УХВАЛА

02 липня 2024 року

м. Київ

cправа № 916/2925/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Міщенко І. С., Могил С. К.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Державного підприємства «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ»

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.02.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2024 у справі

за позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал «Кілія»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінальний комплекс «Кілія»,

2) Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України,

3) Фонду державного майна України

про усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2024 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державного підприємства «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ» на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2024, якою залишено без змін ухвалу Господарського Одеської області від 07.02.2024 про відмову в задоволенні заяви скаржника про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Одеської області від 28.12.2022 у справі №916/2925/21.

Перевіривши доводи заявника касаційної скарги та дослідивши матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів скарги та встановлено оскаржуваними судовими рішеннями у цій справі до Господарського суду Одеської області надійшла заява Державного підприємства Морський торговельний порт Усть-Дунайськ про перегляд рішення суду від 28.12.2022 у справі № 916/2925/21 за нововиявленими обставинами.

Вказана заява мотивована тим, що, оскільки судом першої інстанції було зроблено висновок, що в даних правовідносинах не може застосовуватись стаття 212 Земельного кодексу України про самовільне захоплення земельної ділянки, з огляду на наявність правових підстав для розміщення спірного майна, а саме Договору оренди б/н від 01.07.2003, то отриманий Технічний звіт, складений Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогазтех сервіс" у 2019 році за замовленням Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія", є істотною обставиною, яка спростовує висновки суду першої інстанції та свідчить про встановлення вагової літ «С» саме у 2001 році, тобто до укладання договору, що в свою чергу є підставою для задоволення позову.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" до Господарського суду Одеської області було подано відзив на заяву Державного підприємства "Морський торговельний порт Усть-Дунайськ", відповідно до якого товариство зазначає, що відсутні будь-які підстави для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, враховуючи приписи пункту 1 частини другої статті 320 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а також те, що визначені заявником обставини в заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами жодним чином не впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену Господарським судом Одеської області в рішенні від 28.12.2022.

Державне підприємство "Морський торговельний порт Усть-Дунайськ" подало до Господарського суду Одеської області відповідь на відзив, в якій зазначило, що наданий ним доказ фактично ставить під сумнів те, що визначений раніше судом договір оренди державного майна дійсно виступає тим самим документом, на підставі якого відбулось спорудження рухомого майна на території спірної земельної ділянки, створюючи передумови для перегляду наданої раніше судом оцінки цього та всіх інших доказів у справі у їх сукупності та взаємозв`язку.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.02.2024 у задоволенні заяви Державного підприємства "Морський торговельний порт Усть-Дунайськ" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Одеської області від 28.12.2022 у справі №916/2925/21 відмовлено; рішення Господарського суду Одеської області від 28.12.2022 по справі №916/2925/21 залишено без змін.

Судове рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що з поданої заяви вбачається, що доводи заявника стосуються виключно майна будівлі вагової (під літ. "С"), тоді як позовні вимоги стосувалися також споруди під літерою "Ц".

Приймаючи рішення у справі суд встановив, що у діях Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" відсутні обставини, які би свідчили про факт саме самовільного зайняття земельної ділянки, з урахуванням сукупності обставин:

- правомірності набуття ТОВ "Зерновий термінал Кілія" у власність рухомого майна;

- укладення договору оренди від 01.07.2003 попереднім власником такого майна (Фірмою "Давос") з Державним підприємством "Морський торговельний порт Усть-Дунайськ", що виключає обставину самовільного зайняття земельної ділянки шляхом спорудження на ній ангару;

- визнання судом укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" та Державним підприємством "Морський торговельний порт Усть-Дунайськ" договору про спільне використання технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури;

- використання відповідачем майна, яке належить останньому на праві власності, як портовим оператором з огляду на встановлені у справах №916/2514/21, 916/3971/21 обставини;

- існування обставин неврегулювання питання щодо користування земельною ділянкою співвласниками майна, яке знаходиться на спірній земельній ділянці.

Разом з тим, місцевий господарський суд зазначив, що в матеріалах справи наявний технічний звіт Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазтехсервіс" про результатами обстеження та оцінки технічного стану будівельних конструкцій споруди зернопереробного комплексу (літ. Ц), який також містить інформацію щодо року введення в експлуатацію відповідного майна, та якому судом разом з іншими наявними в матеріалах справи доказам було надано оцінку. Дана обставина, зокрема, свідчить, що позивач мав можливість при дослідженні доказу Технічного звіту щодо зернопереробного комплексу літ. Ц звернути увагу на зазначену обставину і здійснити аналогічний адвокатський запит, який було зроблено фактично Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна".

