ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/46/24

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретаря судового засідання Круглецької А.І.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

прокурор: Тарасюк В.С. - службове посвідчення №071188 від 01.03.2023,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Керівника Звягельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі

Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області

до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Зоря"

про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Процесуальні дії у справі.

Керівник Звягельської окружної прокуратури звернувся з позовом до суду в інтересах держави в особі Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області, в якому просить витребувати з незаконного володіння Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Зоря" у власність Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області земельні ділянки:

- кадастровий номер :07:000:0514, площею 5,1764 га;

- кадастровий номер :10:000:0518, площею 2,2760 га;

- кадастровий номер :07:000:0515, площею 4,9818 га;

- кадастровий номер :03:000:0046, площею 62,3012 га;

- кадастровий номер :08:000:0268, площею 10,9249 га;

- кадастровий номер :06:000:0099, площею 0,8607 га;

- кадастровий номер :06:000:0701, площею 6,5359 га;

- кадастровий номер :03:000:0045, площею 3,8600 га;

- кадастровий номер :10:000:0519, площею 5,1339 га;

- кадастровий номер :03:000:0047, площею 9,5170 га;

- кадастровий номер :06:000:0101, площею 4,0218 га;

- кадастровий номер :06:000:0100, площею 1,4541 га;

- кадастровий номер :03:000:0048, площею 7,1037 га;

- кадастровий номер :06:000:1199, площею 8,9197 га;

- кадастровий номер :07:000:0518, площею 3,8851 га;

- кадастровий номер :07:000:0517, площею 4,9822 га;

- кадастровий номер :10:000:0520, площею 7,0028 га.

Ухвалою від 12.01.2024 суд прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 12.02.2024.

Ухвалою від 12.02.2024 відкладено підготовче засідання на 06.03.2024.

У судовому засіданні від 06.03.2024 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 08.04.2024; роз`яснено відповідачу право на подачу заперечень на відповідь на відзив.

Ухвалою від 08.04.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №906/46/24 до судового розгляду по суті на 13.05.2024.

Ухвалою від 13.05.2024 відкладено розгляд справи по суті на 21.06.2024 о 10:00.

21.06.2024 на електронну пошту суду представник ПОСГП "Зоря" - Кобилянський В.А. надіслав клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу. До клопотання додано копію медичного висновку про тимчасову непрацездатність (а.с. 28 -31 т.2).

Прокурор у засіданні суду заперечувала проти задоволення заявленого представником відповідача Кобилянським В.А. клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та оглянувши наявні у матеріалах справи документи, суд враховує, що частиною 3 статті 56 ГПК України передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Отже, наведене положення законодавства передбачає можливість здійснення процесуального представництва юридичною особою, як в порядку самопредставництва, так і іншими особами, як представниками юридичної особи.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст.58 ГПК України).

Слід також зазначити, що ГПК не обмежує кількості представників, яких може призначити одна юридична особа.

У матеріалах справи наявний ордер на надання правничої допомоги АА№1399354 від 29.01.2024 на представництво інтересів Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Зоря" адвокатом Кобилянським В.А. (а.с.243 т.1).

Також в матеріалах справи наявна довіреність від 05.06.2024 на ім`я Позняк І.С. на представництво інтересів підприємства (а.с. 26 т. 2).

14.06.2024 ОСОБА_1 через підсистему "Електронний суд" направила заяву про ознайомлення з матеріалами справи у електронному вигляді, яку суд задовольнив (а.с. 24-25 т.2).

Отже суд констатує, що ПОСП "Зоря" не було позбавлене права направити в дане судове засідання Позняк І.С., яка уповноважена діяти від імені відповідача та яка є адвокатом згідно інформації з Єдиного реєстру адвокатів, а також в судове засідання міг з`явитись безпосередньо керівник відповідача. Доказів неможливості взяти участь в судовому засіданні 21.06.2024 зазначеними особами матеріали справи не містять і до клопотання адвоката Кобилянського В.А. такі докази не додано.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

В судове засідання 21.06.2024 явка представників сторін обов`язковою не визнавалась і нез`явлення представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. При цьому суд врахував, що у матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, в якому представник ПОСП "Зоря" виклав заперечення щодо наведених у позовній заяві обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується. У судовому засіданні 13.05.2024 суд заслухав вступне слово представника підприємства, що відображено у протоколі судового засідання (а.с.18 т.2).

За вказаного, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника ПОСГП "Зоря" - Кобилянського В.А. про відкладення розгляду справи, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 21.06.2024 суд оглянув оригінали документів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідив матеріали справи та заслухав заключне слово прокурора.

21.06.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст.240 ГПК України.

Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Степанівської сільської ради народних депутатів від 03.10.1995 передано у колективну власність Приватно-колективного сільськогосподарського підприємства "Зоря" земельні ділянки для сільськогосподарського використання загальною площею 2682,0 га, у тому числі - 158,4 га земель загального користування. На підставі вказаного рішення ПКСП "Зоря" отримало державний акт на право колективної власності на землю від 07.12.1995 серії ЖТ №14-34.0016, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №16. 03.03.2000 Ємільчинська районна державна адміністрація зареєструвала Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "Зоря". Згодом Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "Зоря" набуло право приватної власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 148,9372 га. Як стверджує прокурор, реєстрація та набуття права приватної власності ПОСГП "Зоря" на вказані земельні ділянки є незаконною, оскільки землі на території Степанівської сільської ради, які передавались відповідно до державного акта від 07.12.1995 серії ЖТ №14-34.0016 на право колективної власності на землю ПКСП "Зоря" та підлягали паюванню, відповідно до проектно-технічної документації із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі власникам сертифікатів реформованого КСП, розпайовані у 2005 році між членами колективного сільськогосподарського підприємства. На землі, які не підлягали паюванню, право колективної власності припинено. Землі передано до земель запасу Степанівської сільської ради. Степанівська сільська рада припинила існування 14.11.2017 через об`єднання в Ємільчинську селищну територіальну громаду Житомирської області. Будь-які рішення про передачу в приватну власність ПОСГП "Зоря" спірних земельних ділянок не приймалося. Законодавство України не містило і не містить положень, якими передбачалося б автоматичне набуття права приватної власності на земельні ділянки, які перебували у колективній власності. Правовими підставами позову зазначено ст. 378, 387, 388 ЦК України.

Не погоджуючись з доводами Звягельської окружної прокуратури, представник ПОСГП "Зоря" у відзиві на позовну заяву зазначив, що при перетворенні КСП кількість учасників нової юридичної особи, могла бути меншою ніж кількість членів КСП, навіть (у випадку реорганізації КСП у приватне підприємство) дорівнювало одиниці. Право на участь в управлінні юридичної особи не порушується, оскільки члени КСП добровільно і самостійно прийняли рішення про реформування КСП зі зміною його організаційно-правової форми та зміною кількості учасників. У кожного з них залишилося право на земельну частку (пай). (Не) участь в підприємстві, створеному внаслідок перереєстрації (перетворення) КСП не впливає на це право. Права членів КСП на майно також не порушені, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Припинення членства в КСП не впливає на обсяг цих прав. Відповідно до відомостей, яке надало Головне управління статистики у Житомирській області 17.02.2021 № 03.5- 08/116-21, Приватно-колективне сільськогосподарське підприємство "Зоря" (Житомирська область, Ємільчинський р-н., с. Степанівка код 03743351), згідно з рішення Ємільчинської районної державної адміністрації від 03.03.2000 №0029, перереєстровано у Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "Зоря" (ідентифікаційний код - 03743351). У даному випадку ідентифікаційний код зберігся саме внаслідок перереєстрації. Іншим чином він не зміг би бути закріпленим за ПСП. Відповідач не погоджується з твердженнями позивача про те, що законодавством України, чинним на момент реєстрації ПОСГП "Зоря" та на даний час, не передбачається автоматичного набуття приватної власності на земельні ділянки, які перебуваю у колективній власності, оскільки позивач залишає поза увагою те, що колективна власність на землю є різновидом приватної власності. Це випливає з того, що на момент зміни організаційно-правової форми ПКСП відносини власності регулювалися ЦК Української PCP та Законом України "Про власність". Згідно зі ст. 11 Закону України "Про власність", суб`єктами права приватної власності в Україні є громадяни України, громадяни інших радянських республік, іноземні громадяни та особи без громадянства. Тобто приватна власність розглядалася виключно як власність фізичних осіб. В той же час суб`єктами права колективної власності є трудові колективи державних підприємств, колективи орендарів, колективні підприємства, кооперативи, акціонерні товариства, господарські товариства, господарські об`єднання, професійні спілки, політичні партії та інші громадські об`єднання, релігійні та інші організації, що є юридичними особами (ст.21 Закону України "Про власність"). Тобто власність юридичних осіб приватного права розглядалася як колективна. Тому цілком нормальним був перехід права колективної власності (на тому самому титулі) до правонаступника КСП. А потім (з набранням чинності ЦК України) власність юридичних осіб приватного права стала розглядатися як приватна вже в силу закону. На переконання ПОСГП "Зоря", прокуратура не надала докази припинення права власності на землю, визначених ст. 140, 142 ЗК України, зокрема заяву про відмову від земельної ділянки та нотаріально засвідчену угоду про передачу права власності на користь органу місцевого самоврядування (а.с. 233-242 т.1).

У відповіді на відзив вказано (а.с. 257-266 т.1), що правонаступництво ПОСГП "Зоря" не виникло на підставі закону після припинення ПКСП "Зоря", оскільки склад учасників цих підприємств різний. У розумінні ч.6 ст.31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" не можна вважати утвореним внаслідок реорганізації ПКСП "Зоря" шляхом перетворення. До статутного фонду ПОСГП "Зоря" не увійши та не могли увійти земельні ділянки, приватними власниками яких стали інші колишні члени колективного сільськогосподарського підприємства, а також землі, які підлягали розпаюванню та розподілу, та передані до земель запасу. У матеріалах справи немає рішень загальних зборів власників про передачу ПОСГП "Зоря" земельних ділянок, які належали власникам сертифікатів на земельну частку (пай), заяв або рішень про відчуження земельної ділянки на користь ПОСГП "Зоря". Згідно з позицією прокуратури, посилання представника відповідача на ст. 140,142 Земельного кодексу України є безпідставним, з огляду на те, що землі передані у колективну власність членам ПКСП ніколи не переходили у приватну власність ПОСГП. У відповідача немає будь-яких документів на підтвердження права володіння землями, які передані за державним актом.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.

Рішенням Степанівської сільської ради народних депутатів від 03.10.1995 передано у колективну власність Колективному сільськогосподарському підприємству "Зоря" земельні ділянки для сільськогосподарського використання загальною площею 2 682,0 га, у тому числі - 158,4 га земель загального користування (а.с.26 т.1).

На підставі вказаного рішення КСП "Зоря" отримало державний акт на право колективної власності на землю від 07.12.1995 серії ЖТ №14-34.0016, у якому вказано, що ПКСП передається у колективну власність 2 682,0 га землі для сільськогосподарського використання. Цей державний акт зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №16 (а.с.28-35 т.1).

03.03.2000 Ємільчинська районна державна адміністрація зареєструвала Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "Зоря", а також затвердила статут вказаного підприємства (а.с. 112-113 т.1).

У реєстраційній справі Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Зоря" міститься виписка із загальних зборів Приватно-колективного сільськогосподарського підприємства "Зоря" (протокол №1 від 05.01.2000), згідно з якою вирішено обрати лідером Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Зоря" Насінського Івана Гавриловича (а.с.101 т. 1 на звороті).

Пунктом 1.1. статуту Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Зоря" (а.с. 102-104 т.1) передбачено, що вказане підприємство засноване за рішенням засновника, створене на базі землі та майна засновника та орендованих майна та землі в громадян України для виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва.

