ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.06.2024м. СумиСправа № 920/167/24

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., за участі секретаря судового засідання Виходцевої О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду матеріали справи №920/167/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРДЖІ ГАЗ, (код за ; вул. Калнишевського Петра, буд. 1, м. Київ, 04201),

до відповідача Комунальне підприємство «Конотопське транспортне управління» (код за ; вул. Успенсько-Троїцька, буд. 120, м. Конотоп, Сумська обл., 41600),

про стягнення 2105592,33 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув,

від відповідача: не прибув,

справа розглядається у порядку загального позовного провадження

установив:

15.02.2024 позивач подав позов, в якому просить стягнути з відповідача 2105592,33 грн (два мільйони сто п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто дві грн 33 коп.), із них: 1971351,15 грн (один мільйон дев`ятсот сімдесят одна тисяча триста п`ятдесят одна грн 15 коп. основний борг за договорами про закупівлю від 30.06.2023 №12-01/218, від 12.10.2023 №12-01/321, від 31.10.2023 №12-01/326, 110740,22 грн (сто десять тисяч сімсот сорок грн 22 коп.) пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором №12-01/218 від 30.06.2023, 9282,73 грн (дев`ять тисяч двісті вісімдесят дві грн 73 коп.) пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором №12-01/321 від 12.10.2023, 14218,23 грн (чотирнадцять тисяч двісті вісімнадцять грн 23 коп.) пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором №12-01/326 від 31.10.2023, а також стягнути з відповідача 31583,88 грн (тридцять одна тисяча п`ятсот вісімдесят три грн 88 коп.) судового збору.

16.02.2024 позивач надіслав клопотання від 05.02.2024 №13 (вх №871/24) про долучення до матеріалів справи платіжної інструкції від 06.02.2024 №3265328 про сплату судового збору в сумі 31583,88 грн.

Ухвалою від 19.02.2024 у справі №920/167/24 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня вручення даної ухвали, шляхом реєстрації позивачем, як юридичною особою, електронного кабінету або у разі неможливості такої реєстрації - подання заяви, передбаченої абзацом 3 частини 6 статті 6 ГПК України.

22.02.2024 на виконання вимог ухвали від 19.02.2024 у справі №920/167/24 через систему «Електронний суд» позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви (вх №535), а також 26.02.2024 електронною поштою позивач надіслав повідомлення від 21.02.2024 №19 про реєстрацію електронного кабінету (вх №1008/24). Зазначені докази долучено до матеріалів справи.

27.02.2024 за електронним запитом суду сформований витяг з ЄДРПОУ, за яким відповідач - Комунальне підприємство «Конотопське транспортне управління», зареєстрований як юридична особа з місцезнаходженням: вул. Успенсько-Троїцька, буд. 120, м. Конотоп, Сумська обл., 41600.

Ухвалою від 27.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №920/167/24 в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання на 08.04.2024; установлено сторонам строки для надання заяв по суті справи.

15.03.2024 представник відповідача подав відзив на позовну заяву (вх №780, 1439), в якому відповідач визнає позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу за товар. Однак, з огляду на скрутний фінансовий стан, у якому наразі перебуває підприємство, зазначив, що розраховує на врегулювання з позивачем питання можливості здійснити погашення боргу рівномірно частинами шляхом укладення мирової угоди на стадії розгляду справи. Щодо нарахованої позивачем пені відповідач заперечує, зазначаючи, що до джерел фінансування закупівлі дизельного пального належать кошти місцевого бюджету та кошти від господарської діяльності підприємства (про що зазначено у пунктах 4 Додатків №1 «Специфікація» до Договорів закупівлі, за якими стягується заборгованість). Відповідач наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Згідно з пунктами 3.4 договорів закупівлі, покупець не несе відповідальності перед постачальником за несвоєчасне перерахування коштів за поставлене паливо у разі тимчасового непроведення платежів Державною казначейською службою України на зазначені цілі, але не складає з себе зобов`язань оплатити вартість поставленого палива. Таким чином, відповідач вважає, що підстави для нарахування пені за допущене прострочення виконання грошового зобов`язання бюджетними коштами відсутні. Разом з тим, згідно з ст. 186-190 Господарського процесуального кодексу України, до початку розгляду справи по суті відповідач зауважує про можливість врегулювання розгляду справи за участю судді та просив долучити відзив до матеріалів справи та зупинити провадження у справі для проведення процедури мирного врегулювання спору за участі судді.

19.03.2024 позивач надав відповідь на відзив (вх №824), в якій позич заперечив щодо процедури мирного врегулювання спору та просить позов задовольнити.

04.04.2024 адвокат Цимбал Борис Петрович через систему «Електронний суд» надіслав заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (вх №995), в якій зазначений адвокат просив додати його дані рнокпп до додаткових відомостей про учасника справи як представника позивача для доступу до електронної справи.

