ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2024 р. Справа №914/3702/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.,

розглянув без повідомлення (виклику) представників сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»

на рішення Господарського суду Львівської області від 01.04.2024 (повний текст рішення складено 10.04.2024, суддя Манюк П.Т.)

у справі № 914/3702/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ

до відповідача Державного некомерційного підприємства «Центр комплексної реабілітації «Галичина», м. Львів

про стягнення 354834,96 грн

Господарським судом Львівської області розглянута позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», позовні вимоги якого задоволено в частині стягнення з Державного некомерційного підприємства «Центр комплексної реабілітації «Галичина» 289349,53 грн основного боргу, 26754,92 грн пені, 3210,59 грн 3% річних, стягнуто 4258,02 грн судового збору. Приймаючи рішення, місцевий господарський суд встановив факт наявності заборгованості відповідача за договором № 12-1631/21-БО-Т від 15 грудня 2021 року і не сплату такої на час розгляду даної справи, що стало підставою задоволення позову.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 01.04.2024 у справі № 914/3702/23 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 26754,92 грн, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги. Скаржник, зокрема, вказує на те, що судом досліджено лише майновий стан боржника і не враховано, що несвоєчасність оплати вартості спожитого природного газу перешкоджає позивачу виконувати покладені на нього державою обов`язки, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів. Вважає, що оскільки судом першої інстанції порушено норми статтей 236 та 238 ГПК України, що стало підставою для ухвалення незаконного рішення в частині зменшення розміру пені, оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи апелянта, зокрема, з огляду на таке:

- відповідач є об`єктом критичної інфраструктури у сфері охорони здоров`я, забезпечення належного функціонування якого є складовою національної безпеки України;

- оскільки відповідач виконував свої договірні зобов`язання в межах бюджетних надходжень, це спростовує факт прострочення виконання зобов`язання з вини боржника;

- діяльність відповідача спрямована на забезпечення належної реалізації мети діяльності відповідача стосовно надання медичних послуг з реабілітації для військовослужбовців Збройних Сил України.

Підсумовуючи наведене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

З огляду на приписи ч. 10 ст. 270 ГПК України, з врахуванням ціни позову, розгляд апеляційної скарги ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» здійснюється Західним апеляційним господарським судом без виклику представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на таке:

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з вимогами статті 509 ЦК України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до вимог частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що 15 грудня 2021 року між ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» і Державним некомерційним підприємством «Центр комплексної реабілітації «Галичина» було укладено договір № 12-1631/21-БО-Т постачання природного газу (а.с. 18-31), згідно п. 2.1, 4.3., 13.1.якого, постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем об`єм природного газу у період з 1 грудня 2021 року по грудень 2022 року в кількості 212 тис. куб. метрів; загальна вартість цього договору на дату укладення становить (разом з ПДВ) 3509448 грн 00 коп.

На виконання умов договору, позивач за період грудень 2021 - грудень 2022 передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 3450253,87 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

Відповідно до пункту 5.1 договору, оплата за природний газ за розрахунковий період (місяць) здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

- 70 % вартості фактично переданого відповідно до акта приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акта приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акта приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Судом першої інстанції встановлено, що оплату за переданий газ відповідач здійснив частково - на суму 3160904, 34 грн, що підтверджується листом АТ «Ощадбанк» від 11.07.2023 № 16/2-09/34341/2023 та актом звірки розрахунків за період 01.01.2022 - 31.03.2023, сума простроченого зобов`язання складає 289349,53 грн, що не заперечується сторонами. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Водночас, у зв`язку із неналежним виконанням умов договору, позивач нарахував відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні.

Відповідно до вимог пункту 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Оскільки відповідачем не виконані належним чином умови договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми та інфляційні нарахування. Перевіривши проведений позивачем розрахунок, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позовних вимог в цій частині.

Водночас, відповідачем в суді першої інстанції було заявлено клопотання про зменшення розміру нарахованої позивачем пені на 90 % .

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, наведеного у постановах від 15.02.2023 у справі №920/437/22, від 29.05.2023 у справі №904/907/22, від 20.12.2023 у справі №916/2263/22, при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, так й інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення неустойки. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (статті 86, 236 - 238 ГПК України).

Так, стаття 86 ГПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України та частини першої статті 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, зокрема, з власної ініціативи може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру.

Розглянувши вказане клопотання відповідача, місцевий господарський суд, з огляду на фактичні обставини справи, користуючись своїми дискреційними повноваженнями, наданими йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшив розмір пені, визначений позивачем в сумі 53509,84 грн на 50 % до 26754,92 грн.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухваленого у цій справі рішення. Водночас, слід зазначити також, що судом першої інстанції помилково не вказано в резолютивній частині оскаржуваного рішення про відмову у стягнення решти пені, що, однак, не впливає на законність рішення. Тому, судова колегія вважає за доцільне доповнити резолютивну частину рішення 4 пунктом наступного змісту: "В задоволенні решти позовних вимог відмовити."

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 277 ГПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 277, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» відмовити.

Рішення Господарського суду Львівської області від 01.04.2024 у справі № 914/3702/23 змінити, доповнивши резолютивну частину рішення пунктом 4 такого змісту: "В решті позовних вимог відмовити."

В решті - рішення суду залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік