ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26 червня 2024 року Справа № 903/223/24

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участю секретаря судового засідання Назарова Н.В., розглянувши справу

за позовом: Приватного підприємства "Трансвіт" (17500, Чернігівська область, місто Прилуки, вулиця Перемоги, будинок 183, )

до відповідача: Фермерського господарства "Галстедан" (45737, Волинська область, Горохівський район, село Журавники, вулиця Зарічна, будинок 3б, )

про стягнення 1 515 493, 90 грн.

Представники сторін:

від позивача: Щетінін Максим Юрійович;

від відповідача: Косендюк Ярослав Анатолійович;

Встановив: Приватне підприємство Трансвіт звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом до Фермерського господарства Галстедан у якому просить стягнути 1 515 493, 90 грн. в т.ч. 600 000,00 грн. основного боргу, 55 035, 07 грн. 3% річних, 757 440 грн. пені та 103 018, 83 грн. інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем договору поставки №1512/22-01 від 15.12.2022 в частині своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою суду від 11.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.04.2024.

08.04.2024 року від представника Фермерського господарства "Галстедан" адвоката Косендюка Я.А., через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшло клопотання за вх.№01-74/607/24 від 08.04.2024 про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву та відкладення розгляду справи з метою підготовки та подання відзиву на позовну заяву. В обґрунтування клопотання зазначає, що між ФГ "Галстедан" та адвокатом Косендюк Я.А. лише 08.04.2024 було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги.

Ухвалою суду від 08.04.2024 визнано поважними причини пропуску та поновлено Фермерському господарству "Галстедан" процесуальні строки для подання відзиву на позовну заяву, встановлено відповідачу строк до 22.04.2024 включно для надання суду та позивачу письмового відзиву (заперечення) на позовну заяву із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, та документи, що підтверджують надіслання відзиву і доданих до нього доказів учасникам по справі, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 13.06.2024, відкладено підготовче засідання на 14.05.2024.

22.04.2024 Фермерське господарство "Галстедан" через відділ документального забезпечення та контролю суду подало відзив на позовну заяву за вх.№ 01-75/2987/24 від 22.04.2024 у якому просить суд закрити провадження у справі в частині стягнення з ФГ «Галстедан» на користь ПП «Транссвіт» основного боргу у розмірі 600 000 грн. В іншій частині позовних вимог про стягнення з ФГ «Галстедан» на користь ПП «Транссвіт» 55 035, 07 грн. (3% річних), 757 440 грн. (пені), 103 018, 83 грн. (інфляційних втрат) відмовити повністю.

23.04.2024 від Приватного підприємства "Трансвіт" через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшла відповідь на відзив за вх.№ 01-75/3035/24 від 23.04.2024 у якій підприємство просить суд стягнути з ФГ «Галстедан» на користь ПП «Транссвіт» 55 035, 07 грн. - 3% річних, 757 440 грн. - пені, 103 018, 83 грн.- інфляційних втрат та судові витрати по справі покласти на відповідача.

29.04.2024 від Фермерське господарство "Галстедан" через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшли заперечення за вх. №01-75/3117/24 від 29.04.2024 на відповідь на відзив.

06.05.2024 від Приватного підприємства "Трансвіт" через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшли додаткові письмові пояснення за вх. №01-75/3240/24 від 06.05.2024.

07.05.2024 від Фермерське господарство "Галстедан" через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшла заява за вх. №01-74/729/24 від 07.05.2024 про стягнення судових витрат по справі №903/223/24.

Ухвалою суду від 14.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.06.2024.

03.06.2024 суд постановив ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні на підставі ст. 216 ГПК України до 17.06.2024.

03.06.2024 від Приватного підприємства "Трансвіт" через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшла заява за вх. №01-75/3844/24 від 03.06.2024 про поновлення строку для подання доказів по даній справі та долучення до матеріалів справи доказів які підтверджують виставлення позивачем рахунку-фактури на оплату товару за договором.

