ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2024 р. м. Київ Справа № 911/48/24

Розглянувши матеріали справи позовом Фізичної особи-підприємця Зузи Андрія Васильовича

до Фізичної особи-підприємця Щедловської Марини Юріївни

прo стягнення 53 311,33 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засідання Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Мазенюк В.Ю.

відповідача: не з`явився

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Фізичної особи-підприємця Зузи Андрія Васильовича (надалі позивач) до Фізичної особи-підприємця Щедловської Марини Юріївни (надалі відповідач) прo стягнення 53 311,33 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.01.2024 року відкрито провадження у справі № 911/48/24 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 01.02.2024 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.02.2024 року розгляд справи відкладено на 22.02.2024 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 19.02.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 15.02.2024 року та клопотання б/н від 15.02.2024 року про витребування доказів.

До канцелярії Господарського суду Київської області 22.02.2024 року від відповідача надійшла заява б/н від 21.02.2024 року про перенесення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.02.2024 року розгляд справи відкладено на 07.03.2024 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 06.03.2024 року від відповідача надійшла заява б/н від 06.03.2024 року про перенесення розгляду справи.

До канцелярії Господарського суду Київської області 07.03.2024 року позивачем подано відповідь на відзив б/н від 06.03.2024 року.

У судовому засіданні 07.03.2024 року представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 07.03.2024 року не з`явився. Розгляд справи відкладався на 28.03.2024 року.

В судовому засіданні 28.03.2024 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача в судове засідання не з`явився, в ході розгляду спору проти позову заперечував.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 28.03.2024 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 20.05.2021 року між Фізичною особою-підприємцем Зузою Андрієм Васильовичем (позивач, Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Щедловською Мариною Юріївною (відповідач, Суборендар) було укладено Договір суборенди № 5775 (далі - Договір), відповідно до п. 11. якого Орендодавець передає, а Суборендар приймає в строкове платне користування автоматичні кавоварки та/або кавові автомати для приготування кави та кавових напоїв.

Відповідно до Договору та додатків до нього Орендодавець передав Суборендарю в строкове платне користування автоматичну кавоварку Bianchi Gaia Style Touch (інвентарний номер 5775) вартістю 40 000,00 грн.

Відповідно до п. 5.1 Договір набуває чинності з моменту підписання Акту приймання- передачі Обладнання і діє протягом 1 (одного) року.

Датою підписання Акту приймання-передачі є 20.05.2021 року, згідно якого Орендодавець передав, а Суборендар прийняв у строкове платне користування (оренду) Обладнання, а саме автоматичну кавоварку Bianchi Gaia Style Touch (інвентарний номер 5775) кількістю 1 штука.

Пунктом 5.2. Договору передбачена автоматична пролонгація Договору на той самий строк та на тих самих умовах, якщо жодна із сторін не заявила письмово про свій намір розірвати цей Договір не менше ніж за 14 днів до дати закінчення строку дії Договору, зазначеної у п.5.1 цього Договору.

Оскільки ніхто зі Сторін Договору не заявляв про його дострокове припинення, Договір пролонгувався на наступні терміни.

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що кожна із Сторін має право вимагати дострокового розірвання Договору, повідомивши про це іншу Сторону за 5 календарних днів до запланованої дати розірвання Договору.

У зв`язку з відсутністю замовлень кави, позивач направив 03.11.2022 року на офіційну адресу відповідача повідомлення про дострокове розірвання Договору. Згідно зазначеного повідомлення позивач просив Договір суборенди 5775 від 20.05.2021 року вважати розірваним з 18.11.2022 року.

Згідно трекінгу відправлень кореспонденцій Укрпошти, таке повідомлення було вручено особисто 14.11.2022 року.

Відповідно до п.3.5. Договору протягом трьох календарних днів з дня закінчення строку дії Договору або дострокового припинення/розірвання Договору, Суборендар зобов`язаний повернути Обладнання за Актом приймання-передачі Обладнання з оренди.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що передача Обладнання суборендарю Орендодавцем та повернення Обладнання після закінчення строку дії Договору оформлюється шляхом підписання Акту приймання-передачі уповноваженими представниками Сторін.

21.11.2022 року на адресу позивача надійшов лист від ОСОБА_1 , яка представилась як матір відповідачки, у якому вона зазначила, що ФОП Щедловська Марина Юріївна через військовий стан в Україні та агресію РФ вимушено виїхала за кордон і в неї немає можливості передати цей лист їй особисто.