Згідно з п. 2.1. статуту, засновником підприємства є громадянин України ОСОБА_2 .

Пунктом 2.2. встановлено, що засновник одноособово здійснює право власності на майно та інші активи підприємства, у тому числі через призначених осіб.

Пунктом 4.4. статуту встановлено, що підприємство є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства ім. Мічуріна Ємільчинського району Житомирської області.

Пунктом 5.2. статуту передбачено, що підприємство є власником:

- майна, земельних угідь, майнових та інших прав, переданих йому засновником;

- майна земельних угідь, коштів одержаних в результаті фінансово- господарської діяльності;

- інших майна, коштів та прав набутих на підставах, не заборонених чинним законодавством.

Пунктом 5.3. статуту визначено, що майно та земля, передані в оренду підприємству при реструктуризації КСП бувшим його членами знаходиться в строковому договірному платному сільськогосподарському користуванні і володінні.

Згідно з п. 6.2. статуту, статутний фонд формується за рахунок разової передачі засновником майна, що є його власністю і передане йому при ліквідації КСП "Зоря".

Пунктом 7.1. статуту передбачено, що підприємство в процесі своєї діяльності у відповідності до чинного законодавства використовує земельні угіддя передані йому засновником і орендовані землі членів реструктуризованого КСП та інших громадян України.

У пункті 7.2. статуту зазначено, що засновник передав підприємству земельні угіддя на умовах безстрокового платного користування, а члени КСП свої земельні паї - на умовах оренди.

Пунктом 7.3. статуту визначено, що підтверджуючими документами на право використання землі підприємством є земельні сертифікати, державні акти на право приватної власності на землі, а також договори оренди, які оформлені місцевими радами народних депутатів у встановленому чинним законодавством України порядку.

За п. 7.10. статуту передбачено, що відчуження земельних угідь, переданих підприємству проводиться виключно за персональною згодою їх власників або у судовому порядку.

Пунктом 12.6. статуту визначено, що земельні паї орендодавачам повертаються їх земельними сертифікатами на право приватної власності на землю.

Розпорядженням голови Ємільчинської районної державної адміністрації від 19.04.2004 №130 надано дозвіл науково-впроваджувальній фірмі "Нові технології" на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), в тому числі реформованому Приватно-колективному сільськогосподарському підприємству "Зоря" у кількості 523 особи (а.с. 37 на звороті т.1, а.с. 122-123 т.1).

Відповідно до акта обстеження земельних угідь реформованого ПКСП "Зоря" встановлено, що на час обстеження земельних угідь ПКСП "Зоря" кількість сільськогосподарських угідь становить 2 523,60 га, в тому числі: ріллі - 1 806,0 га, сади - 13,7 га, сіножаті - 248,0 га, пасовища - 455,9 га. Геодезичні роботи по горизонтальній зйомці земельних масивів виконуватись на основі плану землекористування складеного в 1995 році державного акта на право колективної власності на землю ПКСП "Зоря" Степанівської сільської ради. Кількісний склад сільсьгосподарських угідь зазнав значних змін і зменшився на 700,24га, в тому числі площа сіножаті зменшилась на 164,51 га, площа пасовищ зменшилась на 261,08 га, площа ріллі зменшилась на 260,95 га. Загальна площа сільськогосподарських угідь, яка залишається до розподілу на земельні частки (паї), становить 1 800,75 га, з них: рілля 1 522,44 га, сіножаті 83,49 га, пасовища 194,82 га. Разом з тим, для ведення розрахунку грошової оцінки земель, - площу ріллі, де є агровиробнича група 1б та 218 зняти 3,94 га як малопродуктивні й непридатні дня обробітку. Внаслідок чого остаточну площу до розпаювання визначено брати 1 796,81 га, з них: 1518,60 га ріллі, 83,49 га сінокосів, 194,82 га пасовищ (а.с. 38 на звороті).

Протоколом №1 зборів власників сертифікатів на право на земельну частку/пай/ реформованого ПКСП "Зоря" Степанівської сільської ради від 25.10.2004, погоджено матеріали обстеження реформованого ПКСП "Зоря", передавши 700,24 га с/г угідь до земель запасу, в тому числі 13,7 га саду; затверджено акт обстеження земельних угідь реформованого ПКСП "Зоря" із внесенням змін до земель запасу; узгоджено кінцеву експлікацію с/г угідь, які підлягають розпаюванню в натурі та видачі державних актів на земельну ділянку /пай/, зокрема: ріллі - 1 518,50 га, сінокосів -83,49 га, пасовищ - 194,82 га (а.с.32 т. 2).

Рішенням Степанівської сільської ради "Про затвердження рішення зборів уповноважених власників земельних часток /паїв/ реформованого ПКСП "Зоря" від 25.10.2004 за №1 "Про паювання земель та уточнення площі земель, що підлягають поділу на земельні частки /паї/", зокрема: затверджено акт обстеження та експлікацію земель колективної власності реформованого ПКСП "Зоря" с. Степанівка Ємільчинського району та рішення зборів уповноважених власників земельних часток /паїв/ колишнього КПСП "Зоря" від 18.10.2004; погоджено список земельних часток /паїв/ колишнього КПСП "Зоря" у кількості 523; погоджено передачу 13,7 га багаторічних насаджень - сад, 145,87 га сіножатей, 260,95 га ріллі, 261,08 га пасовищ до земель запасу сільської ради як непридатні для сільськогосподарського виробництва (а.с.121 т.1).

У матеріалах справи міститься технічна документація із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам із земель колишньої колективної власності реформованого ПКСП "Зоря" Степанівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області 2005 року (а.с.36-100 т.1).

У вказаній технічній документації із землеустрою наявна пояснювальна записка (а.с.37 т.1), у якій зазначено, що згідно з державним актом на право колективної власності на землю площа сільськогосподарських угідь реформованого ПКСП "Зоря" становила 2 523,6 га (2682,0 га - 158,4 га землі загального користування, згідно з рішенням Степанівської сільської ради народних депутатів від 03.10.1995) в тому числі: ріллі - 1 806,00 га; сіножаті - 248,00 га; пасовища 455,90 га; сади - 13,70 га.