Присутнім в судовому засіданні 17.06.2024 представником позивача, з посиланнями на обставини, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив, додаткових поясненнях, а також на докази, долучені до справи, пред`явлені до відповідача позовні вимоги підтримав, просить суд позов задовольнити, стягнути з ФГ «Галстедан» на користь ПП «Транссвіт» 55 035, 07 грн. - 3% річних, 757 440 грн. - пені, 103 018, 83 грн.- інфляційних втрат та судові витрати по справі покласти на відповідача.

Присутнім в судовому засіданні 17.06.2024 представником відповідача посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив та письмових поясненнях, щодо позову заперечив, просить суд в задоволені позову відмовити.

В судовому засіданні 17.06.2024 оголошено перерву на підставі ст. 216 ГПК України до 26.06.2024 до 10:20 год.

24.06.2024 від Фермерське господарство "Галстедан" через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшли заперечення за вх. №01-74/4335/24 від 24.06.2024 щодо поновлення строку для подання доказів та додаткові пояснення за вх. №01-75/4333/24 від 24.06.2024.

25.06.2024 від Приватного підприємства "Трансвіт" через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшли додаткові письмові пояснення за вх. №01-75/4354/24 від 25.06.2024.

Присутній в судовому засіданні представник позивача, пред`явлені до відповідача позовні вимоги підтримав, просить суд позов задовольнити, стягнути з ФГ «Галстедан» на користь ПП «Транссвіт» 55 035, 07 грн. - 3% річних, 757 440 грн. - пені, 103 018, 83 грн.- інфляційних втрат та судові витрати по справі покласти на відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні просить відмовити у позові в повному обсязі. При цьому повідомив, що в відзиві на позовну заяву ним було зазначено про право суду зменшити розмір штрафних санкцій.

Щодо клопотання позивача про поновлення строку для подання додаткових доказів по даній справі, суд дійшов висновку про відмову в його задоволені та залишення без розгляду відповідного клопотання позивача, про що в судовому засіданні було постановлено відображену в протоколі судового засідання ухвалу.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив:

15 грудня 2022 року між Фермерським господарством "Галстедан" (покупець) та Приватним підприємством "Трансвіт" (постачальник) укладено договір поставки №1512/22-01, згідно з умовами котрого, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити соняшник врожаю 2022 року (далі - Товар), найменування, кількість, умови та строки поставки, ціна за одиницю та загальна вартість якого визначається у Специфікації(ях) та/або видатковій(их) накладній(их), які являються невід`ємними частинами даного договору.

В Специфікації №1 від 15.12.2022 до Договору поставки №1512/22-01 від 15.12.2022 року, передбачено наступні умови поставки: асортимент (найменування) соняшник врожаю 2022 року; загальна кількість - 846 тон, ціна за одиницю з ПДВ - 15 000,00 ; загальна ціна - 12 690 000,00. Відповідно до специфікації, поставка здійснювались на умовах EXW Інкотермс 2020 за адресою: 45737, Волинська обл., Горохівський р-н, село Журавники.

Відповідно до п. 2.5. договору постачальник повинен здійснити поставку товару у строк до 31 грудня 2022 року.

Згідно п.п. 3.2.-3.4. договору оплата Товару здійснюється Покупцем на умовах:

1) 86% не пізніше ніж через 3 банківських днів з моменту поставки;

2) 14% на протязі 3 банківських днів після реєстрації податкових накладних Постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Покупець зобов`язується оплатити партію замовленого товару згідно узгодженої сторонами специфікації на підставі рахунку-фактури, виставленого постачальником. Рахунок-фактура є невід`ємною частиною даного договору. Оплата за договором здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Пунктом 4.4. договору сторони погодили, що в разі прострочення строку повної оплати за Товар, Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, нарахованої на суму заборгованості за кожен день прострочення.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк договору починає свій перебіг у момент визначений у п. 7.1. договору та закінчується 31 грудня 2022 року, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань діє до їх повного виконання (п.п. 7.1., 7.2. договору).

