УХВАЛА

м. Київ

01.07.2024Справа № 910/14067/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро"

про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Галичина"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро"

про стягнення 241 064, 35 грн

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Галичина" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" про стягнення 241 064, 35 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Галичина" задоволено частково, присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Галичина" 3% річних у розмірі 13 805 грн 71 коп. грн, інфляційні втрати у розмірі 102 628 грн 99 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 1 746 грн 52 коп., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

18.12.2023 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

22.12.2023 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" до суду надійшла заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування наведених вимог заявник зауважує на тому, що відповідачем через систему «Електронний суд» подано апеляційну скаргу 21.12.2021 з клопотанням про відновлення пропущеного строку, оскільки скаргу подано протягом 20 календарних днів з дати отримання судового рішення, відтак рішення суду першої інстанції не набрало законної сили.

Поряд із цим, у зв`язку з перебуванням судді Пукшин Л.Г. у щорічній відпустці питання про прийняття до розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню вирішувалось після виходу судді з відпустки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 12.01.2024 судове засідання для розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, призначено на 24.01.2024.

19.01.2024 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Галичина" подано клопотання про долучення заперечень проти заяви відповідача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, в якому крім іншого повідомив суд, про фактичне виконання наказу Господарського суду м. Києва від 18.12.2023р., виданого на виконання рішення від 21.11.2023р. у справі № 910/14067/23, що підтверджується доданими копіями постанови про відкриття виконавчого провадження № 73685838 від 27.12.2023р. та постанови про його закінчення від 27.12.2023р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14067/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Галичина" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" про стягнення 241 064, 35 грн, у зв`язку з оскарженням рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 зупинено провадження з розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі № 910/14067/23 до перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі № 910/14067/23 в апеляційному порядку та повернення матеріалів справи до Господарського суду міста Києва.

24.06.2024 матеріали справи № 910/14067/23 надійшли до Господарського суду міста Києва.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі № 910/14067/23 без змін.

Ухвалою 25.06.2024 поновлено провадження у справі №910/14067/23 з розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та призначено судове засідання на 01.07.2024.

27.06.2024 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Галичина" подано заяву про розгляд справи у відсутність особи, яка бере участь у справі.

У судове засідання, призначене на 01.07.2024, сторони не забезпечили явку уповноважений представників.

Розглянувши у судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ГПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч. 2 ст. 328 ГПК України).

Стаття 327 Господарського процесуального кодексу України вказує, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частина 2 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, а саме:

- якщо його (наказ) видано помилково;

- якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Боржник обґрунтовуючи подану заяву зазначає, що відповідачем через систему "Електронний суд" подано апеляційну скаргу 21.12.2021 з клопотанням про відновлення пропущеного строку, оскільки скаргу подано протягом 20 календарних днів з дати отримання судового рішення, відтак рішення суду першої інстанції не набрало законної сили.

Так, судом встановлено, що виконавчий документ Господарського суду м. Києва від 18.12.2023 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Галичина" 3% річних у розмірі 13 805 грн 71 коп. грн, інфляційні втрати у розмірі 102 628 грн 99 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 1 746 грн 52 коп., був виданий на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі № 910/14067/23.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

При цьому, як встановлено судом, 21.12.2023 до Північного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальності "Спрей Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі № 910/14067/23, на підставі якої 05.02.2024 апеляційною інстанцією було винесено ухвалу про поновлення відповідачу строк на апеляційне оскарження на рішення та відкрито апеляційне провадження.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що наказ Господарського суду м. Києва від 18.12.2023 виданий судом з дотриманням вимог ГПК України, а відтак відсутні підстави для визнавання його таким, що не підлягає виконанню.

Так, відповідно з ч. 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 2 та 3 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус судді" визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Стаття 326 Господарського кодексу України вказує, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012р. вказано, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 р. у справі №5-рп/2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України (заява № 60750/00), від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" (заява № 67534/01), від 19.03.1997 "Горнсбі проти Греції" зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (справа "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, ЄСПЛ 1999-V, § 66).

У справі "Кайсин проти України" Європейський суд наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, як би внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї з сторін.

Також, у справі "Бурдов проти Росії" Європейський суд зазначив, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирного володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини "державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини" (§ 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Півень проти України" від 29.06.2004). При цьому, Європейський суд з прав людини допускає, що "затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції (§ 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бакай та інші проти України" від 09.11.2004).

Крім цього, суд відзначає, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі № 910/14067/23 без змін.

Таким чином, враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що наказ Господарського суду м. Києва від 18.12.2023, який був виданий на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі №910/14067/23, яке, станом на момент розгляду даної заяви, залишено без змін Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2024, набрало законної сили, та було в повній мірі виконане в межах виконавчого провадження №73685838, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 328 ГПК України, для визнання вищевказаного виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.4 ст.328 Господарського процесуального кодексу України про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 234, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяв Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у справі № 910/14067/23.

Ухвала набирає законної сили 01.07.2024 та може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги у строк визначений ч.1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л. Г. Пукшин