При виконанні робіт науково-впроваджувальною фірмою "Нові технології" в рамках "Проекту підтримки приватизації землі в Україні" після обстеження та геодезичної зйомки угідь складений "Акт обстеження земельних угідь" даного господарства, згідно якого рекомендовано вилучити з розпаювання угіддя на загальній площі 700,24 га: ріллі - 260,95 га; сіножатей - 164,51 га; пасовищ - 261,08 га; багаторічні насадження сади - 13,7 га, як такі, що не використовуються в сільськогосподарському виробництві, і перевести їх до земель запасу. Ділянки ріллі площею 22,61 га - раніше надані паї.

Ділянки ріллі площею 3,94 га передаються до земель запасу як малопродуктивні землі.

Крім того, вилучена з сільськогосподарських угідь площа 23,68 га під проектування під`їзних шляхів: з ріллі - 19,90 га; з сіножатей - 0,81 га; з пасовищ - 2,97 га.

Зміни в складі сільськогосподарських угідь, до розрахунку при розробці проекту землеустрою прийняті у таких площах:

рілля - 1806, 00 га - 22,61 га - 260,95 га - 3,94 та -19.90 га = 1498,60 га;

сіножаті - 248, 00 га - 164, 51 га - 0,81 га = 82,68 га;

пасовища - 455, 90 га - 261, 08 га - 2,97 га = 191,85 га.

Всього площа сільськогосподарських угідь становить 1 773,13 га.

Зборами власників сертифікатів на земельні частки (паї) реформованого ПКСП "Зоря", які оформлено протоколом від 18.03.2005, вирішено затвердити проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) реформованого ПКСП "Зоря" Степанівської сільської ради, яким передбачена площа, що підлягає розпаюванню становить 1773,13 га та 523 громадяни, які мають право на земельну частку пай (а.с.47 т.1 на звороті).

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Зоря" зареєстровано право власності на земельні ділянки: кадастровий номер :07:000:0514 площею 5,1764 га; кадастровий номер :10:000:0518 площею 2,2760 га; кадастровий номер :07:000:0515 площею 4,9818 га; кадастровий номер :03:000:0046, площею 62,3012 га; кадастровий номер :08:000:0268 площею 10,9249 га; кадастровий номер :06:000:0099, площею 0,8607 га; кадастровий номер :06:000:0701 площею 6,5359 га; кадастровий номер :03:000:0045 площею 3,8600 га; кадастровий номер :10:000:0519 площею 5,1339 га; кадастровий номер :03:000:0047 площею 9,5170 га; кадастровий номер :06:000:0101 площею 4,0218 га; кадастровий номер :06:000:0100, площею 1,4541 га; кадастровий номер :03:000:0048 площею 7,1037 га; кадастровий номер :06:000:1199 площею 8,9197 га; кадастровий номер :07:000:0518 площею 3,8851 га; кадастровий номер :07:000:0517 площею 4,9822 га; кадастровий номер :10:000:0520 площею 7,0028 га.

Підставою державної реєстрації є державний акт на право колективної власності на землю, серія та номер: ЖТ №14-34.0016, виданий 07.12.1995, видавник: Степанівська сільська рада (а.с. 160-176 т.1).

На переконання прокуратури, набуття права приватної власності на вказані земельні ділянки ПОСГП "Зоря" є незаконними, оскільки державний акт на право колективної власності на землю серія та номер: ЖТ №14-34.0016 від 07.12.1995 виданий ПКСП "Зоря" та посвідчує право колективної власності членів колективного сільськогосподарського підприємства.

Висновки щодо обґрунтувань підстав звернення прокуратури з позовом у справі.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 4 ГПК України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Передумовою участі органів та осіб у господарському процесі є набуття ними процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право представляти інтереси інших суб`єктів, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

З наведеного можна дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 37).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом juranovitcuria ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 69).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 виснувала про те, що, звертаючись до компетентного органу перед пред`явленням позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону № 1697-VII, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (пункт 40 зазначеної постанови).

Отже, за наявності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист інтересів держави саме у спірних правовідносинах, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону № 1697-VII, і якщо цей компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо, чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом, як заявив прокурор. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження такого захисту (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц). Інакше кажучи, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює (пункт 26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 698/119/18).

У позовній заяві прокурор вказав, що набуття ПОСГП "Зоря" права приватної власності на земельні ділянки грубо порушило майнові права Ємільчинської територіальної громади (за якою спірні земельні ділянки закріплені на підставі закону) в особі Ємільчинської селищної ради.

Звягельська окружна прокуратура листом №54-84-2878вих23 від 19.06.2023 повідомила Ємільчинську селищну раду про виявлений факт неправомірного набуття права власності ПОСГП "Зоря" на земельні ділянки та наявність підстав для вжиття селищною радою заходів до поновлення інтересів територіальної громади (а.с. 211-212 т.1).

Ємільчинська селищна рада у листі №851 від 20.06.2023 повідомила, що заходи щодо захисту інтересів держави шляхом витребування незаконно зареєстрованих ПОСП "Зоря" в приватну земель сільськогосподарського призначення не вживалися. Через збройну агресію російської федерації в Україні, в Ємільчинській селищній раді немає коштів для оплати судових витрат, що унеможливлює її звернення до суду із відповідним позовом та є підставою клопотати перед Звягельською окружною прокуратурою про подання нею даного позову в інтересах держави в особі Ємільчинської селищної ради (а.с.213 т.1).

Суд враховує, що зі створенням Ємільчинської територіальної громади, в яку об`єдналися громади населених пунктів, серед яких Степанівська сільська рада, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №711-р від 12.06.2020 (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/711-2020-р), до Ємільчинської територіальної громади перейшли всі права та обов`язки на спірні земельні ділянки. Розпоряджатися землями комунальної власності відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України має право орган місцевого самоврядування - Ємільчинська селищна рада.