Оскільки позивач направив повідомлення на офіційну адресу здійснення підприємницької діяльності відповідача, тому таке відправлення слід вважати належним повідомленням. При цьому, отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/546/17 (Р/9901/87/18), провадження №11-268заі 18.

Крім того, до отриманого від ОСОБА_1 листа від 21.11.2022 року не було долучено жодних підтверджень, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , а також не було долучено підтверджень про перетин кордону України відповідачем.

Після отримання цього листа, до позивача на контакт ніхто не виходив, Обладнання не повернув, позивачу невідомо місце перебування Обладнання.

Пунктом 6.4. Договору передбачено, що у разі неповернення Обладнання, Суборендар протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання спливу зазначеного у п. 3.5 Договору строку зобов`язується сплатити вартість кавоварки, яка зазначена у Додатку №1 до цього Договору та сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від усієї суми за кожний день прострочення.

Згідно з п.п. 6.4. Договору суборенди № 5775 в разі неповернення Обладнання у строк, встановлений в п. 3.5 цього Договору, Суборендар протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту спливу зазначеного строку, сплачує вартість Обладнання, визначеному у Додатку №1 до Договору, та пеню, що дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ від цієї суми, за кожний день затримки розрахунку.

З огляду на наведені у позові обставини, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про стягнення з відповідачки 40 000,00 грн. вартості неповернутого майна, 9 972,60 грн. пені, 2 033,52 грн. інфляційних та 1 305,21 грн. 3% річних за прострочення повернення обладнання.

В ході розгляду спору відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, зазначив, що 09.08.2021 року о 00:47 год. у магазин по АДРЕСА_1 , в якому провадила підприємницьку діяльність ОСОБА_2 , проникли злодії та викрали разом з іншим майном автоматичну кавоварку, марки Bianchi Gaia Style Touch (інвентарний номер 5775). У цей же день відповідну заяву відповідачем подано до правоохоронних органів, у зв`язку з чим в ЄРДР було зареєстровано кримінальне провадження № 0001016. Також у цей же день відповідач повідомила ФОП Зузу А.В. про вчинення злочину та про викрадення автоматичної кавоварки, проте ним не було до неї заявлено будь-яких вимог, у тому числі й щодо повернення об`єкту оренди.

За кримінальним провадженням № 0001016 до даного часу триває досудове розслідування, при цьому цивільного позову ні власник орендованого майна, ні ФОП Зуза А.В. не подавали.

Також, відповідач звертає увагу на те, що їй не відома особа власника орендованого майна, оскільки позивач є суборендодавцем, а тому не відомо чи було власником майна застраховане передане їй в оренду майно - автоматична кавоварка марки Bianchi Gaia Style Touch (Інвентарний номер 5775), оскільки в Договорі суборенди № 5775 від 20.05.2024 року не узгоджено умову щодо покладення на неї обов`язку зі страхування об`єкту оренди.

У зв`язку з наведеними вище обставинами позивач вважає, що її вини у неповерненні об`єкта оренди немає.

Також відповідачка зазначила, що у зв`язку з триваючою в Україні від 24 лютого 2022 року масштабною агресією росії, оголошеним військовим станом, відповідачка разом із сім`єю 14.11.2022 року виїхала за межі України, а повернулася в Україну у грудні 2023 року. Ці обставини доводяться відповідними відмітками у закордонному паспорті відповідача при перетині кордону України, що унеможливило отримання від позивача листів.

У відповіді на відзив позивач наголошує, що при укладенні договору суборенди відповідачем не було заявлено про отримання інформації хто є власником майна. На день укладення договору позивач був наділений усіма правами щодо передачі обладнання в суборенду.

Крім того, в будь-якому випадку, ризик випадкового знищення чи пошкодження майна лежить на особі, якій це майно передане по Акту приймання-передачі, тобто на відповідачу.

Права та обов`язки відповідача жодним чином не пов`язані з договором оренди, оскільки відповідач не є учасником цього договору, а предметом розгляду справи є невиконання умов Договору суборенди № 5775 від 19 січня 2021 року.

Стосовно факту викрадення Обладнання, позивач наголошує на відсутності доказів його повідомлення відповідачем про факт викрадення Обладнання. Відповідачка, не обґрунтувала вжиття нею всіх заходів для збереження майна, тому вважається такою, що не уберегла Обладнання від крадіжки, відповідно несе перед позивачем відповідальність за втрату майна.

