ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2024 р. Справа№ 910/11135/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі: Муковоз В.І.;

за участю представників сторін:

від позивача: Крижанівська О.М.;

від відповідача: Сам-Далірі А.С.; Шалденко Є.М.;

від третьої особи 1: Олексієнко В.М., Мнацаканян С.А.;

від третьої особи 2: Гончарук О.С.; Денисюк Н.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного агентства України з питань кіно

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2023 (повний текст рішення складено 21.07.2023)

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2023 (повне судове рішення складено 10.08.2023)

у справі №910/11135/22 (суддя - Борисенко І.І.)

за позовом Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка"

до Державного агентства України з питань кіно

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство культури та інформаційної політики України

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1

про визнання наказу незаконним

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду міста Києва із позовом звернулось Державне підприємство "Національний центр Олександра Довженка" (далі - ДП "НЦ Олександра Довженка" /Центр, позивач) до Державного агентства України з питань кіно (далі - Держкіно, відповідач) про визнання наказу Держкіно від 05.08.2022 № 100 "Про реорганізацію ДП "НЦ Олександра Довженка" та передачу повноважень до Державної установи "Науковий центр кінематографії України" незаконним та скасувати його.

В обґрунтування позовних вимог Державне підприємство "Національний центр Олександра Довженка" посилається на те, що наказ Державного агентства України з питань кіно від 05.08.2022 №100 є протиправним та таким, що не відповідає нормам законодавства та підлягає скасуванню, оскільки прийнятий всупереч нормам законодавства, а саме: ст.ст.104, 109 ЦК України, п.12.1 Статуту Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка", вимогам п.5 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну підтримку кінематографії в Україні", ст. 19 Конституції України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2023 позов Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства України з питань кіно від 05.08.2022 № 100 "Про реорганізацію Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" та передачу повноважень до Державної установи "Науковий центр кінематографії України".

Присуджено до стягнення з Державного агентства України з питань кіно на користь Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" судовий збір у сумі 2 481 грн. 00 коп.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що оспорюваний наказ суперечить нормам права, а саме:

- статтям 104 та 109 ЦК України, оскільки Держкіно ухвалило рішення про реорганізацію ДП "НЦ Олександра Довженка" у спосіб, що не передбачений законодавством, а саме визначивши способом реалізації виділ, який є окремою формою перетворення юридичної особи;

- з огляду на приписи ст. 3 Закону України «Про кінематографію» ДУ "Науковий центр кінематографії України" не спроможний виконувати функції зі збереження державного фонду фільмів, а функції державного фонду фільмів може здійснювати лише державний заклад культури, яким є позивач;

- відповідачем не доведено доцільність реорганізації ДП "Національний центр Олександра Довженка" шляхом виділу з утворенням окремої (самостійної) юридичної особи - ДП "Українська анімаційна студія";

- згідно з постановою Кабміну України № 1147 від 20.07.2000 "Про затвердження Положення про Музейний фонд України" передача будь-яких культурних цінностей від ДП "Національний центр Олександра Довженка" до іншої установи має відбуватись виключно за рішенням Мінкульту.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2023 у справі № 910/11135/22 заяву Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Присуджено до стягнення з Державного агентства України з питань кіно на користь Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" витрати на правничу допомогу у сумі 32 000 грн. 00 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Державне агентство України з питань кіно звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2023 у справі № 910/11135/22 та закрити провадження у справі повністю на підставі частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- судом першої інстанції не враховано, а позивачем не доведено, яке саме конкретне право останнього було порушене, оспорене чи невизнане внаслідок видання Держкіно спірного наказу;

- відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову;

- оскарження акта індивідуальної дії лише з підстав невідповідності його актам цивільного законодавства не є достатньою підставою для визнання його незаконним, так як передумовами для захисту права позивача у судовому порядку є, зокрема, наявність підтвердженого належними доказами факту наявності такого права позивача;

- предметом дослідження в межах даної справи не було встановлення доцільності чи недоцільності утворення ДП «Українська анімаційна студія», тоді як приписи матеріального права не вимагають обґрунтовувати питання створення державних підприємств;

- постановою Кабінету Міністрів України № 710 прямо не заборонено органам державної влади створювати нові державні унітарні підприємства;

- суд першої інстанції безпідставно врахував пояснення Мінкульту, які не підтверджені належними та допустимими доказами;

- суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що заступник голови Держкіно Шевчук Ю.І. мала підписати спірний наказ як виконуюча обов`язки голови Держкіно;

- суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні послався на доказ, який відсутній в матеріалах справи - Регламент роботи апарату Держкіно.

Також, апелянтом були подано доповнену (уточнену) апеляційну скаргу, в якій останній просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2023 у справі № 910/11135/22 та закрити провадження у справі повністю на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (у разі встановлення відсутності предмету спору); скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2023 у справі № 910/11135/22 та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доповнень апеляційної скарги апелянт, зокрема, зазначив наступне:

- суд першої інстанції вибірково здійснив залучення до участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, а саме залучив ОСОБА_1 до участі у справі, водночас не залучив інших працівників Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка";

- станом на дату ухвалення рішення суду був відсутній предмет спору внаслідок втрати чинності 28.06.2023 спірного наказу;

- тлумачення положень ст. 104 ЦК України не дозволяє стверджувати, що ця норма визначає вичерпний перелік форм реорганізації юридичної особи;

- факт відсутності існування Державного фонду фільмів України підтверджено у аудиторському звіті, затвердженому рішенням Рахункової палати України № 32-6;

- висновки суду, викладені на сторінках 12-14 оскаржуваного рішення - це не власні висновки суду, а дублювання суб`єктивної думки позивача та третьої особи;

- суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вийшов за межі позовних вимог та предмету доказування і почав встановлювати можливість Державної установи «Науковий центр кінематографії України» виконати покладені на нього спірним наказом завдання;

- в матеріалах відсутні належні та допустимі докази, що на балансі чи зберіганні позивача перебувають «унікальні культурні цінності» в правовому розумінні цього поняття такої критерії предметів.

Також, не погоджуючись із прийнятим додатковим рішенням суду, Державне агентство України з питань кіно звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2023 у справі № 910/11135/22 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" про ухвалення додаткового рішення - відмовити повністю.

В обґрунтування даної апеляційної скарги скаржник зазначив на тому, що оскільки розмір суми, що підлягає сплаті адвокату, та порядок її обчислення повинен визначатись у самому договорі про надання правової допомоги, саме по собі підписання актів за відсутності в договорі обумовленого розміру та/або порядку обчислення адвокатських послуг не дає як суду, так і іншій стороні спору можливість пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру заявлених сум.

За твердженням апелянта, позивач своєчасно не надав ані суду першої інстанції, ані відповідачу додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги, на які він посилався.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2023 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 02.11.2023) відкрито апеляційне провадження у справі №910/11135/22 за апеляційними скаргами Державного агентства України з питань кіно на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2023 (з урахуванням доповнень до апеляційної скарги) та на додаткове рішення від 14.03.2023 у справі №910/11135/22 та призначено апеляційну скаргу до розгляду на 14.11.2023.

14.11.2023 розгляд справи не відбувся у зв`язку оголошенням повітряної тривоги в місті Києві.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2023 призначено розгляд справи №910/11135/22 на 12.12.2023.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2023 оголошено перерву у судовому засіданні у справі №910/11135/22 до 13.02.2024.

Розпорядженням керівника апарату суду від 12.02.2024 у зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відрядженні з 13.02.2024, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2024 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Тищенко О.В., Коробенко Г.П.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 клопотання Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" про відкладення розгляду справи задоволено та відкладено розгляд справи №910/11135/22 на 21.02.2024.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2024 розгляд справи №910/11135/22 призначено на 28.02.2024.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2024 відкладено розгляд справи № 910/11135/22 до 24.04.2024.

24.04.2024 до канцелярії суду від Державного агентства України з питань кіно надійшла заява про відвід судді Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 визнано необґрунтованою заяву Державного агентства України з питань кіно про відвід судді Тарасенко К.В. від розгляду справи №910/11135/22.

Водночас, даною ухвалою суду від 24.04.2024 заяву колегії суддів у складі: головуючої судді - Тарасенко К.В., судді - Тищенко О.В., Коробенко Г.П. про самовідвід від розгляду справи №910/11135/22 задоволено та передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст. 32 ГПК України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі 910/11135/22 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Барсук М.А., судді: Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2024 прийнято до свого провадження апеляційні скарги Державного агентства України з питань кіно на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2023 у справі №910/11135/22, об`єднано їх в одне апеляційне провадження та призначено до розгляду на 04.06.2024.