04.04.2024 адвоката Цимбала Бориса Петровича відповідно до ордеру серії ВМ №1048578 від 04.04.2024 додано до комп`ютерної програми «ДСС» як представника ТОВ «Енерджі газ» у справі №920/167/24 з подальшим доступом до електронної справи.

05.04.2024 представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи (вх №1012).

Ухвалою від 08.04.2024 у справі №920/167/24 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи (вх №1012 від 05.04.2024); відкладено підготовче судове засідання у справі та розгляд клопотання відповідача про врегулювання спору за участі судді (вх №1439 від 15.03.2024), викладене в п. 2 прохальної частини відзиву (вх №780 від 15.03.2024) на 06.05.2024.

02.05.2024 відповідач надіслав клопотання про приєднання документів до матеріалів справи (вх №1317), за яким відповідач повідомив, що у квітні 2024 року ним вжиті заходи щодо часткової оплати позивачу боргу, а саме здійснено наступні платежі: 10.04.2024 за платіжною інструкцією №261 сплачено 50000,00 грн. за договором №218; 17.04.2024 за платіжною інструкцією №2711 - 50000,00 грн за договором №218; 23.04.2024 за платіжною інструкцією №2726 - 50000,00 грн. за договором №218; 25.04.2024 за платіжною інструкцією №2733 - 58340,15 грн за договором №321, що разом складає 208340,15 грн. Таким чином, відповідач звертає увагу, що сума основного боргу перед позивачем зменшилась та становить 1763011,00 грн. з огляду на зазначене, відповідач просив долучити до матеріалів справи платіжні інструкції на підтвердження проведених оплат та провести судове засідання, призначене на 06.05.2024 за відсутності представника КП «Конотопське транспортне управління».

У підготовчому судовому засіданні в порядку ч. 5 ст. 233 ГПК України постановлено відмовити відповідачу в задоволенні клопотання про врегулювання спору за участі судді, закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті в судове засідання на 24.06.2024,11:30.

Ухвалою від 07.05.2024 у справі №920/167/24 повідомлено відповідача про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті в судове засідання на 24.06.2024,11:30.

24.06.2024 відповідачем подане клопотання (вх №1857), в якому відповідач повідомив про часткову сплату боргу в сумі 73809,42 грн за договором №321, на підтвердження чого надав наступні платіжні інструкції: від 08.05.2024 №342 в сумі 13000,00 грн, від 15.05.2024 №2757 в сумі 20809,42 грн та №357 в сумі 40000,00 грн. Відповідач зауважує, що сума основного боргу перед позивачем зменшилась та складає 1689201,58 грн. Крім того, відповідач зауважив, що пояснення, наведені у відзиві на позовну заяву, підтримує та продовжує вживати можливих заходів, спрямованих на оплату основного боргу та готовий до мирного врегулювання спору, адже винесення судового рішення та подальше його звернення на примусове виконання стане для відповідача додатковим фінансовим тягарем. Судове засідання, призначене на 24.06.2024 на 11.30 відповідач просить відкласти на іншу дату, оскільки його представник не має можливості прибути у судове засідання у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

24.06.2024 позивач подав клопотання (вх №3540/24) про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Енерджі газ»

У судовому засіданні 24.06.2024 встановлено:

Представники сторін у судове засідання не прибули, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до поданого клопотання (вх №3540/24 від 24.06.2024) представник позивача просить здійснити розгляд справи за його відсутності.

Згідно з клопотанням відповідача (вх №1857 від 24.06.2024) КП «Конотопське транспортне управління» просить долучити до матеріалів справи докази часткової сплати боргу, наголосивши, що заборгованість за договорами, що є предметом спору, з урахування додаткової сплати склала 4689201,58 грн, а також просить відкласти розгляд справи у зв`язку із хворобою представника.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовляє в його задоволенні, оскільки відповідачем не подано належних доказів неможливості направити в судове засідання іншого представника.

Відповідно до ст. ч. 2 ст. 202 ГПК України відсутні правові підстави для відкладення розгляду справи.

Судом розглянуто справу по суті.

Судовий процес на виконання ч. 3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Під час судового розгляду, відповідно до статей 209, 210 ГПК України з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, та досліджені всі докази наявні в матеріалах справи.

Згідно зі статтею 233 ГПК України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 24.06.2024 на підставі частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив наступне.

Між Комунальним підприємством «Конотопське транспортне управління» (далі відповідач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерджі газ» (далі позивач, постачальник) 30.06.2023 укладено договір про закупівлю №12-01/218 (далі договір №218), 12.10.2023 - договір про закупівлю №12-01/321 (далі договір №321) та 31.10.2023 - договір про закупівлю №12-01/326 (далі договір №326), далі договори.

