність та долученого до неї плану реструктуризації боржника на предмет їх відповідності вимогам та умовам, встановленим пунктом 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства для застосування до боржника такої процедури.

Так, за приписами першого речення абзацу четвертого пункту 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд на підготовчому засіданні розглядає план реструктуризації, доданий до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність без застосування статті 126 цього Кодексу та заперечення кредитора.

Другим реченням абзацу четвертого пункту 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства передбачено постановлення ухвали про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність через невідповідність поданої заяви умовам реструктуризації, визначеним цим пунктом.

Зазначені норми за методом правового регулювання є імперативними, а тому при з`ясуванні наявності підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та затвердження плану реструктуризації з урахуванням особливостей визначених пунктом 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства необхідним є дослідження наявності таких умов та підстав, а також відповідності змісту заяви та плану реструктуризації вимогам наведеної норми Кодексу України з процедур банкрутства.

Ураховуючи наведене, суд повинен займати активну процесуальну позицію, в тому числі, і при перевірці наявності умов та підстав для застосування щодо боржника (фізичної особи) процедури реструктуризації заборгованості за кредитом в іноземній валюті, закріпленої у пункті 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства, яка має полягати в повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні обставин щодо відповідності заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та долученого до неї плану реструктуризації умовам реструктуризації, визначеним цим пунктом.

Водночас межі судового контролю не можуть виходити за рамки перевірки імперативно визначених пунктом 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства умов реструктуризації, яким має відповідати заява боржника про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність та яка має містити план реструктуризації.

Отже, доведення підстав й умов для застосування процедури реструктуризації заборгованості боржника (фізичної особи) за валютним кредитом з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства та складання плану реструктуризації згідно зазначених вище імперативних норм, є процесуальним обов`язком боржника (фізичної особи), за невиконання якого настає негативний процесуальний наслідок у вигляді відмови у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність, що не позбавляє його права на повторне звернення до суду з такою заявою, врахувавши умови та підстави для застосування наведеної процедури.

Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 923/984/21.

Тож однією з умов реструктуризації заборгованості боржника - фізичної особи з урахуванням положень пункту 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства є умова про те, що предмет іпотеки (квартира або житловий будинок) є єдиним місцем проживання сім`ї боржника.

Апеляційний суд враховує висновки, викладені в пунктах 100, 101, 102 постанови Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 923/984/21, згідно із якими в контексті з`ясування наявності такого юридичного факту для застосування у справі про неплатоспроможність фізичної особи особливостей, передбачених в пункті 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства, як існування у сім`ї боржника єдиного місяця проживання (квартири або житлового будинку), суду при дослідженні матеріалів справи належить виходити зі складу сім`ї боржника (фізичної особи) та, відповідно, враховувати за правилами цивільного, житлового та сімейного законодавства не тільки майно, що належить безпосередньо боржнику - фізичній особі, а й майно, що належить членам сім`ї боржника, та за своїми ознаками є (або може бути) місцем проживання (квартира або житловий будинок) сім`ї боржника.

За абзацом 22 пункту 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства для цілей цього пункту членами сім`ї боржника вважаються батьки, чоловік або дружина, діти боржника, у тому числі усиновлені, які проживають спільно з боржником на дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Для дослідження та оцінки такого юридичного факту як єдине місце проживання сім`ї боржника (квартири або житлового будинку) з урахуванням положень статей 316-319 Цивільного кодексу України (щодо права розпорядження особою лише майном, що перебуває у неї на праві власності) має ураховуватися те майно, що перебуває у боржника та/або членів сім`ї боржника на праві власності, а якщо це частка відповідного майна, то ураховуватись також мають положення статті 47 Житлового кодексу УРСР (щодо норми жилої площі на одну особу - 13,65 квадратних метрів) та частини третьої статті 50 цього Кодексу (щодо вимог, що ставляться до жилих приміщень - недопущення заселення квартири, збудованої для однієї сім`ї, двома і більше сім`ями або двома і більше одинокими особами тощо). А тому при дослідженні обставин єдиного місця проживання сім`ї боржника (квартири або житлового будинку), у розумінні пункту 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства, не може братись до уваги майно, що перебуває у боржника та/або членів сім`ї боржника на підставі іншого речового права, відмінного від права власності (оренда, найм, інші підстави для користування майном як місцем проживання сім`ї боржника тощо) (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.09.2021 у справі № 908/2536/20).

Південно-західним апеляційним господарським судом установлено, що, як вбачається із Інформаційної довідки № 360117678 від 26.12.2023, члену сім`ї ОСОБА_1 - дружині ОСОБА_2 на праві власності належить нерухоме майно, що може бути використане для проживання сім`ї боржника, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 89,2 кв.м, житловою площею 50,2 кв.м, дата державної реєстрації: 02.07.2021.

Згідно Інформаційної довідки №360117678 від 26.12.2023, яка сформована за таким параметром запиту: «РНОКПП - НОМЕР_3 », тобто за реєстраційним номером облікової картки платника податків ОСОБА_2 , житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , наразі їй не належить на праві власності, адже щодо вказаного об`єкту внесено запис про те, що запис про право власності в Реєстрі прав на нерухоме майно погашено 14.06.2019 12:36:59 на підставі внесення відомостей до ДРРП, розділ 105.

Із Інформаційної довідки №362781175 від 23.01.2024, яка сформована за такими параметрами запиту: «ПІБ - ОСОБА_2 » та «РНОКПП - НОМЕР_3 » (тобто реєстраційним номером облікової картки платника податків ОСОБА_2 ), вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_5 , належить ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності (частка власності - 2/3).

Отже, доводи скаржника про те, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , та квартира за адресою: АДРЕСА_5 , не належать ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що станом на дату подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 квартира за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 89,2 кв.м, належить дружині ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Посилання апелянта на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 , є об`єктом особистої приватної власності дружини, і що найближчим часом ця квартира буде продаватись задля отримання грошових коштів, яких остання потребує на лікування, з огляду на що об`єктивно в цій квартирі не може проживати сім`я боржника, колегія суддів відхиляє, оскільки для дослідження та оцінки такого юридичного факту як єдине місце проживання сім`ї боржника (квартири або житлового будинку) має ураховуватися те майно, що перебуває у боржника та/або членів сім`ї боржника на праві власності.

З огляду на викладене, у заяві ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та затвердження плану реструктуризації боргів боржника не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що єдиним місцем проживання сім`ї боржника є квартира за адресою: АДРЕСА_2 , та не надано доказів об`єктивної неможливості проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 89,2 кв.м, яка знаходиться на праві власності члена його сім`ї, а саме дружини.

Отже, відсутній такий юридичний факт, як наявність єдиного місця проживання сім`ї боржника, що виключає можливість застосування норм пункту 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства.

Висновки суду першої інстанції про належність ОСОБА_2 на праві власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , та квартири за адресою: АДРЕСА_5 , не відповідають фактичним обставинам справи, але такі помилкові висновки не вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Висновки суду апеляційної інстанції

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Одеської області про відмову у відкритті провадження про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269-271, 276, 281-284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.02.2024 про відмову у відкритті провадження про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 у справі №916/40/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 Господарського процесуального кодексу України та статтею 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено 01.07.2024.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя О.Ю. Аленін