У судовому засіданні 04.06.2024 було оголошено перерву до 02.07.2024.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Кропивної Л.В. у відпустці.

Відповідно до протоколів повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2024 для розгляду справи №910/914/23 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Барсук М.А., судді Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою суду від 02.07.2024 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Державного агентства України з питань кіно на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2023 у справі №910/11135/22.

Позиції учасників справи

26.10.2023 через відділ документального забезпечення суду від третьої особи 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу на основне судове рішення, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні.

02.11.2023 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли відзиви на апеляційні скарги, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та просив відмовити у їх задоволенні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

10.09.1994 Указом Президента України № 511/94 "Про заходи щодо відзначення 100-річчя від народження Олександра Довженка" та наказом Міністерства культури України № 562 від 01.11.1994 "Про створення Національного центру Олександра Довженка в місті Києві" було вирішено створити Національний центр Олександра Довженка в місті Києві.

03.06.2020 наказом Міністерства культури та інформаційної політики України № 1879 був затверджений Статут ДП "НЦ Олександра Довженка" (далі - Статут), відповідно до п. 1.5 якого Центр є правонаступником, зокрема, Державної установи "Національний центр Олександра Довженка".

Відповідно до п. 1.3 вказаного Статуту Центр є державним підприємством, заснованим на державній власності та належить до сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики України. Центр є неприбутковим підприємством - закладом культури. Центр включено до Переліку закладів культури і мистецтва, які утримуються або яким надається фінансова підтримка з державного бюджету, затвердженого постановою Кабміну України № 1557 від 16.11.2011, а також до Переліку закладів культури базової мережі загальнодержавного рівня.

Згідно з п. 1.4 Статуту Центр є державним підприємством, яке координує збереження, відновлення, вивчення і примноження Національного фільмофонду України. Фонди (колекції) Центру - фільмовий, архівний, музейний - є загальнодержавною власністю України, національною культурною спадщиною.

Відповідно до Указу Президента України № 464/2021 від 10.09.2021 "Про заходи щодо сприяння розвитку кінематографії в Україні" Кабінету Міністрів України було доручено забезпечити ефективне управління цілісними майновими комплексами державних підприємств, які провадять діяльність у сфері кінематографії.

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України № 91-р від 26.01.2022 "Про передачу цілісного майнового комплексу ДП "Національний центр Олександра Довженка" до сфери управління Державного агентства з питань кіно", було передано цілісний майновий комплекс ДП "Національний центр Олександра Довженка" із сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики України до сфери управління Державного агентства з питань кіно.

Згідно з п. 10 вказаного Положення передача оформляється актом приймання-передачі за формою згідно з додатком до Порядку подання та розгляду пропозицій щодо передачі об`єктів з комунальної у державну власність та утворення і роботи комісії з питань передачі об`єктів у державну власність, затвердженого цією постановою. Акт складається у чотирьох примірниках, підписується головою і членами комісії та затверджується органом, який створив комісію. Право на управління об`єктом передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

30.06.2022 Комісією з питань передачі об`єктів у складі представників від Мінкульту, між Держкіно та ДП "Національний центр Олександра Довженка" був підписаний акт приймання-передачі нерухомого цілісного майнового комплексу ДП "НЦ Олександра Довженка", затверджений наказом Держкіно № 79 від 30.06.2022.

Отже, Держкіно (Відповідач) з 30.06.2022 набуло право управління ДП "НЦ Олександра Довженка".

05.08.2022 Державне агентство України з питань кіно видало наказ № 100 "Про реорганізацію ДП "НЦ Олександра Довженка" та передачу повноважень до Державної установи "Науковий центр кінематографії України", що і є предметом оскарження у цій справі.