Даний договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками, у встановленому порядку не оспорено, не розірвано та не визнано недійсним, а отже є дійсним, укладеними належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

На виконання умов договору позивачем було поставлено, а Фермерським господарством "Галстедан", прийнято, товарно-матеріальних цінностей загальною вартістю 12 690 000,00 грн. згідно видаткової накладної №РН-0000009 від 15.12.2022 на суму 12 690 000,00 грн. долучених до матеріалів справи (Том 1 а.с. 17).

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після їх закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах несе власник або уповноважений орган, який здійснює керівництво підприємством.

Суд встановив, що видаткова накладна №РН-0000009 від 15.12.2022 на суму 12 690 000,00 грн. на відпуск ПП "Трансвіт" відповідачу товарів містить всі визначені чинним законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображає зміст та обсяг здійсненої сторонами на підставі останньої, згідно умов підписаного договору поставки від 15.12.2022 №1512/22-01 господарської операції.

Відпуск позивачем та отримання відповідачем товарно-матеріальних цінностей підтверджується також долученою до матеріалів справи довіреністю №30 від 15.12.2022, виписаною Фермерським господарством "Галстедан" на ім`я ОСОБА_1 для отримання зазначеною особою від ПП "Трансвіт" соняшника врожаю 2022 року.

Крім того, представником позивача до відповіді на відзив за вх. №01-75/3035/24 від 23.04.2024 було долучено рахунок-фактуру №СФ-0000621 від 15.12.2022 на суму 12 690 000,00 грн. (Том 1 а.с. 81), пред`явлений до оплати ФГ "Галстедан".

Також суд встановив, що видаткова накладна №РН-0000009 від 15.12.2022 на суму 12 690 000,00 грн. містить посилання на зазначений рахунок-фактуру №СФ-0000621 від 15.12.2022.

Долученою до матеріалів справи податковою накладною від 15.12.2022 №30 на суму 12 690 000,00 грн. підтверджується здійснення позивачем визначених положеннями Податкового кодексу України, зокрема, статтею 201 Кодексу, заходів щодо підготовки, виписки за результатами господарських операцій з відпуску відповідачу товару на загальну суму 12 690 000,00 грн. податкової накладної, її реєстрацію у Єдиному реєстрі податкових накладних, подальшого задекларування податкового кредиту за результатами господарських операцій (Том 1 а.с. 15-16).

Відповідач з 23.12.2022 по 10.02.2023 частково оплатив товар, на суму 12 090 000,00 грн.

Проте, ФГ "Галстедан" взяті на себе згідно договору поставки від 15.12.2022 №1512/22-01 зобов`язання в частині проведення з позивачем повних розрахунків по оплаті поставленого товару (у порядку, строки та розмірах, визначених угодою) не виконало, їх вартість не оплатило у зв`язку з чим заборгувало постачальнику 600 000,00 грн.

З метою досудового врегулювання господарського спору щодо неналежного виконання ФГ "Галстедан" своїх зобов`язань за видатковою накладною №РН-0000009 від 15.12.2022 на суму 12 690 000,00 грн. та договором поставки від 15.12.2022 №1512/22-01, позивачем 20.11.2023 за №2011/23-01П було направлено на адресу ФГ "Галстедан" вимогу про погашення заборгованості в загальному розмірі 827 533,15 грн. в т.ч. 600 000,00 грн. заборгованості, 95 580,48 грн. інфляційних втрат та 50 800,04 грн. - 3% річних.

