ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2024 р. Справа№ 910/15043/21 (910/13298/23)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Остапенка О.М.

Сотнікова С.В.

за участю секретаря судового засідання: Гріщенко А.О.

у присутності представників сторін згідно протоколу судового засідання

від 04.07.2024 року,

розглянувши матеріали апеляційної скарги розпорядника майна товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» - Сердюк Марини Миколаївни

на рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2024 року

у справі №910/15043/21(910/13298/23) (суддя Мандичев Д.В.)

за позовом розпорядника майна товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» Сердюк Марини Миколаївни

до 1. товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»

2. приватної акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю «АЕ - Агроексім Лімітед»

про визнання правочинів недійсними

в межах справи №910/15043/21

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вінстар»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Розпорядник майна товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (надалі по тексту ТОВ «Комплекс Агромарс», боржник, відповідач1) - Сердюк М.М. - звернулася до господарського суду міста Києва з позовною заявою до ТОВ «Комплекс Агромарс» та Приватної акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю «АЕ - Агроексім Лімітед» ("AE-Agroexim Limited") (надалі по тексту Компанія «АЕ - Агроексім Лімітед» , відповідач 2) про визнання недійсними Договору № 13-1430/КАМ-Ю про передачу шляхом купівлі-продажу частини в статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс» від 28.11.2013, укладеного між компанією «АЕ - Агроексім Лімітед`та ТОВ «Комплекс Агромарс»; визнання недійсним Договору № 609/2014/КАМ/О про передачу шляхом купівлі-продажу частини в статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс» від 17.07.2014, укладеного між Компанією «АЕ - Агроексім Лімітед» та ТОВ «Комплекс Агромарс».

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.04.2024 року у справі №910/15043/21(910/13298/23) у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати покладено на позивача.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, розпорядник майна товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» Сердюк М.М. (надалі по тексту - ТОВ «Комплекс Агромарс», апелянт, боржник) звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2024 року у справі №910/15043/21(910/13298/23) повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги розпорядника майна ТОВ «Комплекс Агромарс» - Сердюк М.М.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що не погоджується з прийнятим рішенням, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права; не з`ясовано в повному обсязі всіх обставин, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Апелянт зазначає, що розпорядник майна просила визнати недійсним Договір № 13-143/КАМ-Ю, оскільки, вважає, що зазначений договір укладений всупереч приписам ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України, а саме ОСОБА_2 не мала права підписувати зазначений договір від Компанії «АЕ - Агроексім Лімітед» одночасно будучи представником ТОВ «Комплекс Агромарс».

Однак, суд першої інстанції дійшов висновку, про те, що з матеріалів справи не вбачається, що оспорювані договори вчинені на шкоду ТОВ «Комплекс Агромарс», що змістом ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України є необхідним для визнання таких договорів недійсними.

Апелянт наголошує, що зі змісту Договору №13-143/КАМ-Ю вбачається, що зі сторони Компанії «АЕ-Агроексім Лімітед» договір був підписаний ОСОБА_2 , яка діяла на підставі апостильованої довіреності від 28.03.2013 року, а зі сторони ТОВ «Комплекс Агромарс» договір був підписаний ОСОБА_3 , яка діяла на підставі довіреності від 27.11.2013 року, виданої ТОВ «Комплекс Агромарс» в особі ОСОБА_2 .

У випадку укладення представником правочину з самим собою довіритель не повинен доводити, що цей правочин укладено не в його інтересах, збитковість правочину, недобросовісність чи нерозумність дій довірителя. По суті, положення ч.3 ст.238 Цивільного кодексу надають довірителю право визнати недійсним відповідний правочин, незалежно від того на яких умовах він укладений. На довірителя не покладається тягар доведення невигідності умов такого договору, його збитковості його укладення не в інтересах довірителя презюмується.

Апелянт вважає, що вчинення правочину щодо самого себе, тобто не в інтересах довірителя, а у своїх власних, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Правило, передбачене ч.3 ст.238 Цивільного кодексу України, покликане гарантувати інтереси особи, яку представляють, від можливих зловживань з боку представника.

Таким чином, апелянт вважає твердження місцевого суду помилковим, адже, в даному випадку невигідність умов та збитковість договору презюмуються.

Також, апелянт вважає помилковим висновок місцевого суду про те, що

спростовуються твердження позивача про те, що за Договором від 17.07.2014 року №609/2014/КАМ/О відчужено несформовану частку в статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс».

Апелянт наголошує, що Протоколом Загальних зборів ТОВ «Комплекс Агромарс» №156 від 03.02.2014 року був затверджений наступний розподіл часток: ТОВ «Комплекс Агромарс» (придбана товариством частка учасника) - 83,53%, що складає 235 862 442,33 грн., Компанія «АЕ-Агроексім Лімітед» - 16,47%, що складає 46 513 662,97 грн.

В подальшому, відбулась зміна складу учасників ТОВ «Комплекс Агромарс» та збільшення розміру статутного капіталу за рахунок вкладів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , компанії-нерезидента «АП-Агропауер Лімітед» (Протокол Загальних зборів учасників ТОВ «Комплекс Агромарс» №162 від 28.05.2014 р.).

Після збільшення розміру статутного капіталу частка Компанії «АЕ-Агроексім Лімітед» в статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс» збільшилась та склала 17,447% (51 224 106,34 грн.). Незрозуміло за рахунок чого відбулось збільшення частки Компанії «АЕ-Агроексім Лімітед», оскільки збільшення статутного капіталу відбулось за рахунок внесків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , «АП-Агропауер Лімітед».