Зазначеним Наказом Державне агентство України з питань кіно від 05.08.2022 №100 наказно:

1. Реорганізувати державне підприємство "Національний центр Олександра Довженка" (код згідно з ):

- шляхом виділу з утворенням окремої (самостійної) юридичної особи ДП "Українська анімаційна студія" з місцем розміщення та реєстрації за адресою: м. Київ, вул. Кіото, 27;

- шляхом виділу та передачі повноважень щодо архівування комплектів вихідних матеріалів фільмів, вихідних матеріалів фільму, створених повністю або частково за рахунок коштів Державного бюджету України, а також фільмокопій фільмів, створених в Україні за рахунок коштів юридичних осіб приватної форми власності та фізичних осіб до ДУ "Науковий центр кінематографії України" (п. 1);

- заходи з реорганізації ДП "НЦ О. Довженка" завершити до 01.12.2022 (п. 4.13);

- здійснити інвентаризацію майна, а також інших статей балансу, зокрема - дебіторської та кредиторської заборгованостей ДП "НЦ О. Довженка", за результатами якого скласти розподільчий баланс, в якому зазначити: про закріплення рухомого та нерухомого майна, необхідного для здійснення статутної діяльності за: ДП "НЦ Олександра Довженка" (п. 4.6.1), за ДП "Українська анімаційна студія" та передання усіх майнових та немайнових прав щодо анімаційних фільмів (п. 4.6.2); за ДУ "Науковий центр кінематографії України" (п. 4.6.3);

- заступнику голови ДП "НЦ Олександра Довженка" Александрову М. І. подати державному реєстратору документи, передбачені статтею 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" для проведення державної реєстрації утвореного ДП "Українська анімаційна студія" (п. 5.2);

- заходи з утворення ДП "Українська анімаційна студія" завершити до 20.12.2022 (п. 5.5);

- установити, що ДП "Українська анімаційна студія" є правонаступником усіх майнових і немайнових прав і обов`язків ДП "НЦ Олександра Довженка" з питань пов`язаних з діяльністю за напрямком анімації, згідно з розподільчим балансом (п. 6);

- заходи, пов`язані з передачею повноважень до ДУ "Науковий центр кінематографії України" завершити до 20.12.2022 (п. 9.5).

Вказаний наказ було підписано першим заступником голови Держкіно Шевчук Юлією.

Позиція позивача (з урахуванням доповнень до позову) зводиться до того, що наказ Держкіно № 100 від 05.08.2022 "Про реорганізацію ДП "НЦ Олександра Довженка" та передачу повноважень до Державної установи "Науковий центр кінематографії України" є незаконним, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав:

- не відповідає нормам законодавства, а саме: ст.ст.104, 109 ЦК України, п.12.1 Статуту Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка", вимогам п.5 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну підтримку кінематографії в Україні", ст. 19 Конституції України;

- рішення про реорганізацію ДП "НЦ Олександра Довженка" прийнято без погодження органу управління - Міністерства культури та інформаційної політики України;

- оспорюваним наказом № 100 від 05.08.2022 не визначено правонаступників прав та обов`язків ДП "НЦ Олександра Довженка";

- спірний наказ від 05.08.2022 № 100 підписано особою, що не мала відповідних повноважень на його підписання - заступником голови Шевчук Ю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що оспорюваний наказ суперечить нормам права, а саме:

- статтям 104 та 109 ЦК України, оскільки Держкіно ухвалило рішення про реорганізацію ДП "НЦ Олександра Довженка" у спосіб, що не передбачений законодавством, а саме визначивши способом реалізації виділ, який є окремою формою перетворення юридичної особи;

- з огляду на приписи ст. 3 Закону України «Про кінематографію» ДУ "Науковий центр кінематографії України" не спроможний виконувати функції зі збереження державного фонду фільмів, а функції державного фонду фільмів може здійснювати лише державний заклад культури, яким є позивач;

- відповідачем не доведено доцільність реорганізації ДП "Національний центр Олександра Довженка" шляхом виділу з утворенням окремої (самостійної) юридичної особи - ДП "Українська анімаційна студія";

- згідно з постановою Кабміну України № 1147 від 20.07.2000 "Про затвердження Положення про Музейний фонд України" передача будь-яких культурних цінностей від ДП "Національний центр Олександра Довженка" до іншої установи має відбуватись виключно за рішенням Мінкульту.

Однак, колегія суддів не погоджується із відповідним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом як порушеного права, так і охоронюваного законом інтересу.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18).

За частиною першою статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.

Так, в обґрунтування заявленого позову та свого порушеного права позивач посилається на те, що положення спірного наказу порушують його права та обов`язки, так як відповідний акт спрямований на припинення Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка", як юридичної особи.

Як вбачається із п. 1.3. статуту Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" останній за своєю організаційно-правовою формою є державним підприємством, заснованим на державній власності.