Непроведення відповідачем належних розрахунків з позивачем виступило підставою для його звернення до господарського суду з позовом про примусове стягнення суми заборгованості 600 000,00 грн.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Між сторонами виникли цивільні права та обов`язки на підставі договору поставки від 15.12.2022 №1512/22-01. Договір предметом судового розгляду не був, недійсним в судовому порядку не визнавався.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відтак, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 600 000,00 грн. основної заборгованості по оплаті товарно-матеріальних цінностей, відпущених згідно видаткової накладної та на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки від 15.12.2022 №1512/22-01 (на момент пред`явлення позову до суду та на час відкриття судом провадження у справі) були обґрунтованими та підставними.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем після звернення позивача з позовом до суду та після відкриття судом провадження у справі було сплачено повністю суму основного боргу в розмірі 600 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №560 від 19.04.2024 на суму 600 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Зважаючи на те, що відповідач після звернення позивача до суду з даним позовом та після відкриття судом провадження у даній справі сплатив повністю суму основного боргу у розмірі 600 000,00 грн., суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній частині позовних вимог на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", внаслідок закриття провадження у справі №903/223/24 в частині стягнення 600 000,00 грн. заборгованості у зв`язку з відсутністю предмету спору, суд вважає за необхідне повернути позивачу з Державного бюджету України судовий збір в загальному розмірі 9000,00 грн., сплачений згідно платіжної інструкції №14269 від 15.02.2024 на суму 22 732,41 грн.

Разом з цим, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача 757 440 грн. пені, 103 018, 83 грн. інфляційних втрат та 55 035, 07 грн. 3% річних.

Щодо нарахованих позивачем пені на суму 757 440 грн. за період з 21.12.2022 по 09.08.2023 суд зазначає таке.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В пункті 4.4. договору сторони погодили, що в разі прострочення строку повної оплати за Товар, Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, нарахованої на суму заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За змістом положень ч. 4 та 6 ст. 231 ГК України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд засвідчує, що згідно ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Як встановлено судом, позивачем здійснено розрахунок суми пені без врахування обмежень, передбачених ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відтак, суд, здійснивши власний перерахунок пені з врахуванням вимог договору та ч. 6 ст. 232 та виходячи з періоду з 21.12.2022 по 21.06.2023, встановив, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягатиме пеня в загальному розмірі 721 735,89 грн.

Відтак, в позові в частині стягнення з відповідача 35 704,11 грн. слід відмовити.

Проте, відповідачем відповідно до положень законодавчих актів України, реалізоване відповідне право, шляхом подання відзиву на позовну заяву за вх. №01-75/2987/24 від 22.04.2024, здійснено заяву про зменшення розміру нарахованої до стягнення суми пені посилаючись на те, що штрафні санкції, на думку сторони, є надмірно великими порівняно зі збитками кредитора.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013р. №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.01.2022р. у справі №910/488/21.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2019р. у справі №917/791/18, від 22.10.2019р. у справі №904/5830/18, від 13.01.2020р. у справі №902/855/18, від 04.02.2020р. у справі №918/116/19, від 29.09.2020р. у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020р. у справі №914/1888/19, від 26.01.2021р. у справі №916/880/20, від 26.01.2021р. у справі №916/880/20.

Виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.03.2021р. у справі №902/538/18).

Нормами законодавства України не визначено розмір, на який суд може зменшити неустойку, а тому при вирішенні цього питання суди мають забезпечувати дотримання балансу інтересів сторін у справі з урахуванням правового призначення неустойки, на що Верховний Суд неодноразово вказував.

Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2014р. №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 сформував правову позицію, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вказаний правовий висновок Конституційного Суду України знаходить своє відображення і в практиці Верховного Суду. Зокрема, в постанові від 16.03.2021р. у справі №922/266/20 Верховний Суд зазначає, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

У постанові від 24.02.2021р. у справі №924/633/20 Верховний Суд зазначає, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призвести до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. у справі №902/417/18).