Отже, суд дійшов висновку, що у даному випадку прокурор правомірно звернувся з позовом на захист прав та інтересів держави в особі Ємільчинської селищної ради.

Норми права, застосував суд, оцінка доказів та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Стаття 14 Конституції України визначає, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України від 18.12.1990 №561-XII (в редакції від 22.06.1993, чинній на час видачі КСП "Зоря" державного акта на право колективної власності на землю серії ЖТ 14-34.0016 від 07.12.1995), власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Земельного кодексу України від 18.12.1990 №561-XII (в редакції від 22.06.1993, чинній на час видачі КСП "Зоря" державного акта на право колективної власності на землю серії ЖТ 14-34.0016 від 07.12.1995), земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю визначалися колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників (ч. 3 ст. 5 ЗК України).

Стаття 6 цього ЗК України визначала право приватної власності на землю лише громадян.

Згідно з ч.1 ст.60 ЗК України №561-XII, колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, сільськогосподарські акціонерні товариства можуть одержувати земельні ділянки у колективну власність, користування, у тому числі в оренду. Землі, передані цим господарствам у колективну власність, поділяються на землі загального несільськогосподарського використання і землі сільськогосподарського використання.

Колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Підприємство є юридичною особою, має розрахунковий та інші рахунки в установах банку і печатку із своїм найменуванням. Підприємства можуть на добровільних засадах об`єднуватися в спілки (об`єднання), бути засновниками акціонерних товариств, які діють на основі своїх статутів (ст.1 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" (у редакції, чинній від 21.01.1994).

Відповідно до ст.7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Положення ч. 2, 3 ст.8 цього Закону встановлюють, що право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном. Право власності підприємства охороняється законом. Належне йому майно може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених.

Статтею 10 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" унормовано, що земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, а право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України

Члену підприємства, який побажав вийти з його складу, земельна ділянка надається із земель сільськогосподарських угідь підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена підприємства (ч. 4 ст. 10 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство").

З огляду на викладені норми права, можна дійти висновку, що хоча колективне сільськогосподарське підприємство і визначалося як суб`єкт права власності, за яким може бути зареєстровано майно, у тому числі шляхом отримання державного акта на землю, однак власниками, яким належить це майно, є його члени, а розпорядження таким майном здійснюють загальні збори членів підприємства. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №906/987/21.

Згідно з п.1 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" (далі - Указ № 720/95), сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств підлягають паюванню.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (пункт 2 Указу № 720/95).

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації (пункти 5, 6 Указу № 720/95).

За вказаного, паювання земель сільськогосподарських підприємств як особливий порядок набуття у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення є способом приватизації цих ділянок членами таких підприємств, що узгоджується із змістом пункту 8 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України.

Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Як передбачено ст. 1 цього Закону України № 899-IV (в редакції від 05.06.2003) право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай); трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї (ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Згідно з ч.4 ст.7 Законом України № 899-IV, із площі земельних ділянок, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), виключаються землі, що підлягають передачі у комунальну власність територіальної громади села, селища, міста, на території якої вони розташовані: деградовані, малопродуктивні, техногенно забруднені сільськогосподарські угіддя, що підлягають консервації; заболочені землі; землі, на яких розташовані розвідані родовища корисних копалин загальнодержавного значення, запаси яких затверджені в установленому законодавством порядку; землі під полезахисними лісовими смугами; землі під водними об`єктами; землі під господарськими шляхами, прогонами, польовими дорогами, у тому числі запроектованими у проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); землі, які відповідно до закону не можуть перебувати у приватній власності; землі під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна; землі, які передаються до запасу та резервного фонду; інші землі несільськогосподарського призначення.

У ст. 13 Закону України № 899-IV зазначено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Указом Президента України від 03.12.1999 № 1529/99 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" постановлено Кабінету Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним та Севастопольській міській державним адміністраціям здійснити організаційні заходи щодо реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом, зокрема:

- забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності (далі - приватні формування). Це право, гарантоване частиною другою статті 14 Конституції України, не може бути обмежено рішеннями загальних борів членів колективних сільськогосподарських підприємств або будь-якими іншими рішеннями;

- сприяння керівникам і спеціалістам колективних сільськогосподарських підприємств, що реформуються, у реорганізації зазначених підприємств і створенні на їх базі приватних формувань;

- запровадження обов`язкового укладання підприємствами, установами, організаціями, які використовують землю для сільськогосподарських потреб, договорів оренди земельної частки (паю), майнового паю з власниками цих часток, паїв з виплатою орендної плати у натуральній або грошовій формах.

Отже, землі колишнього КСП "Зоря" підлягли розпаюванню між його членами та могли бути передані лише в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

01.01.2019 набрав чинності Закон України № 2498-VIII від 10.07.2018 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", яким розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 21. Цим пунктом передбачено, що з дня набрання чинності Законом № 2498-VIII від 10.07.2018 землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу цього Закону переходять до комунальної власності.

За ч.1 ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (в редакції, чинній від 01.01.2019), нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

Крім того, Законом України № 2498-VIII доповнено Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" статтею 14-1.

Відповідно до положень ст.14-1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" у разі якщо власники земельних часток (паїв) після розподілу земельних ділянок, що підлягали паюванню, до 01.01.2019 не прийняли рішення про розподіл інших земель, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, що не було припинено як юридична особа, та якщо такі землі не передані у власність у порядку, визначеному законом, розподіл таких земель проводиться згідно з вимогами цієї статті за згодою більшості осіб, визначених абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю).

Землі, зазначені у частині четвертій статті 7 цього Закону, які залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності територіальної громади, на території якої вони розташовані (абзац 7 ст.14-1 цього Закону).