За змістом статті 81 ЦК України, юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права.

Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом.

Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 22 ГК України держава здійснює управління державним сектором економіки відповідно до засад внутрішньої і зовнішньої політики.

Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Згідно ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.

Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Згідно приписів ст. 16 даного Закону центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції, комісії, бюро.

До завдань органів центральних органів виконавчої влади відносяться:

1) надання адміністративних послуг;

2) здійснення державного нагляду (контролю);

3) управління об`єктами державної власності;

4) внесення пропозицій щодо забезпечення формування державної політики на розгляд міністрів, які спрямовують та координують їх діяльність;

5) здійснення інших завдань, визначених законами України.

Тобто, з огляду на викладені вище положення законодавства, держава, втілюючи своє право на управління об`єктами державної власності, реалізує їх через спеціально створені органи виконавчої влади.

Відповідно до приписів ст. 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Держава може створювати юридичні особи приватного права (підприємницькі товариства тощо), брати участь в їх діяльності на загальних підставах, якщо інше не встановлено законом.

Згідно приписів ст. 73 ГК України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління.

Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Як вже було встановлено вище, з 30.06.2022 органом державної влади, до сфери управління якого входить ДП "Національний центр Олександра Довженка", є Державне агентство України з питань кіно.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Згідно положень ст. 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності; міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління).

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, зокрема, приймають рішення про створення, реорганізацію і ліквідацію підприємств, установ та організацій, заснованих на державній власності.

Положенням про Державне агентство України з питань кіно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2014 № 277, передбачено, що Державне агентство України з питань кіно (Держкіно) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері кінематографії.

Відповідно п. 4 Положення Держкіно згідно покладених на нього завдань утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, формує кадровий резерв на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держкіно.

Тобто, з огляду на вказані вище приписи норм матеріального права, Державне агентство України з питань кіно, приймаючи оскаржуваний наказ від 05.08.2022 № 100, діяв як одноосібний орган управління Державним підприємством "Національний центр Олександра Довженка", повноваження якого в цій частині передбачені як Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2014 № 277, так і Законом України «Про управління об`єктами державної власності».

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.04.2021 у справі № 905/279/20.

Як вбачається з ч.ч. 1, 2, 6 статті 96-1 ЦК України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.

Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.

Корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.

Водночас, у даному випадку позивач не є засновником, акціонером, учасником, пайовиком юридичної особи, тобто не наділений конкретними корпоративними правами, так як виступає самою юридичною особою, стосовно якої одноосібний орган управління прийняв рішення про його реорганізацію. Більше того, у даному спорі відсутні обставини виникнення між позивачем, як юридичною особою, та відповідачем, як представником власника (держави), відносин стосовно здійснення, зміни чи припинення корпоративних прав.

А тому, відповідні обставини унеможливлюють наявність у позивача будь-яких корпоративних прав та корпоративного характеру відносин у даній справі, оскільки останній перебуває у прямому підпорядкуванні Державного агентства України з питань кіно, як органу, до сфери управління якого входить таке підприємство.

Вказане узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 02.08.2023 у справі № 925/1741/21.

Також, з огляду на приписи ст. 73 ГК України, Закону України «Про управління об`єктами державної власності» між позивачем та відповідачем існують відносини контролю-підпорядкування, оскільки Державне агентство України з питань кіно здійснює у даному випадку повноваження щодо реалізації прав держави як власника Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка", пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням відповідним державним підприємством.

Підпорядкованість у спірних правовідносинах характеризується тим, що державне підприємство, яким у даному випадку виступає позивач, підпорядковується відповідному органу державної влади, до сфери управління якого входить таке підприємство, тобто Державному агентству України з питань кіно.

Це означає, що державний орган у відповідних правовідносинах наділений повноваженнями ухвалювати рішення щодо управління, реорганізації, ліквідації чи інших змін у структурі або діяльності відповідного державного підприємства.

Державний орган має вищий статус у ієрархії управління державним майном порівняно з державним підприємством, що узгоджується із приписами ст. 2 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», відповідно до якої підприємства, установи та організації, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, не можуть здійснювати владні повноваження.

Тобто, з огляду на приписи законодавства, державне підприємство діють в межах повноважень, наданих їм відповідними державними органами, що, зокрема, відображається у відповідних статутах підприємств, та зобов`язані виконувати рішення, прийняті уповноваженими органами управління стосовно діяльності відповідного державного підприємства.