Відповідно до п. 1.1 договорів постачальник зобов`язується поставити у власність покупця нафтопродукти, визначені сторонами в Специфікації, що є Додатком №1 до договору (далі - Паливо), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити Паливо в порядку та на умовах договору.

За пунктом 2.1 договорів загальна ціна (вартість) Палива за цим договором та ціна за одиницю Палива визначається у Специфікації, що є додатком 1 до Договору.

Відповідно до п. 3.1 договорів покупець здійснює оплату за паливо в безготівковому порядку за фактом його постачання протягом тридцяти календарних днів з дати поставки (передачі) Палива та підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної. Датою здійснення будь-яких платежів покупцем за цим договором є дата списання відповідних коштів з розрахункового рахунку покупця.

Згідно з п. 7.1.3 договорів постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлене Паливо відповідно до умов цього договору.

Відповідно з п. 8.1 договорів у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену законом та цим договором.

Згідно з п. 8.5 договорів у разі порушення покупцем строків оплати за цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 3 Специфікацій до договорів оплата Палива здійснюється впродовж тридцяти календарних днів з дати поставки (передачі) Палива та підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної.

21.08.2023, 23.08.2023, 04.09.2023 між сторонами спору були укладені додаткові угоди до договору №218, що є його невід`ємними частинами.

За матеріалами справи, на виконання умов договорів позивач поставив, а відповідач прийняв товару на загальну суму 4369107,02 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними:

-за договором №218 в сумі 2195107,06 грн, а саме: від 31.08.2023 №25439 на суму 53070,19 грн, від 10.09.2023 №26932 на суму 504269,17 грн, від 20.09.2023 №27527 на суму 506131,43 грн, від 30.10.2023 №28770 на суму 524557,10 грн, від 13.10.2023 №31340 на суму 607079,17 грн,

- за договором №321 в сумі 1087999,96 грн, а саме: від 17.10.2023 №31337 на суму 41125,31 грн, від 23.10.2023 №31099 на суму 207144,86 грн, від 24.10.2023 №31224 на суму 289218,14 грн та №31223 на суму 44325,12 грн, від 31.10.2023 №33382 на суму 58340,15 грн та №32520 на суму 374037,00 грн, від 16.11.2023 №34212 на суму 73809,38 грн;

- за договором №326 в сумі 1086000,00 а саме: від 16.11.2023 №34204 в сумі 629600,00 грн, від 30.11.2023 №36060 на суму 456400,00 грн,

В подальшому між позивачем та відповідачем підписано акти звірки взаєморозрахунків.

За актом звірки взаєморозрахунків за період з червня по листопад 2023 року за договором №218 позивач поставив відповідачу товар на суму 2195107,06 грн, з якої сплачено 597070,19 грн та борг відповідача за договором №218 склав 1598036,87 грн.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків за період з жовтня по листопад 2023 року за договором №326 позивач поставив відповідачу товар на суму 1086000,00 грн, з якої сплачено 629600,00 грн та борг відповідача за договором №326 склав 456400,00 грн.

Згідно з актом звірки взаєморозрахунків за період з жовтня по листопад 2023 року за договором №321 позивач поставив відповідачу товар на суму 1088000,00 грн, з якої сплачено 870400,00 грн та борг відповідача за договором №321 склав 217600,00 грн.

Позивач у позові зазначив, що станом на 31.01.2024 борг відповідача за договорами склав 2021351,15 грн, але 01.02.2024 відповідачем сплачено на розрахунковий рахунок позивача 50000,00 грн. Таким чином, заборгованість відповідача за договорами склала 1971351,15 грн.

У зв`язку із несплатою зазначеного боргу за договорами, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 1971351,15 грн боргу за договорами та 134241,18 грн пені.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України обумовлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що на момент звернення з позовом борг відповідача за договорами складав 1917351,15 грн, з огляду на що вимоги позивача в частині стягнення зазначеної суми суд визнає законними та обґрунтованими.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем здійснено часткову сплату боргу на загальну суму 282149,57 грн що підтверджено наступними платіжними інструкціями: від 10.04.2024 №261 - 50000,00 грн, від 17.04.2024 №2711 - 50000,00 грн, від 23.04.2024 №2726 - 50000,00 грн, від 25.04.2024 №2733 - 58340,15 грн, від 08.05.2024 №342 - 13000,00 грн, від 15.05.2024 №2757 - 20809,42 грн, від 15.05.2024 №357 - 40000,00 грн. Таким чином, за позовною вимогою щодо стягнення з відповідача 282149,57 грн боргу за договорами відсутній предмет спору.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України в частині стягнення з відповідача 282149,57 грн боргу за договорами суд закриває провадження у справі. В той час як позовні вимоги в частині стягнення 1689201,58 грн боргу за договорами (1971351,15 грн 282149,57 грн) є законними, обґрунтованими та задовольняються судом.

Щодо стягнення пені.