Сільськогосподарські угіддя, які підлягали паюванню, однак не були передані до приватної, державної або комунальної власності у порядку, визначеному законом, за рішенням зборів осіб, визначених абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю), можуть бути розпайовані у порядку, встановленому цим Законом (абзац 8 ст.14-1 цього Закону).

До державної реєстрації права власності на земельні ділянки, що залишилися у колективній власності, сільська, селищна, міська рада може надати такі земельні ділянки в оренду на строк до державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки (абзац 14 ст.14-1 цього Закону).

Розподіл між власниками земельних часток (паїв) та їх спадкоємцями земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок, має бути здійснений до 1 січня 2025 року (абзац 16 ст.14-1 цього Закону).

У разі якщо до 1 січня 2025 року протокол про розподіл земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між особами, визначеними абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю), не оформлений у порядку, визначеному цією статтею, та не поданий на затвердження органу місцевого самоврядування, вважається, що суб`єкти права колективної власності відмовилися від права колективної власності на землю, а зазначені землі (крім невитребуваних часток (паїв) і сформованих за їх рахунок земельних ділянок, а також нерозподілених земельних ділянок) передаються у комунальну власність в порядку визнання майна безхазяйним (абзац 17 ст.14-1 цього Закону).

За вказаного, земельні ділянки колективних сільськогосподарських підприємств у випадку припинення колективного сільськогосподарського підприємства вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані та підлягають державній реєстрації за територіальними громадами на праві комунальної власності на підставі Закону України № 2498-VIII від 10.07.2018 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні".

Якщо до 01.01.2019 не прийнято рішення про розподіл інших земель, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, яке не було припинено як юридична особа, та за умови не передання земель в приватну власність, то до 01.01.2025 має бути здійснений розподіл між власниками земельних часток (паїв) та їх спадкоємцями земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок.

Згідно зі ст.37 Цивільного кодексу УРСР (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання); при злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходять до новостворених юридичних осіб; при приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов`язки) переходить до останньої; майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.

Відповідно до ч. 1, 4, 7 ст.34 Закону України "Про підприємства в Україні" (у редакції, чинній до 01.01.2004), ліквідація та реорганізація яких (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) здійснюється за рішенням власника з дотриманням вимог антимонопольного законодавства, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду; підприємство вважається реорганізованим або ліквідованим з моменту виключення його з Державного реєстру України; при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке виникло, переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

Реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) та ліквідація підприємства провадяться за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) його членів або за рішенням суду чи арбітражного суду; при перетворенні одного підприємства в інше до новоствореного підприємства переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства (ч. 1, 6 ст. 31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" ).

Верховний Суд у п. 6.19 постанови від 19.07.2023 у справі №906/987/21 дійшов висновку, що відповідно до ст.37 ЦК УРСР, ст.31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" розподіл між підприємствами-правонаступниками реорганізованого підприємства його майнових прав та зобов`язань оформлюється передавальним актом (балансом) - при злитті, приєднанні чи перетворенні підприємства. Правонаступник реорганізованого підприємства отримує за передавальним балансом його зобов`язання та майно під їх забезпечення.

У постанові Верховного Суду від 13.09.2022 у справі №925/461/21 зроблено висновок про те, що автоматичного переходу об`єктів права колективної власності у приватну власність у зв`язку зі змінами законодавства, якими визначено інші форми власності, ніж ті, що існували раніше, відповідне законодавство не передбачало; у контексті зазначеного необхідно враховувати правовий режим права колективної власності та права приватної власності, які є різними з огляду, зокрема на те, що майно у колективному підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам і право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства (ст.7, 8 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство"), натомість право приватної власності, в цьому випадку юридичної особи здійснюється такою особою за своєю волею, незалежно від волі інших осіб та на власний розсуд (ст.316-319 ЦК України (подібні висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 20.12.2022 у справі №924/250/19).

Згідно з випискою загальних зборів Приватно-колективного сільськогосподарського підприємства "Зоря", яка міститься у реєстраційній справі Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Зоря" (протокол №1 від 05.01.2000), вирішено обрати лідером Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Зоря" ОСОБА_2 (а.с.101 т.1 на звороті).

ОСОБА_2 мав право на отримання державного акта на право власності на земельну частку /пай/ реформованого ПКСП "Зоря" (у списку № 249, а.с. 43-47 т.1).

У пунктах п. 2.1., 2.2. статуту ПОСГП "Зоря" у редакції 2000 року зазначено, що засновником підприємства є громадянин України ОСОБА_2 . Засновник одноособово здійснює право власності на майно та інші активи підприємства, у тому числі через призначених осіб.

Відповідно до п. 4.4. цього статуту, підприємство є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства ім. Мічуріна Ємільчинського району Житомирської області.

Однак суд з`ясував, що у матеріалах справи немає відомостей щодо Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Мічуріна, розгляд справи стосується земель Приватно-колективного сільськогосподарського підприємства "Зоря".

За п. 6.2. статуту, статутний фонд формується за рахунок разової передачі засновником майна, що є його власністю і передане йому при ліквідації КСП "Зоря". Перелік майна та його характеристика, зазначені у додатку №1, що є невід`ємною частиною цього статуту.

За підписом засновника ОСОБА_2 видано довідку, що статутний фонд Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Зоря" сформований майном, та вказано примітку такого змісту: "Приватно-орендне сільськогосподарське підприємства "Зоря" є правонаступником ПКСГП "Зоря" (а.с. 104 на звороті).

Проте встановити перелік майна при ліквідації КСП "Зоря", яке передано у статутний фонд Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Зоря" неможливо, оскільки додатку №1 до статуту суду не надано.

Відповідно до п. 10.3. статуту Приватно-колективного сільськогосподарського підприємства "Зоря", у разі злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення підприємства до новостворених підприємств, господарств і об`єднань переходять усі його майнові права та обов`язки згідно відповідних актів, рішень власників та балансів (а.с. 105 -110 т.1).

