ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"04" липня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/2980/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Пінтеліної Т.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до Відповідача-1: ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ МУНІЦИПАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ТРАНСПАРКСЕРВІС, код ЄДРПОУ 35303063, 65023, м.Одеса, вул.Ніжинська, 51/1, к.З оф.З

Відповідача-2: ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ АТЛАНТ Т, , 65007, м.Одеса, вул.Генерала Цвєтаєва, б.42, кв.4

ВСТАНОВИВ:

03.07.2024р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до вищезазначених відповідачів та просить суд прийняти рішення, яким визнати недійсним рішення загальних зборів - Протокол загальних зборів №1/2024 від 25.03.24р. щодо надання дозволу на відчуження майна Товариства з обмеженою відповідальністю "МУНІЦИПАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ТРАНСПАРКСЕРВІС та визнати недійсними договір купівлі-продажу від 22.04.24р. нежитлових будівель автосалону та мийки, що розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Мельницька. б.ЗО-б, підставою для укладання якого став Протокол № 01/21 від 25.03.24р. Загальних зборів учасників ТОВ "Муніципальне підприємство Транспарксервіс".

Разом з позовом ОСОБА_1 подав заяву ( вхідний № 2-1118/24 від 03.07.2024р.) про вжиття заходів забезпечення позову до подання позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно нежитлових будівель автосалону та мийки, що розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Мельницька. б.ЗО-б,

Позивач ОСОБА_1 , далі - позивач, є одним із засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "МУНІЦИПАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ТРАНСПАРКСЕРВІС". далі - ТОВ. і власником 50% корпоративних прав у статутному фонді ТОВ. яке зареєстроване з 26.07.2007 р. за адресою: Україна. 65023. Одеська обл., місто Одеса, вул. НІЖИНСЬКА. 6.51/1. кв. З кімн.З. код СДРПОУ 35303063. запис про створення якого було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 0028716.

Іншим засновником і власником корпоративних прав у статутному фонді ТОВ є ОСОБА_2 з часткою у розмірі 50% корпоративних прав у статутному фонді ТОВ ТРАНСПАРКСЕРВІС".

Керівником Товариства з 01.10.2013 р. є ОСОБА_2 , далі - керівник, відповідно до Протоколу від 30.09.13 р. та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Випадково позивачеві стало відомо, що незаконними діями керівника /співзасновника ТОВ вчиненими без правомірних підстав здійснено відчуження майна ТОВ - нежитлових будівель автосалону та мийки, що розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Мельницька, б.ЗО-б, підтвердженням чому є договір купівлі-продажу від 22.04.24 р., копія якого додається до позову

В зазначеному договорі є посилання на Протокол загальних зборів №1/2024 від 25.03.24 р. як правову підставу - дозвіл на продаж від ТОВ.

Позивач зазначає, що у законний спосіб Загальні збори ТОВ не збирались. Право участі у Товаристві є особистим немайновим правом. Позивач не був повідомлений про дату, місце та час проведення загальних зборів, позивач не був присутній на загальних зборів, згоди на відчуження майна ТОВ не надавав, участі у голосуванні не приймав, протокол загальних зборів не підписував. Позивачу взагалі не було відомо про скликання Загальних зборів, порядок денний Загальних Зборів, про прийняті на Загальних зборах рішень, які стосуються відчуження майна та зменшення статутного фонду та частки засновника.

Отже, загальні збори проведено у незаконний спосіб за відсутності позивача, дозвіл на відчуження майна надано безпідставно за відсутності згоди позивача та з порушенням встановленої законодавством процедури.

Оскільки позивач не підписував протокол загальних зборів №1/2024 від 25.03.24 р„ позивачем до правоохоронних органів подано заяву про вчинення кримінального правопорушення за ст. 190. 358 КК України.

Тобто, загальні збори, які відбулись та засвідчені Протоколом загальних зборів №1/2024 від 25.03.24 р. є нелегітимні, не відповідають закону.

Договір купівлі-продажу від 22.04.24 р. посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Кірнас Іриною Володимирівною (адреса знаходження нотаріуса - вулиця Буніна. 24. Одеса. Одеська область. 65000), яка в той же день. 22.04.24 р. внесла Інформацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна одо об`єкта нерухомого майна про нового власника - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АТЛАНТ Т", .

Вказані нотаріальні та реєстраційні дії було проведено на підставі документів, які не підписувались позивачем.

Таким чином, незаконними діями керівника ТОВ. а подалі нотаріальними та реєстраційними діями, вчиненими відповідно приватним нотаріусом, було змінено майновий стан ТОВ. що в свою чергу вплинуло на розмір статутного фонду (зменшивши його розмір), оскільки нежитлові будівлі автосалону та мийки, що розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Мельницька, б.ЗО-б в момент створення ТОВ були внесені, як майновий внесок до статутного фонду ТОВ одним із засновників.

Відчуження майна ТОВ вплинуло також на розмір частки співзасновника, учасника ТОВ - Череп О.О., оскільки нежитлові будівлі автосалону та мийки, що розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Мельницька. б.ЗО-б вносились саме ним до статутного фонду ТОВ та складали його частку у розмірі 50% корпоративних прав у статутному фонді ТОВ.

Зменшення статутного фонду та або частки засновника тягне за собою внесення змін в статутні документи ТОВ. але з 22.04.24 р. не відбулось будь-яких змін в статутних документах ТОВ. а саме не змінено (зменшено розмір) статутного фонду та/або частки засновника ОСОБА_3 . Вказані обставини підтверджуються безкоштовним витягом з Єдиного державного реестру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та інформацією з відкритих джерел, який до()асться до позову.

ТОВ, в особі керівника (виконавчого органу), іншого засновника ТОВ. володіючого часткою у загальному розмірі 50% корпоративних прав у статутному фонді зібрано та проведено загальні збори Товариства з обмеженою відповідальністю "МУНІЦИПАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ТРАНСПАРКСЕРВІС" (код 35303063) з порушенням порядку їх скликання та за відсутності позивача, як засновника з часткою 50% корпоративних прав у статутному фонді ТОВ. з наданням у подальшому нотаріусу для посвідчення та реєстрації документів, які є незаконними та недійсними.

Відповідно до положень Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та норм ЦК України (аналогія закону).

Під час встановлення легітимності загальних зборів учасників товариства для наявності кворуму для проведення цих зборів слід враховувати голоси всіх учасників цього товариства, які загалом становлять у сукупності 100 % голосів, та які мають враховуватися під час визначення кворуму.

Отже, проведення 25.03.24 р. Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "МУНІЦИПАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ТРАНСПАРКСЕРВІС" (код 35303063) на яких прийнято рішення щодо відчуження майна ТОВ, відбулося з порушенням порядку скликання загальних зборів та за відсутності кворуму, тому зазначені рішення прийняті неправомочними зборами і підлягають визнанню недійсними, так само як і дії нотаріуса / державного реєстратора щодо посвідчення договору купівлі-продажу майна ТОВ та проведення у Державному реєстрі речових нрав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Державному реєстрі Іпотек. Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна змін щодо державної реєстрації відповідних змін власника об`єкта нерухомого майна.

Таким чином, прийняття рішення щодо відчуження майна ТОВ належить до компетенції загальних зборів учасників товариства, які скликаються з дотриманням встановленого законом порядку, за наявності кворуму та позитивному голосуванні інших засновників.

Отже, за відсутності позивача та його згоди рішення про відчуження майна ТОВ на загальних зборах ТОВ не могло бути прийнято.

За зазначених обставин, скориставшись недійсними документами, а саме. Протоколом Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "МУНІЦИПАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ТРАНСПАРКСЕРВІС" (код 35303063) № 01/21 від 25.03.24 р., відчужено майно ТОВ без згоди іншого засновника - позивача, якому належить частка у розмірі 50% корпоративних прав у статутному фонді ТОВ.

Позивач доводить, що зазначені нотаріальні та реєстраційні дії. як і всі подальші, вчинені на основі рішень прийнятих Загальними Зборами, з порушенням порядку скликання Загальних зборів, передбаченого законом підлягають скасуванню, як похідні від позовних вимог.

З урахуванням зазначеного позивач дійшов висновку про обгрунтованість думки щодо визнання недійсним рішень загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "МУНІЦИПАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ТРАНСПАРКСЕРВІС». оформленого Протоколом, оскільки відсутні докази присутності позивача на Загальних Зборах Товариства, в якому він є спів учасником і спів засновником, і, відповідно, володіє 50% голосів Загальних Зборів учасників Товариства.

За викладених у позовній заяві обставин, підлягають скасуванню реєстраційні дії/записи. внесені в Єдині державні реєстри, підставою для яких став Протокол № 01/21 від 25.03.24 р. Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "МУНІЦИПАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ТРАНСПАРКСЕРВІС" (код 35303063), яким прийнято рішення щодо відчуження майна ТОВ.

Обставини, викладені у позові та порушення норм закону свідчать про недійсність договору купівлі- продажу від 22.04.24 р. майна ТОВ - нежитлових будівель автосалону та мийки, що розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Мельницька, б.ЗО-б.