При цьому, суд зауважив, що технічний звіт не є первинним чи правовстановлюючим документом, натомість був виготовлений з метою подальшої паспортизації будівельних конструкцій.

Крім цього, суд вказав, що із змісту наданого доказу вбачається, що інформацію щодо дати введення в експлуатацію в 2001 році вказано з даних наданих замовником. Водночас жодних інших доказів зведення такої будівлі на спірній земельній ділянці у 2001 році позивачем не надано та матеріали справи не містять, натомість суд врахував доводи відповідача щодо помилковості зазначення такої дати при поданні даних, у підтвердження чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" також надано суду заяву свідка ОСОБА_1 .

Місцевий господарський суд зауважив, що саме по собі зазначення у технічному паспорті відомостей щодо введення в експлуатацію спірного майна у 2001 році, з урахуванням того, що таке майно є рухомим, жодним чином не спростовує встановлення такого об`єкту на спірній території саме за наслідком укладання договору оренди від 01.07.2003.

Також, судом першої інстанції не прийнято до уваги надані позивачем в якості доведення обставини самовільного зведення спірного майна витяги з вахтового журналу, оскільки інформація, наведена у такому доказі, жодним чином не ідентифікує як об`єкт будівництва, так і його замовника.

Господарський суд Одеської області також врахував, що інші доводи позивача, наведені у відповіді на відзив, стосуються переоцінки в цілому судом доказів, оцінених судом при розгляді справи, не можуть бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що зазначення у технічному звіті датою введення спірного об`єкта, який є рухомим майном, в експлуатацію у 2001 році, за відсутності доказів розміщення такого об`єкту до моменту укладання договору оренди у 2003 році, а також з урахуванням ненадання позивачем доказів у спростування інших встановлених судом обставин, жодним чином не впливає на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у рішенні, що переглядається, а отже заявником не доведено належними та допустимими доказами існування передбачених пунктом 1 частини другої статті 320 ГПК України нововиявлених обставин, які в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення у справі № 916/2925/21.

Під час перегляду ухвали Господарського суду Одеської області від 07.02.2024 апеляційний суд у постанові від 22.05.2024 зазначив про правомірність висновку суду, що викладені заявником обґрунтування у відповідній заяві, не є нововиявленими обставинами у розумінні положень статті 320 ГПК України та жодним чином не впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Не погоджуючись з оскаржуваними рішеннями заявник касаційної скарги зазначає, що апеляційний суд вказавши у мотивувальній частині постанови висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, не зробив висновку про те, що заявлені обставини не можна вважати нововиявленими або що вони не є істотними для вирішення цієї справи, а лише повторив зроблені судом першої інстанції висновки щодо оцінки наданого на підтвердження нововиявлених обставин доказу, ігноруючи наведені апелянтом доводи, що є порушенням статей 86, 236, 238 ГПК України.

В обґрунтування свого рішення суд апеляційної інстанції посилався на норми глави 3 Розділу IV ГПК України щодо перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та судову практику застосування цих норм.

Відповідно до частини першої статті 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з частиною другою статті 320 ГПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно з частиною четвертою статті 320 ГПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Передбачений нормами глави 3 Розділу IV ГПК України перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин та має свої особливості.

До нововиявлених обставин належать матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

Крім цього, необхідними ознаками нововиявлених обставин є одночасна відповідність таким трьом умовам: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність таких обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийнято).

Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №910/6052/16 та від 07.08.2018 у справі № 915/1708/14 та від 19.05.2020 у справі №910/19793/14, від 25.08.2020 у справі № 910/6052/16, від 07.10.2020 у справі №922/1026/19.

Сталість наведеної правової позиції підтверджується послідовно викладеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 27.05.2020 у справі №802/2196/17-а, відповідно до якої нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення. До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Звертаючись до категорії "істотності" суд зазначає, що питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи могли ці обставини спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби зазначена обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №910/17258/17).

Таким чином, процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, визначена ГПК України, є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин.

Слід враховувати, що підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

За практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пункти 27-34 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Праведная проти Росії" від 18.11.2004).

Крім цього, судом за результатом розгляду апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.02.2024 про відмову в задоволенні заяви скаржника про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Одеської області від 28.12.2022 у справі №916/2925/21 у своєму рішенні викладено, зокрема перелік обставин, доказів, мотивів та висновків щодо перегляду оскаржуваного рішення.

Так в оскаржуваній постанові зазначено, що по-перше, технічний звіт не є первинним чи правовстановлюючим документом, натомість, був виготовлений з метою подальшої паспортизації будівельних конструкцій; зі змісту наданого доказу вбачається, що інформацію щодо дати введення в експлуатацію в 2001 році вказано з даних наданих замовником, натомість, жодних інших доказів зведення такої будівлі на спірній земельній ділянці у 2001 році позивачем не надано та матеріали справи не містять.

При цьому, матеріали справи містять заяву свідка ОСОБА_1 щодо помилковості зазначення такої дати при наданні даних. Останній попереджений про кримінальну відповідальність, та надав свої пояснення свідка, які в розумінні статті 73 ГПК України є доказами.

Апеляційним судом враховано, що лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазтех Сервіс", в якому зазначено, що інформація про дату введення вагової літ. "С" в експлуатацію була вказана у звіті на підставі усного повідомлення такої інформації замовником та не є такою, що була встановлена шляхом проведення експертного дослідження.

По-друге, щодо посилань заявника на витяги з вахтового журналу, колегія суддів зазначає, що з інформації, наведеної у вказаному доказі, не можливо визначити які саме обставини посвідчені, який об`єкт будівництва, хто являється замовником, відсутні підписи та печатки уповноважених осіб.

Крім цього, апеляційний господарський суд зауважив, що предметом позову у даній справі було усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки під спорудами будівель вагової під літ. «С» та під літ. «Ц», а доводи заявника стосуються виключно майна будівлі вагової під літ. «С».

Разом з тим, матеріали справи містять технічний звіт Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазтехсервіс" щодо результатів обстеження та оцінки технічного стану будівельних конструкцій споруди зернопереробного комплексу (літ. Ц), який також містить інформацію щодо року введення в експлуатацію відповідного майна.

Відтак, колегія суддів погодилась з твердженням суду першої інстанції про те, що наявність звіту щодо комплексу під літ. «Ц» в матеріалах справи свідчить про те, що позивач мав можливість при дослідженні доказу технічного звіту щодо зернопереробного комплексу літ. Ц звернути увагу на зазначену обставину і здійснити аналогічний адвокатський запит, який було зроблено фактично Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна".

Отже, постановляючи оскаржувані у справі № 916/2925/21 судові рішення суди попередніх інстанцій розглянули спірні питання в контексті приписів статей 320, 325 ГПК України.

Прийняття заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не означає обов`язкового скасування чи зміни рішення, що переглядається.

Результат перегляду повинен випливати з оцінки доказів, зібраних у справі, і встановлення господарським судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство.

Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи, або ті обставини, яких не існувало на момент вирішення спору.

Дослідження обставин і перевірка доказів наявності нововиявлених обставин у розумінні положень процесуального законодавства не може мати наслідком нову правову оцінку обставин, які вже були предметом дослідження судів при вирішенні спору по суті, та кваліфікації таких обставин як нововиявлених.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 921/96/18, від 18.05.2020 у справі № 904/8052/16).

Таким чином, суди дійшли висновку про відсутність необхідних умов існування нововиявлених обставин у розумінні пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України, оскільки викладені заявником обґрунтування у відповідній заяві, не є нововиявленими обставинами у розумінні положень вказаної норми та жодним чином не впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Доводи викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права (статей 320 та 325 ГПК України), а зводяться виключно до переоцінки встановленого судами.

Таким чином, для Верховного Суду правильне застосування судами попередніх інстанцій норм права при розгляді справи № 916/2925/21 є очевидними і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації") щодо реалізації права на справедливий суд (пункт 1 статті 6 Конвенції): "Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру".

Право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.02.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2024 у справі №916/2925/21 на підставі частини другої статті 293 ГПК України, оскільки у даній справі правильне застосовування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 235, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.02.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2024 у справі № 916/2925/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді І. С. Міщенко

С. К. Могил