Враховуючи положення діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи важливість збереження господарської діяльності відповідача, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору поставки від 15.12.2022 №1512/22-01, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, оплату стороною суми основного боргу після відкриття судом провадження у справі, період прострочення який є незначним, причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем до сьогоднішнього дня (введення воєнного стану на території України з 24.02.2022), суд на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені на 50% та стягнути її з ФГ "Галстедан" на користь Приватного підприємства "Трансвіт" в розмірі 360 867,95 грн. пені.

Відтак, в частині стягнення пені в розмірі 360 867,95 грн. в задоволенні позову суд відмовляє у зв`язку із зменшенням судом розміру санкції.

Зменшуючи розмір пені на 50%, судом враховується принцип збалансованості майнових інтересів обох сторін та нарахування позивачем відсотків річних та суми індексу інфляції у справі.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з наданими розрахунками позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 103 018, 83 грн. суми інфляційних нарахувань за період з 21.12.2022 по 31.12.2024 та 55 035, 07 грн. трьох відсотків річних за період з 21.12.2022 по 14.02.2024.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення сум інфляційних та процентів річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначених позивачем розмірах.

Відповідач в запереченнях правових підстав для нарахування штрафних санкцій посилається на п. 3.3. договору поставки від 15.12.2022 №1512/22-01 в якому сторони погодили, що покупець зобов`язується оплатити партію замовленого товару згідно узгодженої сторонами специфікації на підставі рахунку-фактури, виставленого постачальником, рахунок-фактура є невід`ємною частиною даного договору та вважає, що оскільки рахунку-фактури за умовами договору позивачем виставлено не було, то і строк для оплати не настав.

Між тим, такі доводи є безпідставними.

Суд встановив, що строк оплати отриманого товару визначено п. 3.2. договору поставки від 15.12.2022 №1512/22-01, де сторони погодили, що оплата Товару здійснюється Покупцем на умовах:

1) 86% не пізніше ніж через 3 банківських днів з моменту поставки;

2) 14% на протязі 3 банківських днів після реєстрації податкових накладних Постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач на виконання умов п. 3.2. договору поставки від 15.12.2022 №1512/22-01 оплатив 12 090 000,00 грн., залишених неоплачених коштів станом на 15.02.2023 був наявний у розмірі 600 000,00 грн., який також був сплачений, однак з простроченням.

Надаючи правову оцінку пункту п. 3.3. договору поставки від 15.12.2022 №1512/22-01 про виставлення рахунку-фактури, суд дійшов висновку, що такі умови договору не спростовують змісту п. 3.2. договору поставки від 15.12.2022 №1512/22-01 та не звільняє його від обов`язку оплатити товар у строки визначені п. 3.2. договору поставки від 15.12.2022 №1512/22-01.

Крім того, заперечення з боку відповідача з посиланням на не виставлення рахунку, суд вважає надмірним формалізмом, який направлений на уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов`язання з оплати.

Ненадання рахунку (рахунку-фактури) не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України. Тому наявність або відсутність рахунка - фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити грошові кошти за договором.

За своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, товар, тобто, носить інформаційний характер. Рахунок є розрахунковим документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18 від 07.02.2018 у справі №910/49/17, від 29.04.2020 зі справи № 915/641/19.

З врахуванням викладеного, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, судом до уваги не приймаються.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати в сумі 13 196,84 грн. покладаються на відповідача.

Позивач у заяві просить стягнути з відповідача на користь Приватного підприємства "Трансвіт" судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, п. 269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі № 914/434/17).

Суд, з урахуванням вимог ст.ст. 123, 124, 126, 129 ГПК України дослідивши надані заявником докази на підтвердження об`єму наданих послуг, встановив, що надання позивачу правничої допомоги підтверджується доданими до заяви доказами, а саме: договором про надання правової допомоги від 10.04.2024 №10042024, довіреністю від 10.042024, розрахунком витрат на професійну правничу допомогу, платіжною інструкцією №15279 від 11.04.2024 на суму 10 000,00 грн.