Крім того, п. 6.1. Договору сторонами погоджено, що Суборендар несе повну матеріальну відповідальність за будь-яке пошкодження або втрату Обладнання та зобов`язаний оплатити Орендодавцеві вартість втраченого/пошкодженого Обладнання та відшкодувати будь-які збитки, пов`язані з такою втратою та/або пошкодженням.

Пунктом 6.2. Договору зазначається, що у випадку зникнення/втрати або пошкодження Обладнання Суборендар у 14-денний строк відшкодовує Орендодавцю вартість Обладнання в сумі, що дорівнює вартості Обладнання, зазначеної у Додатку №1 до Договору та сплачує штраф у розмірі 3 000 грн.

При цьому, позивач звертає увагу, що балансова вартість Обладнання не має значення, оскільки умовами Договору чітко визначено, що у випадку втрати Обладнання, його вартість відшкодовується згідно вартості, визначеної у Додатку до Договору, який є його невід`ємною частиною.

Обладнання, яке було передане у суборенду ФОП Щедловській М.Ю. не було застрахованим, оскільки при укладенні договору оренди на ФОП Зузу А.В. не було покладено обов`язок щодо страхування такого обладнання. Оскільки, ризики втрати майна після його передачі відповідачці переходили до неї, то і запобіжні заходи мали вживатись відповідною для убезпечення себе від можливого відшкодування в разі втрати майна.

Статтею 323 Цивільного кодексу України зазначено, що ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, Договором № 5775 від 19.01.2021 року передбачена відповідальність Суборендаря за втрату або пошкодження Обладнання, зокрема переліченими вище п.6.1. та 6.2. Договору, тому позивач не згідний з твердженнями відповідача про те, що саме на позивача покладений ризик випадкового знищення або пошкодження майна.

Тобто, при підписанні Договору Сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору та тлумачення його положень. Відповідача ніхто не примушував до співпраці та укладення Договору оренди обладнання, яким передбачено також і гарантії для позивача.

Щодо тверджень відповідачки про припинення статусу суб`єкта підприємницької діяльності, позивач зауважив, що це не звільняє від виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 761 Цивільного кодексу України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

З огляду на наведену норму 761 Цивільного кодексу України, посилання відповідача на необхідність дослідження основного договору оренди не приймаються судом, оскільки не впливають на результат вирішення спору, що розглядається. Відповідні посилання також не можуть покладатись в основу заперечень проти позову, оскільки ґрунтуються на нічим не підтверджених сумнівах.

Статтею 765 Цивільного кодексу України передбачено, що наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Згідно зі ст. 774 Цивільного кодексу України передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

2. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

3. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Також, як визначено ст. 772 Цивільного кодексу України, яка регулює ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження речі, наймач, який затримав повернення речі наймодавцеві, несе ризик її випадкового знищення або випадкового пошкодження.

З огляду на норму ч. 2 ст. 395 та ст. 759 Цивільного кодексу України найм (оренда) майна належить до речових прав на чуже майно.

Згідно зі ст. 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Таким чино, оскільки на підставі Договору суборенди № 5775 саме відповідачка мала речове право на передане в оренду майно, у відповідний період дії Договору і до повернення майна позивачу, саме їй належали всі ризики втрати майна та правомочності власника на захист цього права відповідно до положень глави 29 цього Кодексу, у тому числі і від власника майна.

Наведене спростовує твердження відповідачки, що після викрадення майна позивач чи власник майна мав звертатись з цивільним позовом у ініційованому нею (за її повідомленням про викрадення майна саме з її володіння) кримінальному провадженні.

Згідно зі ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з нормою ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Таким чином, за наслідками розгляду спору судом встановлено, що відповідачка в порушення умов Договору своєю недбалою поведінкою створила загрозу пошкодження (втрати) речі, після розірвання Договору майно не повернула та не вжила усіх необхідних та залежних від неї заходів щодо повернення речі. Відповідачка, не обґрунтувала вжиття нею всіх заходів для збереження майна, тому вважається такою, що не уберегла Обладнання від крадіжки, відповідно несе перед позивачем відповідальність за втрату майна.

Суд не приймає посилання відповідачки на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 207/3254/18 (провадження № 61-2259св21) оскільки відповідні правові висновки не стосуються правовідносин, які є предметом розгляду у справі, відповідачкою не обґрунтовано обов`язок позивача застрахувати річ та не надано доказів страхування речі наймачем. Як пояснив позивач, Обладнання не було застраховане і відповідний обов`язок страхування Обладнання не передбачений законодавством та умовами Договору.

