ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 червня 2024 року Справа № 903/279/24

за позовом: Заступника керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації, м. Луцьк

відповідача: Литовезької сільської ради, с. Литовеж, Володимирський р-н.,

про витребування земельної ділянки

Суддя Шум М.С.

Секретар судового засідання Сосновська Ю.П.

Представники сторін:

від прокуратури: Присяжнюк І.Б., прокурор

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

Встановив: Заступник керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації звернувся з позовом до Литовезької сільської ради та просить суд: - витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації з незаконного володіння Литовезької сільської ради земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0046 площею 0,36 га.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірна земельна ділянка відноситься до земель історико - культурного призначення, а відтак є землею державної форми власності.

Ухвалою суду від 29.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 30 квітня 2024 року на 11:00 год.

Відповідач вимог ухвали суду від 29.03.2024 не виконав, відзиву, пояснень, заяв суду не надав.

Господарський суд протокольною ухвалою від 30.04.2024 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 28.05.2024 на 11год. 30 хв.

Представник прокуратури в судовому засіданні 28.05.2024 заявлені позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.05.2024 в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Ухвалою суду від 28.05.2024 розгляд справи відкладено на 18.06.2024 на 12.00 год.

29.05.2024 на адресу суду від Заступника керівника обласної прокуратури надійшли пояснення у справі.

Представник відповідача в судове засідання 18.06.2024 не з`явився, додаткових пояснень, заяв, клопотань суду не надав.

Частинами 1 та 3 ст.202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

В судовому засіданні 18.06.2024 прокурор позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення прокурора, господарський суд встановив наступне.

Розпорядженням виконавчого комітету Волинської обласної ради депутатів трудящих від 04.08.1969 №360-р затверджено уточнені списки пам`ятників культури загальносоюзного, республіканського і місцевого значення розташованих на території області.

Згідно витягу з вищевказаного розпорядження до списку пам`ятників культури загальносоюзного, республіканського і місцевого значення розташованих на території області занесено пам`ятку археології місцевого значення Городище «Гірка», яка знаходиться на території села Литовеж.

Відповідна пам`ятка археології місцевого значення з 04.08.1969 є пам`яткою відповідно до п.3 розділу Х «Прикінцеві положення» Закону України «Про охорону культурної спадщини».

В подальшому, 22.05.1975 складено облікову картку та виготовлено паспорт об`єкта (пам`ятки) культурної спадщини Городище «Гірка», тип археологічна пам`ятка, категорія об`єкту національного значення, датування об`єкта ХІ-ХІІ ст., місцезнаходження с. Литовеж, Іваничівський район (теперішній Володимирський район), Волинська область.

09.01.2013 між відділом культури Іваничівської райдержадміністрації та виконкомом Литовезької сільської ради укладено охоронний договір на вищевказану пам`ятку культурної спадщини №85.

На підставі наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 15.03.2018 №45 «Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності» проведено інвентаризацію земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території Литовезької ОТГ Іваничівського району (теперішнього Володимирського району) Волинської області, за результатами якої розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Іваничівського району Волинської області з урахуванням перспективного плану формування територій Литовезької об`єднаної територіальної громади, затвердженого розпорядженням КМУ від 23.09.2015 №993-р., яка затверджена наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 30.08.2018.

За результатами відповідної інвентаризації сформовано земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0038 площею 1,3235 га.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.08.2018 №НВ-018 цільове призначення вищевказаної земельної ділянки 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорія земель землі сільськогосподарського призначення. Дата державної реєстрації земельної ділянки 23.08.2018.

Згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 27.09.2018 №3-1034/15-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» та акта приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 27.09.2018 земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0038 площею 1,3235 га із державної власності передано в комунальну власність Литовезької сільської ради.

Литовезька сільська рада рішенням від 28.09.2018 №18/40 «Про прийняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Литовезької сільської ради» прийняла безоплатно із державної у комунальну власність земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0038.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.03.2024 №369308934 право власності (комунальної) на вище вказану земельну ділянку зареєстровано в відповідному реєстрі за Литовезькою сільською радою 07.03.2019.

З метою оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку під пам`яткою археології місцевого значення Городище «Гірка» на підставі клопотання виконавчого комітету Литовезької сільської ради п. 1 рішення Литовезької сільської ради від 21.02.2020 №35/128 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Литовезькій сільській раді для обслуговування пам`ятки археології місцевого значення Городище «Гірка» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Литовезькій сільській раді із земель комунальної власності для обслуговування пам`ятки археології місцевого значення Городище «Гірка» орієнтовною площею 0,50 га, розташованої за межами населеного пункту с. Литовеж Литовезької сільської ради.