Згідно приписів ч. 6 ст. 73 ГК України органами управління державного унітарного підприємства є, зокрема, керівник підприємства, який призначається (обирається) суб`єктом управління об`єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством, або наглядовою радою такого підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав).

Відповідно до ч. 5 ст. 65 ГК України керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

У даному випадку колегія суддів відзначає, що оскаржуючи рішення уповноваженого представника власника товариства, Державне підприємство "Національний центр Олександра Довженка" в особі його керівника, який діє від імені підприємства як виконавчий орган, фактично не погоджується і діє всупереч рішенню управителя відповідного підприємства, який виступає від імені Держави.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі № 317/2777/17 наголошувала на безпідставності та неможливості оскарження рішення одного органу управління товариства іншим його органом або керівником підприємства, оскільки будь-які спірні питання щодо компетенції, які виникають усередині товариства між його органами в процесі управління, підлягають вирішенню відповідно до його статуту у позасудовому порядку.

Вказане вище узгоджується також із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 28.07.2021 по справі № 918/456/20.

Колегія суддів відзначає, що принцип дотримання та неможливості оскарження державними підприємствами рішень, прийнятих уповноваженими державними органами, базується на правових нормах, що визначають підпорядкованість і ієрархію в системі державного управління. Це забезпечує ефективне функціонування державних підприємств у відповідності до стратегічних рішень та планів держави. У випадках, коли оскарження або контроль прийнятих рішень можливе, воно повинно відповідати встановленим законодавством процедурним нормам.

У відповідних правовідносинах контроль за виконанням функцій з управління об`єктами державної власності, використанням державного майна, згідно ст. 16 Закону України «Про Про управління об`єктами державної власності», здійснює, зокрема, Кабінет Міністрів України, шляхом проведення аналізу законності та оцінки ефективності виконання суб`єктами управління визначених обов`язків відповідно до законодавства України.

Також, статтею 16-1 вказаного вище Закону передбачений парламентський контроль за ефективністю управління корпоративними правами держави, який здійснюється комітетом Верховної Ради України, до предмета відання якого належать питання державної економічної політики.

Комітет у межах своєї компетенції здійснює контрольну функцію шляхом прийняття відповідних рішень, підготовки висновків та надання рекомендацій за такими основними напрямами:

1) реалізація державної політики у сфері управління корпоративними правами держави та аналіз її результатів;

2) додержання законодавства України про управління корпоративними правами держави;

3) діяльність суб`єктів управління корпоративними правами держави та господарських структур, яким передано повноваження з управління корпоративними правами держави;

4) динаміка та повнота надходжень до Державного бюджету України, безпосередньо пов`язаних з процесом управління корпоративними правами держави.

Вказані норми виключають можливість перегляду у судовому порядку рішень про реорганізацію підприємств, які прийняті органами управління в межах наданих ним повноважень, встановлених Законом України «Про управління об`єктами державної власності».

Тобто, враховуючи викладене вище, колегія суддів відзначає, що контроль за прийнятими рішеннями Державного агентства України з питань кіно в частині управління підпорядкованим йому ДП «Національний центр Олександра Довженка» здійснюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень, наданих йому Законом, або іншими контролюючими органами, зазначеними в статтях 16 та 16-1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», в залежності від характеру та підстав для оскарження.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив про недоведеність відповідачем доцільності реорганізації ДП "Національний центр Олександра Довженка" шляхом виділу з утворенням окремої (самостійної) юридичної особи - ДП "Українська анімаційна студія" та необхідності реорганізації ДП "НЦ Олександра Довженка" саме під час воєнного стану.

Водночас, суд першої інстанції помилково вдався до оцінювання ефективності та доцільності виконання покладених на відповідача функцій з управління державним підприємством з огляду на наступне.

У контексті спірних правовідносин контролю-підпорядкування, які виникають між державним органом та підпорядкованим йому підприємством, колегія суддів відзначає, що у даному випадку відповідачем, як органом управління, що представляє інтереси Держави в частині управління об`єктами державної власності, було прийнято рішення, що входило до компетенції відповідача.

Також у даному контексті суду не надано права встановлювати спроможність певного державного підприємства виконувати завдання, які на нього покладаються органом державної влади, що здійснює управління об`єктом державної власності.

