ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" липня 2024 р. м. Вінниця Cправа № 902/435/24

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.,

при секретарі Московчук Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця Орлова Олександра Олеговича, АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1

до: Фізичної особи-підприємця Гримайло Катерини Леонідівни, АДРЕСА_2 , код - НОМЕР_2

про стягнення 154 000,00 грн

В С Т А Н О В И В :

16.04.2024 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (б/н від 16.04.2024 року) (вх.канц. № 445/24 від 16.04.2024 року) Фізичної особи-підприємця Орлова Олександра Олеговича до Фізичної особи-підприємця Гримайло Катерини Леонідівни про стягнення 154 000,00 грн безпідставно набутих грошових коштів.

Ухвалою суду від 22.04.2024 року відкрито провадження у справі № 902/435/24 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 16.05.2024 року.

07.05.2024 року до суду від представника Фізичної особи-підприємця Орлова Олександра Олеговича, адвоката Говіної Л.В. надійшла заява (№ 01-34/4787/24 від 07.05.2024 року) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 08.05.2024 року забезпечено участь представника Фізичної особи-підприємця Орлова Олександра Олеговича, адвоката Говіної Лариси Володимирівни у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

16.05.2024 року до суду від відповідача надійшло клопотання (б/н від 16.05.2024 року) (вх.канц. № 01-34/5106/24) про відкладення розгляду справи на іншу дату, в зв`язку з перебуванням на лікарняному.

Ухвалою суду від 20.05.2024 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

18.06.2024 року до суду від відповідача надійшла заява (б/н від 18.06.2024 року) (вх.канц. № 01-34/6300/24), в якій останній просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату, в зв`язку з залученням до слідчих дій у кримінальних провадженнях.

У судовому засіданні 18.06.2024 року судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 02.07.2024 року.

Ухвалою суду від 19.06.2024 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

У судовому засіданні 02.07.2024 року представники позивача та відповідача правом участі не скористались, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Щодо обізнаності позивача та відповідача про судове засідання, суд зазначає наступне.

Ухвалу суду від 19.60.2024 року надіслано позивачу та відповідачу засобами електронного зв`язку за наступною адресою: представнику позивача, Говіній Л.В. - ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачу - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.

Згідно довідки про доставку електронного листа, що оформлена відповідальним працівником Господарського суду Вінницької області ухвалу суду від 19.06.2024 року надіслано Фізичній особі-підприємцю Гримайло Катерині Леонідівні та доставлено до електронного кабінету.

Отже, позивача та відповідача завчасно, з дотримання процесуальних строків, визначених ГПК України, повідомлено про розгляд справи.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення позивача та відповідача про дату, час та місце судового слухання, однак сторони не скористалися своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

Ст. 248 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому, ст.ст. 42, 46 ГПК України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В силу п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: 1день отримання судом повідомлення про доставляння копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Вручення ухвал суду відповідачу підтверджується Довідками про доставку електронного листа з системи діловодства суду, які підтверджують доставлення процесуальних документів до електронного кабінету у системі ЄСІТС.

Враховуючи положення ст. ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за відсутності належно повідомленого відповідача.

Стислий виклад процесуальних позицій сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Фізичною особою-підприємцем Орловим Олександром Олеговичем, на підставі рахунку № 1 від 27.12.2023 року, згідно платіжної інструкції № 171 від 27.12.2023 року перераховано грошові кошти в сумі 154 000,00 грн.

Позивачем пред`явлено вимогу про необхідність повернення безпідставно набутих останнім коштів, однак відповідач перераховану суму не повернув.

З метою захисту своїх прав останній звернувся з відповідним позовом до суду про стягнення з Фізичної особи-підприємця Гримайло Катерини Леонідівни про стягнення 154 000,00 грн безпідставно набутих грошових коштів.

Матеріали справи не містять відзиву або будь-якої іншої заяви по суті справи зі сторони відповідача в якому було б викладено процесуальну позицію останнього з приводу заявленого позову.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що на підставі рахунку № 1 від 27.12.2023 року на суму 154 000,00 грн з призначенням платежу "оплата за договором про надання правової допомоги від 27.12.2023 року" згідно платіжної інструкції № 171 від 27.12.2023 року перераховано грошові кошти в сумі 154 000,00 грн (т. 1, а.с. 8- 9).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Фізична особа-підприємець Орлов Олександр Олегович посилається на те, що вказані грошові кошти в загальному розмірі 154 000,00 грн були сплачені на рахунок відповідача за договором про надання правової допомоги від 27.12.2023 року.

В зв`язку з невиконанням взятих відповідачем на себе зобов`язань 29.01.2023 року позивачем пред`явлено вимогу (вих. № 6 від 29.01.2023 року) про необхідність повернення безпідставно набутих коштів (т. 1, а.с.10).

Направлений лист з вимогою про повернення коштів отримано відповідачем 26.02.2024 року (т. 1 а.с. 11).

Станом на дату подання позовної заяви, матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем зазначених коштів.

Надавши правове регулювання предмету спірних правовідносин, суд хазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Стаття 207 ЦКУ встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Сторонами не представлено суду примірника укладеного договору про надання правової допомоги, актів здачі-прийняття послуг, інших доказів на підтвердження надання правових послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, постановах КГС ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.01.2021 у справі № 915/646/18).

Водночас, Верховний Суд наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зміст цієї статті свідчить, що нею на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Застосував судову практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей".

Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Однак, відповідачем не спростовано викладених у позовній заяві обставин, не надано доказів надання відповіді на вимогу про повернення коштів, не вказано про укладення договору про надання правової допомоги або узгодження його істотних умов, чи часткове виконання досягнутих сторонами домовленостей.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

В силу вимог ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", Договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі.

Договір про надання правничої допомоги може вчинятися усно у випадках:

1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди);

2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правничої допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк.

До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг та на нього поширює своє регулювання гл. 63 ЦК України (Постанови Верховного Суду від 03.02.2022 у справі №910/17183/20, від 21.06.2022 у справі №904/2925/18, від 30.06.2022 у справі №915/517/21).

Однак, матеріали справи не місять відомостей стосовно досягнення сторони згоди щодо усіх істотних умов договору про надання правової допомоги, зокрема предмету та строку (ч. 3 ст. 180 ГК України), а також його укладення у письмовій формі, або усній формі за відсутності доказів запису про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); невідкладної потреби позивача у наданні правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів (Постанова ВП ВС від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц).

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Згідно із ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно приписів статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року в справі № 910/1238/17.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Подібний висновок сформульовано у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 року в справі № 910/16334/19.

Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні докази укладення договору про надання правової допомоги від 27.12.2023 року, як правової підстави наявності між сторонами договірних відносин.

Отже, суду не доведено існування достатньо правової підстави як для перерахування, так і подальшого збереження грошових коштів відповідачем.

Всупереч вимог ст. 530 ЦК України відповідачем не повернуто отримані грошові кошти після отримання 26.02.2024 року вимоги позивача.

Враховуючи наведені вище мотиви, кошти на загальну суму 154 000,00 грн, а позов - задоволенню повністю.

В силу положень ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10-18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327, ГПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гримайло Катерини Леонідівни ( АДРЕСА_2 , код - НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Орлова Олександра Олеговича ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) 154 000,00 грн - безпідставно збережених грошових коштів та 3 028,00 грн - судових витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Примірник рішення надіслати учасникам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС та на електронні адреси, за їх відсутності - рекомендованим листом, з повідомлення про вручення поштового відправлення: представнику позивача, Говіній Л.В. - ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачу - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_3

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 05 липня 2024 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу ( АДРЕСА_1 )

3 - відповідачу ( АДРЕСА_2 )