За вказаного, суд встановив, що при створенні ПОСГП "Зоря" виникла юридична особа із новим складом його учасників, відмінним від того складу, який був у КСП "Зоря".

Велика Палата Верховного Суду у п. 7.33 постанови від 01.09.2020 у справі №907/29/19 зазначила, що навіть у випадку прийняття рішення про реорганізацію КСП шляхом перетворення в іншу юридичну особу колишні члени КСП автоматично повинні були б стати учасниками цієї юридичної особи, позаяк перетворенням юридичної особи є саме зміна її організаційно-правової форми, а не складу її учасників.

Натомість згідно зі статутом ПОСГП "Зоря", єдиним засновником підприємства є Насінський І. Г. Тобто перетворення з КСП "Зоря" у ПОСГП "Зоря" не відбулося, оскільки склад засновників (учасників) цих підприємств не співпадають.

Водночас у реєстраційній справі немає протоколу Приватно-колективного сільськогосподарського підприємства "Зоря", в якому учасники КСП зафіксували, що ПОСГП "Зоря" є правонаступником КСП "Зоря", а також відсутні відповідні акти та баланси, на підставі яких перейшли усі майнові права та обов`язки КСП до ПОСГП у разі злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення підприємства до новоствореного підприємства.

Отже, матеріали справи не містять будь-яких належних і допустимих доказів щодо обставин передачі відповідачу спірного майна, а також будь-яких відомостей про власні землі засновника та підстави їх набуття.

Представник ПОСГП "Зоря" у відзиві на позовну заяву наголошував, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПОСГП "Зоря" є юридичною особою з ідентифікаційним кодом 03743351, за яким раніше було зареєстровано КСП "Зоря", що підтверджує обставини правонаступництва.

Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) - це автоматизована система збирання, накопичення та опрацювання даних про юридичних осіб всіх форм власності та організаційно-правових форм господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, що знаходяться на території України, а також відокремлені підрозділи юридичних осіб України, що знаходяться за її межами.

ЄДРПОУ є важливим компонентом інфраструктури державної статистики України. Ведення реєстру здійснюється органами державної статистики з 1993 року відповідно до Закону України "Про державну статистику". З набуттям чинності Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" ведення ЄДРПОУ здійснюється відповідно до Положення про ЄДРПОУ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №118 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.2005 №499 (зі змінами).

Відповідно до пункту 6 Положення про ЄДР (в чинній редакції), ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним; у разі перетворення юридичної особи, крім центральних органів виконавчої влади, за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код; у разі припинення юридичної особи шляхом приєднання до іншої юридичної особи та створення на базі юридичної особи, що припинилася, відокремленого підрозділу ідентифікаційний код такої юридичної особи залишається за відокремленим підрозділом; в інших випадках припинення юридичної особи присвоєння її ідентифікаційного коду новоствореним суб`єктам забороняється.

Згідно з п. 15 Положення про ЄДР (в редакції момент створення СТОВ "Полісся") у разі включення суб`єкта господарської діяльності до Державного реєстру йому присвоюються ідентифікаційний код і коди класифікаційних ознак. Суб`єктам підприємницької діяльності ідентифікаційний код присвоюється органами державної реєстрації під час реєстрації. Ідентифікаційний код є єдиним для всього інформаційного простору України і зберігається за суб`єктом протягом усього періоду його існування; у разі перереєстрації (створення) суб`єкта господарської діяльності, що є правонаступником прав і майнових зобов`язань свого попередника, за ним зберігається ідентифікаційний код попередника.

Отже, ідентифікаційний код юридичної особи має бути унікальним, а присвоєння новоствореній юридичній особі ідентифікаційного коду іншої юридичної особи, яка не є правопопередником новоствореної юридичної особи, не допускається. Водночас помилкове присвоєння новоствореній юридичній особі ідентифікаційного коду іншої юридичної особи, яка не є правопопередником цієї новоствореної юридичної особи, свідчить про порушення законодавства, але така помилка не є підставою правонаступництва.

Вказана позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 01.09.2020 у справі №907/29/19.

Отже, суд дійшов висновку, що у 2000 році створено нове підприємство - ПОСГП "Зоря", а не здійснено реорганізацію КСП "Зоря" шляхом перетворення.

Суд вказує, що навіть при наявності записів в статутах підприємств про те, що ПКСП "Зоря" є правонаступником ПОСП "Зоря" також не може вважатись законною підставою для виникнення правонаступництва та не може бути підставою для реєстрації права приватної власності на спірні земельні ділянки, що були частиною земель, які згідно державного акту належали на праві колективної власності на землю членам ПКСП "Зоря". Статут підприємства є одностороннім актом цієї юридичної особи, який не є підставою для правонаступництва щодо іншої юридичної особи, якщо таке правонаступництво не виникло відповідно до закону. Вказана позиція узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 01.09.2020 у справі № 907/29/19.

Крiм того, до розпаювання прийнято загальну площу сiльськогосподарських угідь реформованого КСП "Зоря" 2 523,6 га (2682,0 га - 158,4 га землі загального користування, згідно з рішенням Степанівської сільської ради народних депутатів від 03.10.1995). Із земель, переданих у колективну власність, вилучено земельні ділянки до земель запасу сільської ради площею: 700,24 га (як такі, що не використовуються в сільськогосподарському виробництві), 3,94 га (малопродуктивні землі), 23,68 га (вилучені під під`їзні шляхи). А ділянки ріллі площею 22,61 га - раніше надані паї. Отже, розпайованими між 523 особами є сiльськогосподарські угіддя площею 1773,13 га (2 523,6- 700,24 - 3,94 - 23,68 - 22,61).

Земельнi дiлянки, які власники передали до земель запасу Степанівської сільської ради (правонаступником якої є Ємільчинська селищна рада), та землі загального користування (158,4 га, площа визначена рішенням Степанівської сільської ради народних депутатів від 03.10.1995), паюванню та розподілу не підлягали, у колективній власностi не залишалися, вiдповiдно на вказані земельні дiлянки не могло бути зареєстровано право приватної власностi на підставі державного акта на право колективної власностi на землю.