Водночас процесуальним законом у сфері господарської юрисдикції не надано право суду оцінювати ефективність прийнятих компетентними державними органами рішень на предмет доцільності реорганізації державного підприємства, оскільки таке право належить виключно органу державної влади, який має спеціальні повноваження у сфері управління об`єктами державної власності.

Тому здійснення оцінки виваженості та ефективності прийнятого рішення органом управління відносно підпорядкованого йому підприємства, не є компетенцією Господарського суду.

Спір, у якому підприємство в особі його керівника фактично не погоджується з рішенням вищого органу управління - свого управителя, що направлене на стратегічне керування даним підприємством, не підлягає оскарженню у судовому порядку, на що було наголошено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі № 317/2777/17.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість її судового розгляду.

Відповідно до статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією ЄСПЛ процедурні гарантії, закріплені в статті 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження в судах із цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання в реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), серія А № 18, пункти 28-36).

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Великої Британії» Ashingdane v. the. UnitedKingdom). Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання в її права (рішення від 4 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» Bellet v. France).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що припис «суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства» (пункт 1 частини першої статті 231 ГПК України) стосується як позовів, які не можна розглядати за правилами господарського або цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17, від 8 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19, від 20 листопада 2019 року у справі № 591/5619/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18, від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19, від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги саме позивача про визнання незаконним та скасування наказу Держкіно від 05.08.2022 № 100 не підлягають судовому розгляду у судах будь-якої юрисдикції, оскільки у Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" не має права оскаржувати рішення органу державної влади, наділеного Державою повноваженнями щодо створення, ліквідації, реорганізації та управління даного підприємства. Відповідне рішення органу державної влади приймається в межах встановлених законодавством повноважень, а підпорядкованість і ієрархічна структура управління державними підприємствами передбачають виконання рішень вищих органів влади.

Таким чином, хоча сам позивач не має наданих законом прав оскаржувати рішення державного органу, що визначає порядок його діяльності, існують інші суб`єкти та інституції, які можуть здійснити контроль та оскарження такого рішення у разі невідповідності його вимогам закону або порушення прав третіх осіб, про які було зазначено вище.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Стосовно додаткового рішення від 08.08.2023, яким стягнуто з Державного агентства України з питань кіно на користь Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" витрати на правничу допомогу у сумі 32 000 грн. 00 коп., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копії:

-ордеру серія АІ № 1304655 від 29.11.2022 на надання правничої допомоги ДП "НЦ Олександра Довженка" адвокатом Крижанівською О. М.;

- договору про надання правової допомоги № 23/01/2023 від 23.01.2023, укладеного ДП "НЦ Олександра Довженка" з Крижанівською О. М., та додатку № 1;

- акту наданих послуг № 1 від 07.03.2023;

- акту наданих послуг від 10.07.2023;

- платіжних інструкцій № 12845 від 31.03.2023, № 454630412.1 від 20.07.2023 у сумі 46 500,00 грн.

Водночас, відповідно до ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у даному випадку суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про скасування рішення суду першої інстанції, яким були задоволенні позовні вимоги, та закриття провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 231 ГПК України, а тому витрати на професійну правничу допомогу, понесенні позивачем, не можуть бути покладені на відповідача згідно приписів ст. 129 ГПК України.

З цих підстав, заява Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" про розподіл судових витрат задоволенню не підлягає.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційні скарги Державного агентства України з питань кіно на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2023 у справі № 910/11135/22 підлягають задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню з прийняттям нового про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України та відмові у задоволенні заяви Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" про ухвалення додаткового рішення.

Згідно із ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 278, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Державного агентства України з питань кіно на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2023 у справі № 910/11135/22 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2023 скасувати та ухвалити нове, яким закрити провадження у справі № 910/11135/22 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

3. Апеляційну скаргу Державного агентства України з питань кіно на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2023 у справі № 910/11135/22 задовольнити.

4. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2023 у справі № 910/11135/22 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" про ухвалення додаткового рішення відмовити.

5. Стягнути з Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" (03040, м. Київ, вул. Васильківська, 1, ідентифікаційний код 22928085) на користь Державного агентства України з питань кіно (02156, м. Київ, вул. Кіото, 27, ідентифікаційний код 37508051) 3 721,50 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

6. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/11135/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 04.07.2024

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко