ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року

м. Київ

cправа № 4/5007/33-Б/11 (906/1519/20)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковського О.В. - головуючого, Білоуса В.В., Погребняка В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Аліференко Т.В.

розглянув касаційну скаргу Приватного підприємства "Гальчин-Агро"

на рішення господарського суду Житомирської області (суддя Гнисюк С.Д.) від 10.10.2023

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду (головуючий - Миханюк М.В., судді: Коломис В.В., Саврій В.А.) від 27.02.2024

за заявою Відкритого акціонерного товариства "Український концерн хмелярства "Укрхміль"

до Приватного підприємства "Гальчин-Агро"

за участі Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг"

та Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Грант Інвест"

про витребування майна, визнання права власності, скасування державної реєстрації та припинення права власності

у справі за заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

до боржника Відкритого акціонерного товариства Український концерн хмелярства "Укрхміль"

про визнання банкрутом.

Учасники справи:

представники позивача - Коротка А.В., ліквідатор ВАТ "Український концерн хмелярства "Укрхміль",

представники відповідача - Сіра А.В., адвокат,

представники (ТОВ "Толк Консалтинг") - не з`явився,

представники (ТОВ "Керуюча компанія "Грант Інвест") - не з`явився.

1. Короткий зміст вимог

1.1. 26.12.2011 Господарський суд Житомирської області ухвалив порушити за заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провадження у справі про банкрутство Відкритого акціонерного товариства Український концерн хмелярства "Укрхміль" (далі - Боржник) в загальному в порядку, передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), ввести мораторій на задоволення вимог кредиторів тощо.

14.09.2012 Господарський суд Житомирської області постановив визнати Боржника банкрутом, відкрити стосовно нього ліквідаційну процедуру, а ліквідатором призначити арбітражного керуючого Вербило Ю. В.

1.2. 28.12.2020 Боржник (далі - Позивач) звернувся з позовною заявою: про витребування у Приватного підприємства "Гальчин-Агро" (далі - Відповідач) на користь Позивача майна, яке було продано на аукціоні та оформлено протоколом № 11-2 проведення аукціону лот № 1, який відбувся 11.09.2018 (далі - Аукціон), з реалізації майна Боржника, а саме хмелеплантації: № 19 загальною площею 2, 3 га, № 20 загальною площею 2, 4 га, № 33 загальною площею 3, 5 га, № 31 загальною площею 2, 3 га, № 32 загальною площею 2, 2 га, № 33 загальною площею 2.2 га, які розташовані в с. Рея Бердичівського району Житомирської області та входять до складу споруд для вирощування хмелю, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208 (далі- Хмелеплантації).

1.3. Позов обґрунтований вибуттям спірного майна з власності Боржника поза його волею, оскільки Аукціон з продажу Хмелеплантацій, за результатами якого це майно вибуло з власності Боржника на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Грант Інвест", був визнаний недійсним за рішенням суду, тоді як вказане товариство актом від 25.06.2019 передало спірне майно до статутного капіталу Відповідача.

1.4. 24.02.2023 Позивач подав заяву про зміну предмета позову, в якій просив:

- витребувати у Відповідача на користь Позивача споруди для вирощування хмілю, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, загальною площею 150 000 кв. м, а саме хмелешпалери: № 19 складаються з 126 штук з/б стовбів, № 20 - 126 126 штук з/б стовбів, № 21 - 150 штук з/б стовбів, № 31 - 137 штук з/б стовбів, № 32 - 146 штук з/б стовбів, № 33 - 145 штук з/б стовбів, що розташовані в Жиитомирській області Бердичевському районі селищна раді Гришковецька, комплекс будівель та споруд № 4, будинок 19-21, 31-33, складовими частинами яких є хмелешпалери №№ 19, 20, 21, 31, 32, 33, кадастровий номер земельної ділянки місця розташування :01:000:0555 (Хмелешпалери);

- визнати за Позивачем право власності на Хмелешпалери;

- скасувати за Відповідачем державну реєстрацію права власності на Хмелешпалери;

- припинити право власності Відповідача та Хмелешпалери.

1.5. Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 03.02.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Грант Інвест" залучені до участі у справі як співвідповідачі, а ухвалою від 09.03.2023 - замінено процесуальний статус вказаних осіб на учасників провадження в частині розгляду заяви Боржника про витребування спірного майна у Відповідача.

2. Короткий зміст рішень судів першої і апеляційної інстанцій

2.1. 10.10.2023 Господарський суд Житомирської області ухвалив рішення (залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.02.2024) про задоволення позову: витребування у Відповідача на користь Боржника Хмелешпалер, визнання за Позивачем права власності на це майно, скасування державної реєстрації права власності на Хмелешпалери за Відповідачем та припинення його права власності на Хмелешпалери.

2.2. Судові рішення мотивовані наявністю підстав для задоволення позовних вимог та витребування спірного майна від Відповідача, беручи до уваги те, що визнані судом недійсними результати Аукціону (з продажу майна Боржника, який відбувся 28.09.2018) та договір купівлі-продажу від 28.09.2018 (далі - Договір), укладений за результатами Аукціону, згідно з якими з власності Боржника вибуло спірне майно.

Правомірність заявлення ліквідатором вимоги про визнання права власності Боржника на спірне майно мотивоване тим, що це майно на момент проведення Аукціону не було зареєстроване за Боржником в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а в подальшому така реєстрація була вперше здійснена покупцем за результатами проведення Аукціону - Товариством з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Грант Інвест", а в подальшому - Відповідачем, тому задоволенням вимоги про визнання права власності права Боржника як власника спірного майна будуть відновлені в повному обсязі.

Також суди зазначили, що через задоволення судом вимог ліквідатора про витребування спірного майна та визнання права власності обґрунтованими є вимоги ліквідатора про скасування державної реєстрації та припинення права власності Відповідача на Хмелешпалери.

При цьому суди виходили з того, що не надано доказів на проведення добудови чи реконструкції спірного майна, які б могли призвести до створення нового об`єкта нерухомості, під час перебування спірного майна у володінні Відповідача, зокрема і не надано доказів, що будь-які добудови чи реконструкції спірної нерухомості проводились Відповідачем у встановленому законом порядку, адже відомості про документи про прийняття спірного нерухомого майна як реконструйованого об`єкта в експлуатацію матеріали справи не містять, відповідна інформація відсутня також в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

2.3. Погодившись з наведеними висновками, апеляційний суд додав, що Відповідач набув у власність те саме майно, що було продане на Аукціоні, а доводи Відповідача про те, що його майно є іншим майном, ніж було продане на Аукціоні та є спірним, не знайшли документального підтвердження та спростовуються доказами у справі, матеріали справи не містять доказів звернення власників/набувачів спірних приміщень щодо припинення права власності через знищення майна.

3. Встановлені судами обставини

3.1. 11.09.2018 другий повторний аукціон з продажу цілісного майнового комплексу Боржника визнано таким що відбувся. Переможцем другого повторного аукціону визнано юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю "КК "Грант Інвест", яка запропонувала найвищу ціну у розмірі 1 455 392 грн 00 коп., без ПДВ.

11.09.2018 між ліцитатором та переможцем аукціону підписано Протокол №11-2 проведення аукціону.

3.2. 28.09.2018 між продавцем, Боржником в особі ліквідатора Іванкова В.М., покупцем Товариством з обмеженою відповідальністю "Грант Інвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Толк консалтинг" підписано Договір купівлі - продажу майна Боржника в провадженні у справі № 4/5007/3 З-Б/11 про банкрутство.

3.3. 01.10.2019 між продавцем, Боржником, покупцем Товариством з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Грант Інвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Толк консалтинг" підписано:

- 01.10.2018 акт про передання права власності на нерухоме майно, придбане на другому повторному аукціоні 11.09.2018;

- 01.10.2018 акт про передання права власності на майно придбане на другому повторному аукціоні 11.09.2018;

- 01.10.2018 акт про приймання-передачі документів долучених до оголошення про проведення 11.09.2018 другого повторного аукціону з продажу цілісного майнового комплексу підприємства Боржника.

3.4. 12.10.2018 договір купівлі - продажу майна, придбаного на другому повторному аукціоні 11.09.2018, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 11099.

3.5. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 27.02.2020 визнано недійсними результати Аукціону з продажу майна Боржника, лот №1 згідно з протоколом № 11-2 від 11.09.2018, проведених Товариством з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг", зобов`язано ліквідатора Боржника, Іванкова В.М., здійснити заходи для повернення до ліквідаційної маси Боржника майна, яке було реалізоване на Аукціоні, лот №1 згідно з протоколом №11-2 від 11.09.2018, проведених Товариством з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг".

У зазначеному рішенні, суд дійшов до висновку про наявність порушеного права (підстави для визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута) та вказав про те, що спосіб захисту, насамперед, повинен слугувати поновленню порушених прав або захисту його охоронюваного законом інтересу, враховуючи спрямованість вимог на повне та ефективне відновлення порушеного права, суд дійшов до висновку про надання цьому праву ефективного способу захисту, а саме: зобов`язання ліквідатора вжити заходів для повернення до ліквідаційної маси майна банкрута, яке було реалізоване на аукціоні.

3.6. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 рішення Господарського суду Житомирської області від 27.02.2020 у справі №4/5007/33-Б/11 скасовано, прийнято нове рішення: в задоволенні заяви ТОВ "Остер" про визнання результатів Аукціону недійсними - відмовлено.

Постановою Верховного суду від 20.10.2020 постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 у справі №4/5007/33-Б/11 скасовано, а рішення Господарського суду Житомирської області від 27.02.2020 у справі № 4/5007/33-Б/11 залишено в силі.

У постанові від 20.10.2020 Суд, переглянувши постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2020, погодився з висновком суду першої інстанції в рішенні, скасованому оскаржуваною постановою апеляційного суду, щодо недотримання передбачених законом вимог щодо організації та проведення аукціону з продажу майна боржника через накладений у межах кримінального провадження арешт частини майна боржника, яке увійшло до складу майна, проданого на аукціоні одним лотом, а також щодо наявності у зв`язку із цим, підстав для визнання аукціону недійсним.