10.04.2024 між Адвокатом Щетініном Максимом Юрійовичем та Приватним підприємством "Трансвіт" укладений договір про надання правової допомоги №10042024 згідно умов п. 1.1. якого Адвокат зобов`язується надати Клієнту правову допомогу, пов`язану із представництвом інтересів та захистом законних прав Клієнта при розгляді господарської справи № 903/223/24, яка розглядається Господарським судом Волинської області, а Клієнт зобов`язується оплатити таку Правову допомогу.

Відповідно до п.п. 2.1.-2.2. договору правова допомога надається Адвокатом Клієнту шляхом: Представництва інтересів Клієнта в судах всіх інстанцій, органах державної виконавчої служби, інших державних та недержавних органах, а також підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності; Усного та письмового консультування з питань виконання цього Договору; Складання проектів необхідних процесуальних документів, пов`язаних з виконанням цього Договору; Вчинення інших незаборонених законом дій, спрямованих на забезпечення виконання цього Договору; Ознайомлення з матеріалами справи у господарському провадженні.

Строк надання правової допомоги вважається таким, що почався, з моменту підписання Сторонами даного Договору та закінчується у день припинення дії цього Договору.

Пунктом 5.1. договору сторони домовились, що розмір Винагороди Адвоката за надання Правової допомоги становить 10 000 грн.

Як вбачається з платіжної інструкції №15279 від 11.04.2024 із призначенням платежу "попередня оплата за правову допомогу згідно договору №10042024 від 10.04.2024" ПП "Трансвіт" здійснило оплату послуг адвоката на суму 10 000,00 грн.

Суд бере до уваги висновок, зазначений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 зі справи №922/445/19. В абзацах другому та третьому пункту 6.5 цієї постанови зазначено, що згідно зі змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору визначеному нормами ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19).

Відповідно до Постанови Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 року за справою №922/445/19, суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Також, судом прийнято до уваги, що Верховний Суд прийшов до висновку, що "витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено" (правова позиція Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 року).

Таким чином, достатньо підставою для покладення на іншу сторону витрат на правничу допомогу є доведений факт їх обсягу та реального виконання, навіть за відсутності відомостей про перерахування коштів на користь адвоката.

Згідно із ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, клопотання про зменшення розміру витрат, на професійну правничу допомогу адвоката відповідачем до суду не подавалось. Заперечень щодо наданого позивачем розрахунку судових витрат також не подано.

Враховуючи наведене, та те, що відповідач не спростував обґрунтованість заявлених позивачем витрат на правову допомогу, суд вважає обґрунтованими та співмірними вимоги заяви позивача про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, пов`язаних із розглядом справи №903/223/24.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 123, 129, 130, 231, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити частково.

2. Провадження у справі в частині стягнення 600 000,00 грн. заборгованості закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

3. Стягнути з Фермерського господарства "Галстедан" (45737, Волинська область, Горохівський район, село Журавники, вулиця Зарічна, будинок 3б, ) на користь Приватного підприємства "Трансвіт" (17500, Чернігівська область, місто Прилуки, вулиця Перемоги, будинок 183, ) 518 921,85 грн. заборгованості в т.ч.: 360 867,95 грн. - пені, 103 018,83 грн. інфляційних втрат, 55 035,07 грн. - 3% річних, а також 13 196,84 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору та 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

4. В решті позову відмовити.

5. Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області повернути Приватному підприємству "Трансвіт" (17500, Чернігівська область, місто Прилуки, вулиця Перемоги, будинок 183, ) з Державного бюджету України судовий збір в загальному розмірі 9000,00 грн., сплачений згідно платіжної інструкції №14269 від 15.02.2024 на суму 22 732,41 грн.

6. Підставою для повернення судового збору є рішення суду, підписане суддею та засвідчене гербовою печаткою Господарського суду Волинської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення

складено 02.07.2024.

Суддя В. М. Дем`як