Враховуючи викладене, у суду немає підстав вважати, що після розпаювання земель до ПОСГП "Зоря" перейшло право власності на земельні ділянки, які набуло КСП "Зоря" за державним актом на право колективної власності на землю серія ЖТ 14-34.0016 від 07.12.1995.

При цьому суд зазначає, що реєстрація за ПОСГП "Зоря" приватної форми власності на землю в результаті реформування КСП не передбачена нормами законодавства. Також не передбачено реєстрацію приватної форми власності на землю на підставі державного акта на право колективної власності на землю, що підтверджує неправомірність вчинення відповідачем зазначених дій.

Суд зауважує, що фактична реєстрація приватної власності земельних ділянок свідчить про незаконне набуття такого права, та, відповідно, про незаконне позбавлення Ємільчинської територіальної громади (утвореної шляхом об`єднання, зокрема Степанівської сільської ради) здійснювати повноваження щодо таких земельних ділянок, з урахуванням Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", відповідно до ч.4 ст.7 якого, повноваження щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) надані сільським, селищним, міським радам.

За ст.143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Як передбачено 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Під незаконним володінням розуміється фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави (володіння вкраденою річчю) або правова підстава якого відпала (минув термін дії договору найму), або правова підстава якого недійсна (володіння, установлене в результаті недійсного правочину).

Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (ч.1). Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч.3).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Суд встановив, що землі КСП "Зоря" розпайовані між 523 його членами, які мали право (або їх спадкоємці) зареєструвати право приватної власності на отримані земельні ділянки.

ПОСГП "Зоря" не могло набути право власності на землі КСП "Зоря", які належали йому на підставі державного акта на право колективної власності на землю від 07.12.1995 серія та номер ЖТ 14-34.0016.

Реєстрація права власності за ПОСГП "Зоря" відбулася в порушення вимог земельного законодавства, що призвело до фактичного вибуття спірних земельних ділянок з володіння Степанівської сільської ради, правонаступником якої є Ємільчинська селищна рада, поза її волею.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що ПОСП "Зоря" неправомірно зареєструвало право приватної власностi на cпipнi земельнi дiлянки, що призвело до порушення інтересів держави в особі територіальної громади.

Суд вказує, що витребування спірних земельних ділянок, які незаконно вибули з комунальної власності спрямоване на досягнення легітимної мети захисту "суспільного інтересу", який полягає у відновленні законності, та у поверненні у власність територіальної громади комунального майна - земельних ділянок, яке відповідно до Конституції України належить народу та щодо яких законами України встановлено спеціальний режим набуття у власність, що не є непропорційним втручанням у право на мирне володіння майном, та не покладає на відповідачів надмірний індивідуальний тягар, з огляду на доведену незаконність і безпідставність вибуття земельних ділянок із комунальної власності, недоведеність факту правомірного набуття відповідачами права власності на земельні ділянки.

З огляду на викладене, позовні вимоги про витребування спірних земельних ділянок не порушують §1 ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, через дотримання принципу законності втручання у право власності, відповідності такого втручання суспільному інтересу, його пропорційності.

За викладеного, вимоги прокурора про витребування земельних ділянок згідно переліку у прохальній частині позовної заяви на підставі статей 387, 388 ЦК України суд вважає обґрунтованими, відповідно, позов підлягає задоволенню.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позовній заяві вказано, що ціна позову становить 971 580,62 грн, яка розрахована на підставі витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку спірних земельних ділянок (а.с. 194-210 т.1).

З урахуванням вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір", розмір судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову.

Судовий збір, який підлягає сплаті, становить 14 573,71 грн (971 580,62 х 1,5%).

У матеріалах справи наявна копія платіжної інструкції №2310 від 12.10.2023 про сплату Житомирською обласною прокуратурою 105 829,71 грн судового збору (а.с.219 т. 1).

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позову в повному обсязі, судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок коштів відповідача на користь Житомирської обласної прокуратури у розмірі 14 573,71грн.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Витребувати з незаконного володіння Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Зоря" (11214, Житомирська обл., Звягельський р-н, село Степанівка, ) у власність Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області (11201, Житомирська область, Звягельський район, селище міського типу Ємільчине, вулиця Соборна, будинок 18А, ) земельні ділянки:

- кадастровий номер :07:000:0514, площею 5,1764 га;

- кадастровий номер :10:000:0518, площею 2,2760 га;

- кадастровий номер :07:000:0515, площею 4,9818 га;

- кадастровий номер :03:000:0046, площею 62,3012 га;

- кадастровий номер :08:000:0268, площею 10,9249 га;

- кадастровий номер :06:000:0099, площею 0,8607 га;

- кадастровий номер :06:000:0701, площею 6,5359 га;

- кадастровий номер :03:000:0045, площею 3,8600 га;

- кадастровий номер :10:000:0519, площею 5,1339 га;

- кадастровий номер :03:000:0047, площею 9,5170 га;

- кадастровий номер :06:000:0101, площею 4,0218 га;

- кадастровий номер :06:000:0100, площею 1,4541 га;

- кадастровий номер :03:000:0048, площею 7,1037 га;

- кадастровий номер :06:000:1199, площею 8,9197 га;

- кадастровий номер :07:000:0518, площею 3,8851 га;

- кадастровий номер :07:000:0517, площею 4,9822 га;

- кадастровий номер :10:000:0520, площею 7,0028 га.

3. Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Зоря" (11214, Житомирська обл., Звягельський р-н, село Степанівка, ) на користь Житомирської обласної прокуратури (10008, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 11, ) 14 573,71 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 28.06.24

Суддя Кравець С.Г.

Відправити::

1- Звягельській окружній прокуратурі - електронний кабінет;

2 - Житомирській обласній прокуратурі - електронний кабінет;

3- Ємільчинській селищній раді - електронний кабінет;

4- ПОСП "Зоря" та представнику - електронний кабінет