У п. 6.1. Договору сторонами погоджено, що Суборендар несе повну матеріальну відповідальність за будь-яке пошкодження або втрату Обладнання та зобов`язаний оплатити Орендодавцеві вартість втраченого/пошкодженого Обладнання та відшкодувати будь-які збитки, пов`язані з такою втратою та/або пошкодженням.

Пунктом 6.2. Договору зазначається, що у випадку зникнення/втрати або пошкодження Обладнання Суборендар у 14-денний строк відшкодовує Орендодавцю вартість Обладнання в сумі, що дорівнює вартості Обладнання, зазначеної у Додатку №1 до Договору та сплачує штраф у розмірі 3 000 грн.

При цьому, умовами Договору чітко визначено, що у випадку втрати Обладнання, його вартість відшкодовується згідно вартості, визначеної у Додатку до Договору, який є його невід`ємною частиною.

Статтею 626 Цивільного кодексу України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, оскільки сторонами у Договорі чітко погоджено повну матеріальну відповідальність Суборендаря (відповідача) за будь-яке пошкодження або втрату Обладнання, відповідачка зобов`язана оплатити Орендодавцеві (позивачу) вартість втраченого/пошкодженого Обладнання та відшкодувати будь-які збитки, пов`язані з такою втратою та/або пошкодженням. Таким чином, вимога позивача про відшкодування вартості Обладнання в розмірі визначеної Договором вартості 40 000,00 грн., правомірні, обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Оскільки, відповідачем прострочено визначені у п. 6.2. Договору строки на відшкодування збитків, спричинених втратою обладнання, відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

При цьому, з огляду на зміст п. 6.2. Договору, необхідність відшкодування вартості втраченого Обладнання протягом 14 днів ставиться в залежність саме від факту втрати, а не вимоги позивача.

До того, ж як наголошує позивач, що не спростовано відповідачем, стосовно факту викрадення Обладнання відповідач його належним чином та своєчасно не повідомив. Матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача про втрату (викрадення) обладнання та про зміну свого місцезнаходження.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невідшкодованої своєчасно вартості втраченого обладнання, передбачено п. 6.4. Договору.

Як передбачено ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений законом або договором.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання з відшкодування протягом 14 днів вартості втраченого Обладнання, вимоги позивача про стягнення з відповідача 9 972,60 грн. пені, 2 033,52 грн. інфляційних та 1 305,21 грн. 3% річних, нарахованих за прострочення сплати сум на відшкодування вартості втраченого обладнання, які обраховані з 28.11.2022 року, після сплину 14 денного строку від дати втрати Обладнання, є обґрунтованими, правомірними і підлягають задоволенню.

Викладені відповідачем у відзиві на позов обставини не спростовують фактів порушення відповідачем виконання договірних зобов`язань.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем обґрунтовані та доведені, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача 40 000,00 грн. вартості неповернутого майна (втраченого Обладнання), 9 972,60 грн. пені, 2 033,52 грн. інфляційних та 1 305,21 грн. 3% річних за прострочення відшкодування вартості втраченого Обладнання.

При цьому, суд враховує, що оскільки спірні правовідносини виникли і пов`язані з господарською діяльністю відповідачки в період існування у неї статусу суб`єкта підприємницької діяльності, відповідний спір підлягає розгляду у господарському суді. Оскільки, станом на момент вирішення спору відповідачкою припинено статус суб`єкта підприємницької діяльності, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення з відповідачки громадянки ОСОБА_2 на користь позивача 40 000,00 грн. вартості неповернутого майна (втраченого Обладнання), 9 972,60 грн. пені, 2 033,52 грн. інфляційних та 1 305,21 грн. 3% річних за прострочення відшкодування вартості втраченого Обладнання.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі в сумі 2684,00 грн.

Оскільки позивачем не надано належних доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу в заявленій у попередньому розрахунку сумі, відповідне питання залишено судом без розгляду.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 79, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Зузи Андрія Васильовича до Фізичної особи-підприємця Щедловської Марини Юріївни прo стягнення 53 311,33 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Зузи Андрія Васильовича ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 40 000,00 грн. вартості неповернутого майна (втраченого Обладнання), 9 972,60 грн. пені, 2 033,52 грн. інфляційних, 1 305,21 грн. 3% річних та 2684,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 28.06.2024 року