Фізичною особою підприємцем Мельником В.В. виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Литовезькій сільській раді площею 0,36 га.

Додатково з матеріалів справи судом встановлено, що Литовезькою сільською радою винесено рішення від 19.03.2021 №6/47 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Литовезькій сільській раді для забезпечення охорони об`єктів культурної спадщини (для обслуговування пам`ятки археології місцевого значення Городище «Гірка») за межами с. Литовеж», яким:

- пунктом 1 - затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 3600 га для забезпечення охорони об`єктів культурної спадщини (для обслуговування пам`ятки археології місцевого значення Городище «Гірка») за рахунок земель комунальної власності Литовезькій сільській раді розташовану за межами с. Литовеж;

- пунктом 2 - змінено цільове призначення з 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) на цільове призначення 08.01 для забезпечення охорони об`єктів культурної спадщини, встановити вид використання для обслуговування пам`ятки археології місцевого значення Городище «Гірка»;

- пунктом 3 - змінено угіддя з 001.00 на 008.01;

- пунктом 4 - змінено категорію земель із земель сільськогосподарського призначення на землі історико-культурного призначення;

- пунктом 5 - передано в постійне користування Литовезькій сільській раді земельну ділянку площею 0, 3600 га для забезпечення охорони об`єктів культурної спадщини (для обслуговування пам`ятки археології місцевого значення Городище «Гірка»), розташовану за межами с. Литовеж Литовезької сільської ради;

- пунктом 6 встановлено, що вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :07:000:0046, яка утворилася із земельної ділянки площею 1,3223 га з кадастровим номером :07:000:0038.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.03.2021 №250214185 право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0046 площею 0,36 га 24.03.2021 зареєстровано за Литовезькою сільською радою, підставою державної реєстрації права власності є рішення Литовезької сільської ради від 19.03.2021 №6/47.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.03.2021 №НВ-021:

- кадастровий номер земельної ділянки - :07:000:0046;

- цільове призначення 08.01 Для забезпечення охорони об`єктів культурної спадщини;

- категорія земель Землі історико-культурного призначення;

- вид використання земельної ділянки для обслуговування пам`ятки археології місцевого значення Городище «Гірка»;

- площа земельної ділянки 0,3600 га;

- дата державної реєстрації земельної ділянки 20.01.2021.

Вищевикладене підтверджується даними, які знаходяться в поземельній книзі земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0046.

Наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 05.07.2023 №367 «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення занесено об`єкт культурної спадщини пам`ятка археології місцевого значення Городище «Гірка» (XI-XIII ст.), яка розташована на території Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області

Таким чином, спірна земельна ділянка, що у відповідних державних реєстрах зареєстрована як ділянка комунальної форми власності, перебуває у постійному користуванні Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області. В результаті винесення спірного рішення Литовезькою сількою радою та подальшого внесення відомостей до Державного земельного кадастру, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка, на якій розташована пам`ятка археології місцевого значення Городище «Гірка» (XI-XIII ст.), вибула із земель державної власності.

Відповідно до п. «д» ч.1 ст. 19 Земельного кодексу України однією з категорій земель є землі історико-культурного призначення.

Згідно ст.53 Земельного кодексу України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Згідно ст.54 Земельного кодексу України землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Водночас, пам`яткоохоронне законодавство містить заборону щодо передачі у комунальну та приватну власність земель, на яких розташовані пам`ятки археології.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю.

Згідно з ч.6 ст.17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.

Абзацом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність

Пам`ятка культурної спадщини об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (абз. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).

Відповідно до п.3 розділу Х «Прикінцеві положення» Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Таким чином, пам`ятка археології місцевого значення Городище «Гірка» (XI-XIII ст.) є пам`яткою культурної спадщини з моменту її занесення до списку пам`ятників культури загальносоюзного, республіканського і місцевого значення розташованих на території області згідно розпорядження виконавчого комітету Волинської обласної ради депутатів трудящих від 04.08.1969 №360-р при наявності паспорту об`єкта культурної спадщини.

Згідно з ч.1 ст.34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико- культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Оскільки, на земельній ділянці з кадастровим номером :07:000:0046 розташована пам`ятка археології місцевого значення Городище «Гірка» (XI-XIII ст.), яка відповідно до наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 05.07.2023 №367 «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» занесена до вказаного реєстру як пам`ятка археології національного значення із охоронним номером 264-Вл, відтак вказана земельна ділянка має належати на праві власності лише державі.

Щодо розпорядження спірною земельною ділянкою та внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно суд зазначає таке.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2, 6, 7 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент проведення інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, прийняття рішення Литовезької сільської ради від 19.03.2021 та реєстрації земельних ділянок у відповідних реєстрах) обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Отже, розпорядження щодо спірної земельної ділянки вправі приймати лише Волинська обласна державна адміністрація, яка є розпорядником земель державної форми власності у межах міст обласного значення.

Згідно ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Відповідно до ст.ст. 162, 163 Земельного кодексу України охорона земель - це система правових, організаційних, економічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необгрунтованому вилученню земель сільськогосподарського і лісогосподарського призначення, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, продуктивності земель лісогосподарського призначення, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Завданням охорони земель є забезпечення збереження та відтворення земельних ресурсів, екологічної цінності природних і набутих якостей земель.

Таким чином, наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 30.08.2018 №3-975/15-18-СГ про затвердження матеріалів інвентаризації про затвердження технічної документації із землеустрою, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Іваничівського району Волинської області з урахуванням перспективного плану формування території Литовезької об`єднаної територіальної громади, якою проінвентаризовано земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0046 площею 1,3235 га з категорією земель землі сільськогосподарського призначення; наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 27.09.2018 №3-1034/15-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині передачі із державної власності у комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0038; рішення Литовезької сільської ради від 28.09.2018 №18/40 «Про прийняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Литовезької сільської ради» в частині прийняття безоплатно із державної у комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0038; пункти 1 і 5 рішення Литовезької сільської ради від 19.03.2021 №6/47 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Литовезькій сільській раді для забезпечення охорони об`єктів культурної спадщини (для обслуговування пам`ятки археології місцевого значення Городище «Гірка») за межами с. Литовеж», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3600 га, кадастровий номер :07:000:0046 та передано Литовезькій сільській раді в постійне користування вказану земельну ділянку прийняті всупереч ст. 122 Земельного кодексу України, 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду власник, з дотриманням вимог статті 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не е ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18, пункти 85, 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74).

За змістом частин 9, 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0046 зареєстрована у вказаному кадастрі 20.01.2021 із зазначенням її цільового призначення для забезпечення охорони об`єктів культурної спадщини, категорії земель землі історико-культурного призначення та форми власності комунальна.

Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 0,36 га з кадастровим номером :07:000:0046 зареєстрована на праві власності за Литовезькою сільською радою.

Державна реєстрація проведена на підставі рішення Литовезької сільської ради від 19.03.2021 №6/47.

Підставою внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.03.2021, індексний номер 57334673 із зазначенням форми власності: комунальна. Власником земельної ділянки є територіальна громада в особі Литовезької сільської ради.

Оскільки, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, то відповідний запис формально наділяє відповідача певними юридичними правами щодо земельної ділянки і одночасно позбавляє відповідних прав законного власника - державу.

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Держаного реєстру прав.

Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. З відображенням таких відомостей (записів) у Державному реєстрі прав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпує свою дію.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90)).

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Порушення права (інтересу) пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Прийняття судом рішення покликане усунути цю невизначеність, відновити порушене право, створити можливість для реалізації інтересу. Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Наведені способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс-18, пункти 43, 89), ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.12.2019 у справі № 372/1684/14-ц.

Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (Аналогічні правові висновки зазначені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)).

Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 70)).

З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому, державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).

Особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.

Таким чином, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України права володіння, користування та розпорядження майном належить власнику майна, незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні.

Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Відповідно до ст. 317 ЦК України права володіння, користування та розпорядження майном належать власнику майна, незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права, власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість така особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем такого майна, але не набуває права володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним фо незаконним). Натомість право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (пункт 67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).

Особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, чи набув або не набув володілець право власності (володіння) на таку ділянку чи ні (пункт 66 даної постанови ВС).

Метою позову про витребування майна з чужого володіння (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Увипадку нерухомого майна введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на таке майно.

В даному випадку Литовезька сільська рада є володільцем спірної земельної ділянки в силу державної реєстрації прав на майно, а витребування майна з чужого володіння є належним способом захисту прав позивача.

Вимога прокурора про витребування у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації (Волинської обласної військової адміністрації) з незаконного володіння Литовезької сільської ради земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0046 площею 0,36 є підставною та обгрунтованою та такою, що підлягає до задоволення повністю.

Згідно із частинами 2, 3 ст. 13, частиною 1 ст. 74 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 202, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити.

2. Витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації (Волинської обласної військової адміністрації, ) з незаконного володіння Литовезької сільської ради () земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0046 площею 0,36 га.

3. Стягнути з Литовезької сільської ради (Волинська область, Володимирський район, с. Литовеж, вул. Володимира Якобчука, 11, ) на користь Волинської обласної прокуратури (43025, Волинська обл, м.Луцьк, вул.Винниченка, буд.15, ) 3 028,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено

01.07.2024

Суддя М. С. Шум