3.7. Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 21.09.2021 призначено ліквідатором у справі про банкрутство Боржника арбітражного керуючого Коротку Аллу Володимирівну.

3.8. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.10.2022 (справа № 4/5007/33-Б/11 (906/763/21)) визнаний недійсним укладений 12.10.2018 між продавцем, Боржником в особі ліквідатора Іванкова В.М., та покупцем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Грант Інвест", договір купівлі-продажу майна, який був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я., зареєстрований в реєстрі за № 11099.

3.9. Суд витребував копії матеріалів реєстраційної справи № 208, щодо об`єкта нерухомого майна споруди для вирощування хмелю, кадастровий номер земельної ділянки місця розташування :01:000:0555.

З матеріалів реєстраційної справи вбачається, що згідно з протоколом № 11-2 від 11.09.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Грант Інвест" придбало, зокрема, наступне майно: хмелеплантацію №19 2,3 га.; хмелеплантацію №20 2,4 га.; хмелеплантацію №21 3,5 га.; хмелеплантацію №31 2,3 га.; хмелеплантацію №32 2,2 га.; хмелеплантацію №33 2,3 га., що знаходились за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с. Рея; кадастровий номер :01:000:0555; площа 15 га.

Зазначене майно не було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Дане майно не було об`єктом нерухомості, у цього майна був відсутній реєстраційний номер.

3.10. 08.05.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Грант Інвест" зареєструвало право власності на споруди для вирощування хмелю (кадастровий номер :01:000:0555; площа 15 га), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208 (Житомирська область, Бердичівський район, сщ/рада Гришковецька).

Підставою для державної реєстрації права власності за ТОВ "Керуюча компанія "Грант Інвест" на Хмелешпалери були:

- укладений 28.09.2018 між Боржником в особі ліквідатора Іванкова В.М., покупцем, ТОВ "Керуюча компанія "Грант Інвест" та організатором аукціону, ТОВ "Толк консалтинг", дговір купівлі-продажу майна банкрута в провадженні у справі №4/5007/33-5/11 про банкрутство;

- акт від 01.10.2018 про передання права власності на майно придбане на другому повторному аукціоні;

- протокол №11-2 проведення аукціону від 11.09.2018.

3.11. 25.06.2019 згідно з актом приймання-передачі нерухомого майна від Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Грант Інвест" до статутного капіталу Відповідача було передано нерухоме майно: споруди для вирощування хмелю, за адресою: Житомирська обл., Бердичівський р., сщ/рада Гришковецька, комплекс будівель та споруд №4, будинок 19-21, 31-33, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 208.

3.12. 04.07.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Грант Інвест" як учасник підприємства Відповідача згідно з договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі відступило (передало у власність) частку розміром 99,73 статутного капіталу іншому учаснику - Цибульському Н.В.

3.13. Площа, на якій розташовані Хмелешпалери та яка зазначена в оголошенні про проведення другого повторного аукціону з продажу цілісного майнового комплексу підприємства Боржника та державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є однаковою - 15 га. Також матеріали Аукціону та реєстраційних документі містять ідентичні кадастрові номери земельної ділянки.

3.14. 28.05.2012 між Бердичівською районною державною адміністрацією та Відповідачем укладався договір оренди земельної ділянки в якому визначено об`єктом оренди: земельна ділянка площею 15,0000 га.

На земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна (хмелешпалери).

3.15. Село Рея входить до Гришковецької селищної громади, яка утворена 17.05.2018 шляхом об`єднання Гришковецької селищної та Гальчинської, Никонівської, Осиківської, Половецької, Рейської, Скаківської, Старосолотвинської сільських рад Бердичівського району.

3.16. Згідно з додатком № 1 до договору купівля-продажу майна банкрута в провадженні у цій справі від 28.09.2018 у власність ТОВ "Керуюча компанія "Грант Інвест" були передані хмелеплантації, місцезнаходженням яких було: Житомирська обл., Бердичівський р-н, с. Рея Земельна ділянка перебуває в оренді третіх осіб. Кадастровий номер: :01:000:0555.

3.17. Згідно з актом від 01.10.2018 про передавання права власності на майно, придбане на другому повторному аукціоні 11.09.2018 у власність ТОВ "Керуюча компанія "Грант Інвест" були передані хмелеплантації, місцезнаходженням яких було: Житомирська обл., Бердичівський р-н, с. Рея Земельна ділянка перебуває в оренді третіх осіб. Кадастровий номер: :01:000:0555.

3.18. За договором оренди землі № 11-19 від 30.10.2019 в оренду передається земельна ділянка кадастровий номер: :01:000:0555 (п. 1.1. договору), на якій розташовані об`єкти нерухомого майна - споруди для вирощування хмелю (індексний номер витягу: 182456286 від 26.09.2019) (п. 2.2. договору).

3.19. В технічному паспорті на споруду для вирощування хмелю (хмелешпалери) від 30.11.2018, інвентаризаційна справа №211, реєстровий №305 зазначено, що споруди для вирощування хмелю (хмелешпалери) розташовані на земельній ділянці кадастровий номер: :01:000:0555.

3.20. У справі не надано доказів на проведення добудови чи Хмелеплантацій, які б могли призвести до створення нового об`єкта нерухомості, під час перебування спірного майна у володінні Відповідача.

Не надано докази наявності аналогічного майна.

Не надано суду доказів звернення власників/набувачів спірних приміщень щодо припинення права власності через знищення майна.

3.21. Матеріали справи не містять відомостей про документи про прийняття Хмелеплантацій як реконструйованого об`єкта в експлуатацію.

Дана інформація відсутня також в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги

4.1. 25.03.2024 Відповідач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.02.2024 та рішення Господарського суду Житомирської області від 10.10.2023 і відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог.

5. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

5.1. Згідно з аргументами в касаційній скарзі підставою для касаційного оскарження судових рішень у цій справі є положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки суди неправильно застосували положення статті 75 ГПК України та не врахували положення статті 51 цього Кодексу, за змістом яких силу імперативних процесуальних наслідків незалучення Відповідача до участі у справі № 4/5007/33-Б/11 в статусі третьої особи за правилом статті 50 ГПК України, обставини встановлені у цій справі щодо недійсності Аукціону з продажу майна Боржника від 11.09.2018, не можуть мати юридичних наслідків при розгляді позову у цій справі про витребування майна в порядку статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), визнання права власності на нього в порядку статті 392 ЦК України тощо, а тому судові рішення у справі щодо недійсності результатів Аукціону не є преюдиційними для цієї справи, через що суди першої та апеляційної інстанції не могли на них посилатися та на встановленні ними обставини та факти, як на такі, що не потребують дослідження та встановлення у цій справі.

Тоді як суди не врахували висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19 (пункт 10.28), згідно з якими судове рішення, ухвалене в справі, за жодних обставин не може бути протиставлене особі, яка не брала участі в цій справі.

5.2. Суди першої та апеляційної інстанції порушили норми частини першої статті 237 ГПК України та статі 378 ЦК України, оскільки через аргументи Відповідача та надані у справі докази на підтвердження того, що нерухоме майно, щодо якого заявлено позовні вимоги, яке належало на праві власності Позивачу на момент проведення Аукціону в 2018 році, є різними об`єктами, суду апеляційної інстанції необхідно було призначити у даній справі комплексну судову будівельно-технічну та будівельно-економічну експертизу, що однак зроблено не було, через що оскаржувана постанова апеляційного суду не відповідає вимогам процесуального закону, оскільки суд не дослідив належним чином зібрані у справі докази та не встановив пов`язані з ними обставини, що входили до предмета доказування, що обумовило складення суддею апеляційного суду окремої думки.

5.3. Суди в оскаржуваних рішеннях всупереч положенням статті 388 ЦК України не врахували, що Позивач не довів, а суди не спростували статус Відповідача як добросовісного набувача, що є обов`язковим при вирішення спору про витребування майна у добросовісного набувача, висновки про що сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19), від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 (провадження №12-127гс19, пункти 37, 38), від 28.01.2020 у справі № 50/311-Б від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19), від 01.04.2020 у справі №610/1030/18 (провадження №14-436цс19, пункти 46.1, 46.2), від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 (провадження №12-44гс20, пункти 7.15, 7.16), від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16, пункти 52, 55), 21.09.2022 у справі № 908/976/19, від 14.12.2022 у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20)), а також в постановах Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 911/3312/17, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 61), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 211), від 15.02.2022 у справі №911/3034/15 (911/3692/20), від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 (пункт 5.66), від 29.06.2023 у справі № 44/227-б (910/14674/21), від 12.07.2023 у справі № 911/1265/21, від 08.11.2023 у справі № Б8/065/12 (911/229/22) та від 24.01.2024 у справі № 291/86/20.

5.4. Скаржник також зазначив, що суди не врахували доводи скаржника щодо необхідності надання оцінки критерію пропорційності втручання у право Відповідача мирно володіти спірним майном, що є обов`язковий при вирішення спору щодо витребування майна у добросовісного набувача, висновки про що сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19), в пункті 46.1 постанови від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (провадження № 14- 436цс19)), від 02.11.2022 у справі у справі 925/1351/19 та в постановах Верховного Суду від 22.12.2021 у справах № 902/1706/13(902/959/20), № 902/1706/13(902/958/20)).

5.5. Крім цього скаржник відзначив порушення судами положень статей 387, 388, 392 ЦК України через задоволення судами позовних вимог в повному обсязі при поєднанні Позивачем несумісних між собою способів захисту порушеного права у спірних правовідносинах, оскільки позовні вимоги (про визнання права власності, скасування державної реєстрації та припинення права власності, заявлені щодо спірного майна) є безпідставні і не підлягали задоволенню за наявності вимоги про витребування майна в порядку статей 387, 388 ЦК України, висновки про що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду у постановах від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункт 100), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/18, від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29)), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76), від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20), а також в постановах Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19, від 13.02.2024 у справі 910/2592/19, від 28.02.2024 у справі № 908/485/16 (908/2279/22).

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

6.1. Позивач та ТОВ "СТАТУС ДРІМ" (кредитор у справі про банкрутство Боржника), у відзивах на касаційну скаргу заперечують аргументи, викладені в касаційній скарзі з мотивів, які загалом аналогічні мотивам в оскаржуваних судових рішеннях, наголошуючи на тому, що:

- Відповідач не є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки до набуття ним та оформлення за ним права власності на Хмелешпалери брав активну участь (виготовлював документи для реєстрації права власності ТОВ "Керуюча компанія "Грант Інвест" на це майно) у реєстрації спірного майна як нерухомого, та не міг не знати про всі особливості переходу права власності від Боржника до ТОВ "Керуюча компанія "Грант Інвест";

- Відповідач не позбавлений можливості, у разі витребування майна, повернути сплачені кошти за витребуване майно, звернувшись до діючого ТОВ "Керуюча компанія "Грант Інвест", як покупця спірних Хмелешпалер;

- Відповідач був учасником справи № 4/5007/33-Б/11 (906/763/21), в якому визнано недійсним договір купівлі-продажу від 28.09.2018, та йому відомі всі обставини справи;

- Відповідач не довів відмінність спірного майна, належного Відповідачу, від того майна, що було продано на Аукціоні та щодо якого заявлені вимоги у цій справі.

7. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права

Щодо захисту права на майно, відчужене у боржника у процедурі банкрутства

7.1. Суди встановили, що предметом спору у цій справі за вимогами Позивача є майно (Хмелешпалери (Хмелеплантації), зареєстровані як об`єкт нерухомого майна), щодо якого Позивач одночасно заявив вимоги про його витребування на свою користь від Відповідача, про визнання за Позивачем права власності на спірні Хмелешпалери, скасування на них державну реєстрацію за Відповідачем права власності, а також про припинення права власності Відповідача на спірне майно.

При цьому суди встановили, що спірне майно вибуло від Боржника (Позивача) за результатами проведення Аукціону у справі про банкрутство, за укладеним з переможцем Аукціону за результатами його проведення Договору, які (і Аукціон, і Договір) були визнані недійсними за рішенням суду, а Відповідач набув та зареєстрував право на спірне майно, отримавши таке майно від переможця Аукціону у власність як внесок до статутного капіталу товариства Відповідача.

У зв`язку з цим Суд звертається до визначених законом порядку та наслідків відчуження майна боржника - юридичної особи в процедурі банкрутства.

7.2. Визнані недійсними за рішенням суду результати Аукціону з продажу майна Боржника та укладений за його результатами Договір, що стало підставою для вимог у цій справі щодо спірного майна, були проведений та укладений, відповідно, 11.09.2018 та 28.09.2018 (договір посвідчений нотаріусом 12.10.2018), тобто в період здійснення регулювання умов та порядку провадження у справі про банкрутство боржника нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції від 19.01.2013, далі - Закон про банкрутство).

А тому, попри регулювання на час розгляду цієї справи умов та порядку відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів нормами КУзПБ, що був введений у дію 21.10.2019, спірні правовідносини підлягають оцінки із застосуванням положень цього Закону.

7.3. Системний аналіз положень норм статей 49, 50 Закону про банкрутство та статей 650, 655, 656 ЦК України свідчить, що правова природа реалізації у справі про банкрутство майна боржника на торгах у формі аукціону полягає у продажі цього майна, тобто у забезпеченні переходу прав власності на нього до покупця переможця торгів (аукціону), невід`ємною і завершальною стадією якого є оформлення результатів продажу (аукціону) договором купівлі-продажу, що укладається власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів (аукціону).

Передбачені законодавством особливості процесу щодо проведення аукціону розкриваються у регламентованих Законом про банкрутство діях його учасників, спрямованих на досягнення певного результату, тобто є обставиною, з настанням якої закон пов`язує виникнення, зміну або припинення цивільних правовідносин.

7.4. Порушення встановлених законодавством правил, які визначають процедуру підготовки та проведення аукціону, правил, які регулюють сам порядок проведення аукціону, правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів аукціону, є підставою для визнання результатів аукціону недійсними за статтею 55 Закону про банкрутство, що тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу (див. подібні за змістом висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 904/3388/15, від 11.08.2020 у справі № 924/1708/14, від 13.08.2020 у справі № 922/600/17, від 27.01.2021 у справі № 910/18250/16, від 07.10.2021 у справі № 922/3059/16, від 29.06.2022 у справі № 23/334-б (910/3657/21), від 06.10.2022 у справі № 911/1902/17).

7.5. Щодо порядку та способу захисту порушеного права на майно, що вибуло від боржника в процедурі банкрутства Суд зазначає про таке.

7.6. За змістом статей 15, 16 ЦК України та статті 20 Господарського кодексу України особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту її права чи інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19, від 25.01.2022 у справі № 143/591/20, від 08, 09, 22 лютого 2022 року у справах № 209/3085/20, у справі № 910/6939/20, у справі № 761/36873/18 та ін.)

Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності.

7.7. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача.

Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні) (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.11.2023 у справі № 910/12832/21).

Отже, судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).

Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду необхідно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним.

7.8. Інакше кажучи, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Саме в такому значенні має розумітися ефективний захист порушених прав особи.

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто повинне залежати як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 04.07.2023 у справі № 373/626/17).

7.9. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)), від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (Провадження № 12-25гс21).

7.10. У правовідносинах з повернення майна, відчуженого на аукціоні у справі про банкрутство, для вирішення питання, кому належить право на пред`явлення позову і з якими саме вимогами (про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу чи про витребування майна) необхідно з`ясовувати, у кого перебуває у власності майно на момент виникнення спору, чи був боржник власником відчуженого на аукціоні майна та відповідно у який спосіб позивач має захистити саме своє право у разі його порушення.

У разі відчуження на аукціоні у справі про банкрутство майна, яке належить іншій особі на праві власності, відновлення порушеного права власника проданого майна здійснюється шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України.

У наведених висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, сформульованої в постанові від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19 (Провадження № 12-41гс23) з посиланням, зокрема на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19.

7.11. Поряд з цим у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (висновки про застосування норм права, які викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (Провадження № 14-2цс21)).

7.12. Крім цього Суд, з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду. сформульовані в постанові від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (Провадження № 14-96цс21, пункти 41, 42), зазначає, що метою позову про витребування майна з чужого володіння є забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку позбавлення власника його нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на таке майно (див. близькі за змістом висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 07.11.2018 у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) та № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14.12.2021 у справі № 344/16879/15-ц).

Отже, задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна на користь його власника із чужого володіння є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387-388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України) (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146).

7.13. Велика Палата Верховного Суду у справі № 183/1617/16 (в постанові від 14.11.2018) та у справі № 359/3373/16-ц (постанова від 23.11.2021) також виснувала, що для витребування майна за правилами статей 387, 388 ЦК України оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

При цьому, зазначені норми є загальними, стосуються майна в цілому, тобто регулюють правовідносини щодо і рухомого, і нерухомого майна.

7.14. Натомість суди попередніх інстанцій наведеного не врахували та, задовольнивши поряд з вимогами Позивача про витребування спірного майна від Відповідача, також інші заявлені Позивачем вимоги щодо предмету спору у цій справі (пункти 1.4, 2.1), припустилися у відповідній частині порушення наведених норм права, якими врегульований порядок та спосіб захисту порушеного права власника на майно, яке відчужено на аукціоні у справі про банкрутство боржника.

Дійшовши цього висновку, Суд погоджується з аналогічними аргументами скаржника (пункт 5.5).

7.15. Щодо застосування положень статті 387, 388 ЦК України, то Суд зазначає також про таке.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно, зокрема в добросовісного набувача.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 29.03.2017 у справі № 6-3104цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 674/31/15-ц (провадження № 14-288цс18), та аналогічними висновками Верховного Суду в постановах від 11.04.2018 у справі № 904/9655/16 та від 16.07.2020 у справі № 17/04/05/10-01-14-05-08/4129.

7.16. Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, від волевиявлення власника щодо вибуття майна, від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, а також від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).

Право власника витребувати своє майно у всіх випадках і без будь-яких обмежень при володінні цим майном недобросовісним набувачем передбачено статтею 387 ЦК України

7.17. Щодо правової природи такого способу захисту цивільного права як витребування майна з чужого незаконного володіння - віндикація, то особливістю віндикаційних позовів є те, що предмет позову становить вимога неволодіючого майном власника до володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого володіння. Тому предметом доказування у справах за такими позовами становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше. Власник вправі витребувати своє майно від особи, у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні.

7.18. Крім цього, щодо застосування положень статей 387, 388 ЦК України Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 виснувала про важливе значення належної перевірки обставин, які свідчать про добросовісність або недобросовісність набувача як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна як такого, що може вважатися відповідним нормам справедливого судового розгляду згідно зі статтею 6 Конвенції.

7.19. Так, однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які мають право розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

у питанні витребування майна у добросовісного набувача Верховний Суд вважає за необхідне зауважити таке.

7.20. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року (далі - Конвенція) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Водночас визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У статті 41 Конституції України також закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 Цивільного кодексу України).

7.21. Відповідно до приписів статті 330 ЦК України добросовісність є умовою набуття права власності. Оскільки спір про віндикацію є титульним спором для обох сторін, саме на набувача покладено обов`язок довести свою добросовісність.

При цьому Суд враховує, що частина п`ята статті 12 ЦК України встановлює загальну презумпцію добросовісності, однак виходить з того, що у віндикаційному спорі пріоритет має спеціальна норма - стаття 330 ЦК України висновки в постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 924/408/21 (924/287/23) (пункт 131).

7.22. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.12.2022 у справі № 461/12525/15-ц зазначила, що суди, розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 виснувала, зокрема, що перевірка добросовісності набувача цього майна здійснюється саме при вирішенні питання про витребування майна.

7.23. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19 (Провадження № 12-41гс23) також нагадала, що, вирішуючи питання про можливість витребування спірного майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід перевіряти, оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц, від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).

Добросовісною не може вважатися особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16, від 21.09.2022 у справі № 908/976/19).

При цьому питання про добросовісність чи недобросовісність покупця, який набув майно на аукціоні (торгах), слід оцінювати у кожному конкретному випадку окремо.

7.24. Отже, судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності набувача, що суттєво для застосування як положень статей 387, 388 ЦК України, так і положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном.

7.25. Звідти, під час розгляду цієї справи суди попередніх інстанцій мали встановити шляхом дослідження наявних у справі доказів у їх сукупності з урахуванням вірогідності та взаємозв`язку обставини, які б свідчили про наявність підстав для висновку стосовно волевиявлення власника щодо вибуття майна, про добросовісність/недобросовісність Відповідача, зокрема, про незаконність вибуття спірного майна з власності Боржника, про об`єктивну неможливість Відповідача бути обізнаним про можливу незаконність вибуття спірного майна з володіння Боржника, про недобросовісну поведінку Боржника та переможця Аукціону при укладенні Договору.

7.26. Суди встановили, що результати Аукціону та укладений за результатами його проведення Договір були визнані недійсними за рішенням суду (пункти 3.1-3.6, 3.8), що стало підставою для задоволення вимог у спірних правовідносинах, зокрема і про витребування спірного майна у Відповідача.

Між тим, в контексті можливості його витребування за правилами статті 388 ЦК України, а саме щодо того, чи мав права Боржник відчужувати саме спірне майно, щодо добросовісності набуття права на спірне майно переможцем Аукціону, а в подальшому і Відповідачем, суди не врахували та не надали оцінки визначеним у відповідних судових рішеннях обставинам вибуття спірного майна з власності Боржника, а також мотивам, підставам та обставинам, за яких були визнанні недійсними результати Аукціону та укладений за результатами його проведення Договір.

7.27. Так, щодо рішення Господарського суду Житомирської області від 27.02.2020, яке було залишене в силі постановою Верховного Суду від 20.10.2020 (пункти 3.5, 3.6), суди у зазначених рішеннях дійшли висновку про наявність підстав для визнання недійсними результатів Аукціону через недотримання передбачених законом вимог щодо організації та проведення Аукціону з продажу майна Боржника, виходячи з обставин накладеного у межах кримінального провадження арешту на частину майна Боржника, яке було продане разом з іншим майном на Аукціоні одним лотом, обізнаності про такий арешт майбутнього переможця Аукціону та покупця майна Боржника.

Зокрема, згідно з рішенням Господарського суду Житомирської області від 27.02.2020 та постанови Верховного Суду від 20.10.2020 суди виходили з обставин (пункти 4.17-4.20, 9.9 постанови Верховного Суду у цій справі від 20.10.2020):

- застосованого щодо проданого на Аукціоні нерухомого майна Боржника (майнового комплексу виробничих будівель, загальною площею 3517,7кв.м.) обтяження внаслідок накладеного на це майно ухвалою суду від 02.08.2018 в межах кримінального провадження арешту (із позбавленням права розпорядження ним, з метою запобігання його відчуженню);

- здійсненої у відповідних Державних реєстрах 06.08.2018 на підставі вказаної ухвали реєстрації обтяження щодо зазначеного нерухомого майна Боржника;

- обізнаності ліквідатора Боржника про наявність арешту цього майна Боржника на момент проведення оспорюваного Аукціону 11.09.2018 та повідомлення про це, зокрема, Товариству з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Грант Інвест" (переможцю Аукціону та покупцю майна Боржника);

- скасування лише 25.09.2018 ухвалою слідчого судді арешту майна Боржника, накладеного ухвалою від 02.08.2018, з внесенням 12.10.2018 до відповідних Державних реєстрів відомостей про припинення 11.10.2018 обтяження, накладеного на нерухоме майно Боржника - майновий комплекс виробничих будівель.

7.28. Між тим суди, вирішуючи спір щодо результатів Аукціону та ухвалюючи відповідні судові рішення (пункти 3.5, 3.6), так само як і суди у цій справі, не встановили обставин щодо заборони на реалізацію іншого проданого на Аукціоні майна Боржника (споруд для вирощування хмелю, Хмелеплантацій, Хмелешпалер) в момент проведення Аукціону та укладення Договору, тоді як зазначене майно було реалізовано разом (одним лотом) з нерухомим майном, щодо якого, на відміну від споруд для вирощування хмелю, було застосоване обтяження (пункт 7.27).

7.29. Отже, ухвалюючи рішення про визнання недійсними результатів Аукціону, попри те, що на частину реалізованого за результатами проведення Аукціону майна (нерухомого майна Боржника) на момент його проведення та укладення Договору було накладене обтяження у вигляді арешту у межах кримінального провадження, а щодо іншої частини майна Боржника (споруд для вирощування хмелю) було відсутнє аналогічне або будь-яке інше обтяження чи заборона на реалізацію Боржником, суди керувались тим фактом та обставинами, що і майно Боржника, щодо якого було застосовано обтяження та заборона на реалізацію, і майно, щодо якого були відсутні такі обмеження та заборони, було реалізовано на Аукціоні одним лотом, відповідні результати оформлені одним протоколом з укладенням одного договору з одним переможцем - покупцем Товариством з обмеженою відповідальністю "Грант Інвест" (пункти 3.1, 3.2, пункт 9.9 постанови Верховного Суду у цій справі від 20.10.2020).

7.30. Поряд з цим наведені обставини, а саме відмінності в існуючих на момент проведення Аукціону та укладення Договору заборонах/обмеженнях на реалізацію наведених об`єктів майна Боржника (нерухомого майна та Хмелепланатцій), мають значення в контексті оцінки права Боржника відчужувати спірне майно на момент проведення Аукціону, волевиявлення власника на вибуття відповідного майна, а відповідно і щодо добросовісності набуття права на спірне майно як переможцем Аукціону (покупцем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Грант Інвест"), так і наступним його власником (Відповідачем), а отже і можливості витребування такого майна Боржником (Позивачем) за правилами статті 388 ЦК України.

Так, наявність/відсутність заборони/обмеження на реалізацію конкретно визначеного майна Боржника має значення для оцінки того, чи мав він право відчужити цей майно, чи придбавав переможець Аукціону конкретне майно Боржника за наявної заборони на відчуження такого майна Боржника, чи були (чи мали бути) і переможець Аукціону, і Відповідач про це обізнані в момент набуття кожним із них права на спірне майно та чи набувачі усвідомлювали та враховували (мали враховувати) наслідки набуття ним права на майно, на яке в момент його відчуження Боржником існувала або була відсутня заборона/обмеження на його реалізацію та відчуження Боржником.

Отже, попри те, що наявність заборони/обмеження на реалізацію Боржником частини належного йому майна стало підставою для недійсності результатів Аукціону з продажу такого майна, між тим відмінності у забороні/обмеженнях на відчуження у складі проданого конкретно визначеного майна Боржника впливає на оцінку добросовісності при придбанні цього майна як переможцем Аукціону (покупцем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Грант Інвест"), так і наступним його власником (у спірних правовідносинах Відповідачем), а також на оцінку можливості витребування такого майна власником (Боржником) за правилами статті 388 ЦК України.

7.31. Однак суди попередніх інстанцій не дослідили належним чином обставини продажу Боржником у складі всього його майна спірних об`єктів (Хмелешпалер, Хмелеплантацій), обставини придбання їх переможцем за результатами проведення Аукціону, обставини набуття Відповідачем права на таке майна, а саме не врахували та не надали оцінки наведеним обставинам щодо відмінностей в існуючих на момент проведення Аукціону та укладення Договору заборонах/обмеженнях на реалізацію проданого у складі одного лота на Аукціоні різних об`єктів майна Боржника (об`єктів нерухомості і спірних Хмелеплантацій).

7.32. Виходячи з викладеного Суд вважає передчасними висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову за вимогами Боржника про витребування на користь Боржника Хмелешпалер із чужого незаконного володіння Відповідача через неповне дослідження судами обставин, які б свідчили про наявність чи відсутність підстав для такого витребування, передбачених статтею 388 ЦК України.

Тому Суд погоджується з аналогічними аргументами скаржника (пункти 5.3, 5.4). Однак, Суд не оцінює інші аргументи скаржника (пункт 5.2) через передчасність їх заявлення у цій справі.

7.33. Поряд з викладеним Суд відхиляє аргументи скаржника (пункт 5.1) в тій частині, в якій скаржник зазначає про неврахування судами положень статті 51 ГПК України щодо процесуальних наслідків незалучення Відповідача до участі у справі № 4/5007/33-Б/11 в статусі третьої особи за правилом статті 50 ГПК України, що полягають у відсутності для Відповідача у цій справі юридичних наслідків через обставини, встановлені у цій справі при вирішенні спору щодо недійсності Аукціону з продажу майна Боржника від 11.09.2018, при вирішенні якого Відповідача не було залучено до участі у справі, у зв`язку з чим Суд зазначає про таке.

За змістом оскаржуваних судових рішень та встановлених судами першої і апеляційної інстанцій обставин, підставою для вимог Позивача у спірних правовідносинах та ухвалення оскаржуваних судових рішень стали не тільки обставин недійсності результатів Аукціоні (пункти 3.5, 3.6), а також і обставини визнання недійсним Договору при вирішенні відповідного спору у справі № 4/5007/33-Б/11 (906/763/21) (пункт 3.8), до участі у якій Відповідач був залучений як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.10.2022, що залишена без змін постановою Верховного Суду від 24.01.2023).

7.34. Дійшовши наведених висновків, Суд частково погоджується з аргументами скаржника, зокрема і з тими, в яких він стверджує про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень (пункти 5.1-5.5), та, враховуючи викладене, визначені статтею 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, та з урахуванням положень пункту 2 частини першої статті 308, пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України, доходить висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

7.35. Дійшовши висновку про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Гальчин-Агро" задовольнити частково.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.02.2024 та рішення Господарського суду Житомирської області від 10.10.2023 у справі № 4/5007/33-Б/11 (906/1519/20) скасувати.

3. Справу № 4/5007/33-Б/11 (906/1519/20) направити на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.В. Васьковський

Судді В.В. Білоус

В.Я. Погребняк