Так, відповідно до статуту статутний капітал складає 1 400 000 грн. (п.6.1.).

Відповідно до п.6.3. статуту, частки учасників у статутному фонді розподіляються та формуються за рахунок внесків наступним чином:

ОСОБА_3 - 700 000 грн, який складається з сплаченого грошового внеску в розмірі 100 000 грн. та майнового внеску - нежитлових будівель автосалону та мийки, що розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Мельницька. б.ЗО-б.

Балановський П.Л. - 700 000 грн, який складається з майнового внеску - нерухомого майна, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 .

За п.6.1 1 статуту зміни статутного капіталу ТОВ відбуваються за рішенням загальних зборів учасників ТОВ.

Згідно п.6.1.3 зменшення статутного капіталу допускається після повідомлення, в порядку, становому законом та здійснюється відповідно до чинного законодавства.

За статутом (п.91.1) вищим органом товариства є загальні збори учасників.

До виключної компетенції загальних зборів (п.9.4.) належить: внесення змін до статуту (п9.4.2.); зміна розміру статутного капіталу ТОВ (п.9.4.3.); перерозподіл часток між учасниками; прийняття рішень про надання згоди на вчинення правочинів (п.9.4.18.);

За п.9.6. статуту виключена компетенція загальних зборів передбачена по п.п.9.4.2.; 9.4.3. та прийняття рішень % голосами всіх учасників (75%).

З усіх інших питаннях рішення приймаються більшістю голосів учасників (п.9.8).

Для здійснення правочинів. Директор ТОВ потребує згоди загальних зборів (п. 10.6.).

Позивач вважає, що в момент вчинення оскаржуваного правочину, його сторонами не було додержано вимог, встановлених ст. 203 ЦК України, та спірний договір із додатками до нього підлягає визнанню недійсним.

Є договори, які директор не може підписати без попередньої згоди загальних зборів (п.9.4.18 статуту) вони називаються «значні правочини» особливо важливі для товариства угоди, якщо вартість його предмета становить 50% або більше вартості чистих активів ТОВ порівняно з його останньою затвердженою фінансовою звітністю. Закон пов`язує встановлення вартості правочину із моментом його вчинення. З цього питання практика судів однозначна: моментом вчинення правочину є момент, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, тобто момент підписання договору (справи №№ 918/940/21,314/3 549/] 7).

За нормами Господарського процесуального кодексу України:

Стаття 136. Підстави для забезпечення позову

1. Господарський суд за заявою учасника справи мас право вжити передбачених статтею /37 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

2. Забезпечення позову допускається як до пред 'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Стаття 137. Заходи забезпечення позову

Позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії:

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов 'язання;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) ) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов 'язковість яких надана Верховною Радою України.

3. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони:

1. проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору;

3. участі (реєстрації для участі) або неучасті акціонерів або учасників у загальних зборах товариства, визначення правомочності загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства;

9. Суд. який вирішує спір про право власності на акції (частки, паї) товариства, права акціонера (учасника), реалізація яких залежить від відносної вартості акцій (розміру частки) в статутному капітан товариства, може постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом встановлення заборони на внесення змін до статуту цього товариства щодо розміру статутного капіталу.

10. Заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов язаних з предметом спору.

11. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якіцо при цьому спір не вирішується по суті.

12. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур. іі(о проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб 'скта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Згідно зі ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ч.І ст. 137 ГПК України визначені види заходів забезпечення позову, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Згідно з ч.І ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову: з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Щодо обраних засобів забезпечення

У відповідності із певною судовою практикою (зокрема. Постановами КГС ВС від 13.01.2021 у справі № 910/9855/20. від 19.01.2021 у справі № 902/774/20. від 25.01.2021 у справі № 902/775/20. від 3 1.08.2021 у справі № 910/5116/21. від 07.09.2021 у справі № 910/6481/21. від 08.12.2021 у справі № 927/481/21, від 21.12.2021 у справі № 910/10598/21, від 11.02.2022 у справі № 927/893/21, від 15.04.2022 у справі № 904/7930/21) . достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Якщо позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, має застосовуватись та досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Має також досліджуватись, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Очевидно, що певна ситуація потребує негайного реагування з метою захисту прав позивача, у вигляді: накладення арешту на нежитлові будівлі автосалону та мийки, що розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Мельницька, б.ЗО-б

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України).

Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності застосуванням передбачених законодавством заходів. Регулювання, наведене в Главі 29 ЦК України, передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц. провадження № І4-208цсІ8. зроблено висновок, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

Стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2016 року у справі № 1522/25684/12, постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 752/3089/19 (провадження № 61- 165І9св21).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 91 1/3680/17 (провадження № 12-104гс19) власник з дотриманням вимог статті 3 88 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

За зазначених у заяві обставин, вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви - достатньо обгрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він до суду звернувся з заявою про забезпечення позову та позовом.

Суд дослідив доводи позивача та вважає мождивим задовольнити заяву про вжиття заходів запезпечення позову.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

За змістом частини другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частинами першою, другою статті 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Такими превентивними передбаченими законом заходами запобігання правопорушення є, зокрема, заходи забезпечення позову визначені главою 10 розділу І ГПК України.

Системний аналіз наведених норм процесуального закону свідчить, що право особи на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду, в тому числі додержання правил юрисдикції у господарських судах.

Отже, розгляд заяви та вжиття заходів забезпечення позову здійснюються виключно судом, компетентним розглядати спір по суті. При цьому першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду за умови дотримання яких здійснюється її розгляд по суті.

У постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року в справі № 910/3414/20 зазначено, що при поданні заяви про забезпечення позову до його подання, суд фактично перебуває у ситуації, коли його можливості щодо оцінки розумності, співмірності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову є обмеженими внаслідок того, що інформація щодо предмету та підстав позову, учасників справи, необхідності застосування обраного заявником заходу забезпечення позову, обґрунтованості доводів щодо істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача базується виключно на доводах заявника та фактично їх відповідність можливо перевірити в повному обсязі лише після відкриття провадження у справі та початку розгляду позовних вимог.

В зазначених умовах суд повинен звертати особливу увагу дотримання заявником вимог процесуального законодавства з метою забезпечення балансу між дотриманням процесуальних прав заявника, потенційних учасників справи та недопущення зловживання процесуальними правами, зокрема дотримання вимог щодо підсудності та оцінки аргументів заявника.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статті 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується, у тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною відповідачу вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (пункти 1, 2, 4).

Частинами 1, 3 статті 138 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

За змістом статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. При зверненні до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача, заявник зобов`язаний надати докази того, що запропонований захід до забезпечення позову дійсно може виключити можливість невиконання або утруднення виконання судового рішення.

Так, згідно зі статями 73, 74, 77, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 236 ГПК України).

Надавши оцінку обґрунтованості доводів заявника, врахувавши наведені вище обставини та дослідивши надані докази, суд прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно до набрання рішенням суду, ухваленого за результатами розгляду позовної заяви, законної сили.

Крім того, суд зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суду слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом також враховано, що заходи забезпечення позову є тимчасовими до вирішення спору по суті, з метою зупинення вчинення дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду.

З огляду на викладене, враховуючи предмет та підстави позову та приймаючи до уваги, що обраний позивачем захід у вигляді накладення арешту на нерухоме майно відповідача, спрямований на ефективний захист та поновлення порушених прав і може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви в частині накладення арешту

Відповідно частині 6 статті 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Згідно ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Крім того, відповідно до частин 1, 4 статті 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Заявником у поданій заяві не зазначається про вжиття зустрічного забезпечення.

Водночас, за змістом диспозитивної норми статті 141 ГПК України пред`явлення особі, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, вимог забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), є правом, а не обов`язком господарського суду (наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.07.2018 по справі № 916/2851/17 та від 26.11.2018 у справі № 904/2925/18), так само як і питання зустрічного забезпечення може бути вирішено судом в ухвалі про зустрічне забезпечення позову, винесеній за результатами розгляду клопотання відповідача про зустрічне забезпечення, що відповідає принципу змагальності сторін, закріпленому статтею 13 цього Кодексу.

Відтак, у даному випадку незазначення в даній ухвалі про вирішення питання зустрічного забезпечення не можна вважати процесуальним порушенням, оскільки з метою захисту своїх прав відповідач не позбавлений можливості звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення.

З огляду на викладене та керуючись статтями 27-30, 136-140, 234, 235 ГПК України, господарський суд Одеської області, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 ; про забезпечення позову.

Накласти арешт на нежитлові будівлі автосалону та мийки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Відомості відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»:

Стягувач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ; тел. НОМЕР_2

Боржник: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АТЛАНТ Т", ; 65007, Одеська обл., м.Одеса, вул. Генерала Цветаева, б.42. кв. 4

Дана ухвала набрала законної сили 04.07.2024р. та може бути оскаржена в порядку в порядку, передбаченому статтями 253-259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Пінтеліна Тетяна Георгіївна