Позивач просить стягнути з відповідача 110740,22 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором №218, 9282,73 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором №321, 14218,23 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором №326 від 31.10.2023, що разом складає 134241,18 грн.

Поряд з цим, відповідач у своєму відзиві вважає, що підстави для нарахування пені за допущене прострочення виконання грошового зобов`язання бюджетними коштами відсутні, а тому просить відмовити в цій частині позовних вимог.

Згідно з пунктом 3.4 договорів, покупець не несе відповідальності перед постачальником за несвоєчасне перерахування коштів за поставлене паливо у разі тимчасового непроведення платежів Державною казначейською службою України на зазначені цілі, але не складає з себе зобов`язань оплатити вартість поставленого палива.

Відповідно до п. 8.5 договорів у разі порушення покупцем строків оплати за цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на п. 3.4 договорів як на підставу неправомірності нарахування позивачем пені, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження можливості посилатися на зазначений пункт договору, а також приймаючи до уваги п. 8.5 договорів та положення статті 629 ЦК України, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку пені за допомогою «Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій» на офіційному вебсайті «Платформа: Ліга Закон» за посиланням https://ips.ligazakon.net/calculator/ff, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем умов договору щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 134241,18 грн визнаються законними та обґрунтованими.

Разом з тим, суд зауважує, що частиною 1 статті 233 ГК України передбачено право суду зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналогічне положення міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Таким чином, розмір штрафних санкцій (неустойки) може бути зменшений за рішенням господарського суду. При цьому, статті 551 ЦК України, 233 ГК України та положення ГПК України не містять норм, які б ставили можливість суду використати право на зменшення заявлених до стягнення з боржника штрафних санкцій в залежність від наявності відповідного клопотання з цього приводу сторони у справі. Тобто суд може реалізувати своє право та прийняти рішення про зменшення розміру неустойки за власною ініціативою.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.11.2020 у справі № 927/184/13-г.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Загальновідомим та нормативно врегульованим є питання щодо існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який на час розгляду справи не скасований.

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс - мажорні обставини (обставин непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 року відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи викладене, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для об`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору (контракту, угоди тощо) обов`язків згідно із законодавчими чи іншими нормативними актами виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Суд приймає до уваги те, що зменшення розміру пені є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

З огляду на викладене, а також встановлені у цій справі обставини, оскільки зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши матеріали справи, враховуючи співмірність негативних наслідків для відповідача з інтересом позивача, зменшує розмір неустойки з 134241,18 грн до 20000,00 грн.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до матеріалів справи позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову щодо стягнення 1971351,15 грн боргу за договорами та 134241,18 грн пені. Водночас, з урахуванням наведених вище обставин зменшення неустойки та закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору в частині стягнення 282149,57 грн боргу за договорами, суд задовольняє позовні вимоги в межах стягнення 1689201,58 грн основного боргу за договорами та 20000,00 грн пені. В іншому суд відмовляє.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Позивач звернувся з позовом до якого як доказ сплати судового збору додав платіжну інструкцію від 06.02.2024 №3265328 в сумі 31583,88 грн.

Разом з тим, враховуючи, що на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України суд закриває провадження у справі в частині стягнення 282149,57 грн боргу за спірними договорами, судовий збір за визнані судом правомірними позовними вимогами в сумі 1823442,76 грн (1689201,58 грн основного боргу + 134241,18 грн пені) відповідно до підп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 та ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» складає 27351,64 грн.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України позивачу за рахунок відповідача відшкодовується 27351,64 грн судового збору.

Водночас, суд роз`яснює позивачу, що 4232,24 грн (31583,88 грн - 27351,64 грн) судового збору, сплаченого позивачем за платіжною інструкцією від 06.02.2024 №3265328 в сумі 31583,88 грн відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивач має право повернути з Державного бюджету, у зв`язку з закриттям провадження у справ в частині стягнення 282149,57 грн основного боргу за відсутністю предмету спору.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись статтями 123, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині стягнення 282149,57 грн (двісті вісімдесят дві тисячі сто сорок дев`ять грн 57 коп.) основного боргу.

3. Стягнути з Комунального підприємства «Конотопське транспортне управління» (код за ; вул. Успенсько-Троїцька, буд. 120, м. Конотоп, Сумська обл., 41600) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРДЖІ ГАЗ, (код за ; вул. Калнишевського Петра, буд. 1, м. Київ, 04,58 грн (один мільйон шістсот вісімдесят дев`ять тисяч двісті одна грн 58 коп.) основного боргу та 20000,00 грн (двадцять тисяч грн 00 коп.) пені, а також 27351,64 грн (двадцять сім тисяч триста п`ятдесят одна грн 64 коп.) судового збору.

4. В іншому відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано 03.07.2024.

Суддя В.Л. Котельницька