Апелянт зазначає, що оскільки, частка Компанії «АЕ-Агроексім» у розмірі 17, 44206% у гривневому виразі 51 224 106,34 грн., що була предметом Договору №609/2014/КАМ/О про передачу шляхом купівлі-продажу частини в статутному капіталі від 17.07.2014 р. не була повністю внесена, останній не мав права її відчужувати в повному обсязі.

Таким чином, апелянт вважає, що оскільки Договір №13-143/КАМ-Ю був укладений всупереч забороні, передбаченої ч.3 ст. 238 Цивільного кодексу України, а Договір №609/2014/КАМ/О був укладений з порушенням приписів ч. 4 ст. 53 Закону України «Про господарські товариства», що діяв на час укладення оскаржуваного правочину, що є підставою для визнання вказаних договорів недійсними.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2024 року, апеляційну скаргу розпорядника майна ТОВ «Комплекс Агромарс» - Сердюк М.М. передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді: Доманської М.Л., суддів: Отрюха Б.В., Поліщука В.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2024 року задоволено заяву судді Доманської М.Л. про самовідвід від розгляду апеляційної скарги розпорядника майна ТОВ «Комплекс Агромарс» Сердюк М.М. на рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2024 року у справі № №910/15043/21(910/13298/23), відведено суддю Доманську М.Л. від розгляду апеляційної скарги розпорядника майна ТОВ «Комплекс Агромарс» Сердюк М.М. на рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2024 року у справі №910/15043/21(910/13298/23), залишено без розгляду заяву розпорядника майна ТОВ «Комплекс Агромарс» Сердюк М.М. про відвід судді Доманської М.Л. у справі № №910/15043/21 (910/13298/23), матеріали справи №910/15043/21 (910/13298/23) передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2024 року, у зв`язку з задоволенням заяви судді Доманської М.Л. про самовідвід у справі №910/15043/21(910/13298/23), призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/15043/21(910/13298/23).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2024 року, апеляційну скаргу розпорядника майна ТОВ «Комплекс Агромарс» - Сердюк М.М. передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді: Пантелієнка В.О., суддів: Поліщука В.Ю., Сотнікова С.В.

17.05.2024 року супровідним листом №910/15043/21 (910/13298/23)/09.1-14/144/24 було витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/15043/21 (910/13298/23).

06.06.2024 року від господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи № 910/15043/21 (910/13298/23).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2024 року заяву судді Північного апеляційного господарського суду Пантелієнка В.О. про самовідвід у справі №910/15043/21(910/13298/23) задоволено, матеріали справи №910/15043/21(910/13298/23) передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень п.п.17.4 п.17 ч.1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2024 року, у зв`язку з задоволенням заяви судді Пантелієнка В.О. про самовідвід у справі №910/15043/21(910/13298/23), призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/15043/21(910/13298/23).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2024 року, апеляційну скаргу розпорядника майна ТОВ «Комплекс Агромарс» - Сердюк М.М. передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Остапенка О.М., Сотнікова С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2024 року апеляційну скаргу розпорядника майна ТОВ «Комплекс Агромарс» - Сердюк М.М. на рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2024 року у справі №910/15043/21(910/13298/23) залишено без руху.

На виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2024 року від апелянта надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою розпорядника майна ТОВ «Комплекс Агромарс»- Сердюк М.М. на рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2024 року у справі №910/15043/21(910/13298/23). Розгляд апеляційної скарги розпорядника майна ТОВ «Комплекс Агромарс» - Сердюк М.М. призначено на 03.07.2024 року. Вирішено інші процесуальні питання.

01.07.2024 року на електронну адресу суду від Компанії «АЕ-Агроексім Лімітед» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить суд апеляційної інстанції залишити без задоволення апеляційну скаргу розпорядника майна ТОВ «Комплекс Агромарс» Сердюк М.М., а оскаржуване - без змін.

В обґрунтуваннях поданого відзиву представник зазначає, що твердження позивача про те, що ОСОБА_2 під час укладання договору в порушення ст. 238 Цивільного кодексу України була одночасно представником Компанії «АЕ - Агроексім Лімітед» та ТОВ «Комплекс Агромарс» є надуманими та безпідставними, оскільки Компанією «АЕ - Агроексім Лімітед» на свого представника ОСОБА_2 була видана довіреність, з проставленням апостилю постійним секретарем Міністерства юстиції та громадського порядку Республіки Кіпр 28.03.2013року. Строк дії довіреності до

28.03.2014року.

Зазначеною довіреністю було передбачено, в тому числі, право представника ОСОБА_2 від імені Компанії «АЕ - Агроексім Лімітед» укладати, управляти, здійснювати та вчиняти всі та кожні господарські справи та речі, які є необхідними або потрібними чи будь-яким чином пов`язаними з діяльністю та справами компанії, та з такою метою підписувати, оформлювати, заповнювати, змінювати, модифікувати чи скасовувати будь-які договори, чи подавати будь-які заяви та здійснювати будь-які платежі, або брати будь-які зобов`язання у зв`язку із підписанням або оформленням будь-якого договору (п. 5 кожної Довіреності).

Договір № 13-1430/КАМ-Ю укладений між Компанією «АЕ - АГРОЕКСІМ ЛІМІТЕД» в особі ОСОБА_2, яка діяла на підставі довіреності та ТОВ «Комплекс Агромарс» в особі ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреності.

Також представник Компанії «АЕ - АГРОЕКСІМ ЛІМІТЕД» зазначає, що доказами підтверджується розмір і формування частки Компанії «АЕ-Агроексім Лімітед» у статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс» станом на дату укладення Договору № 13-1430/КАМ-Ю та Договору № 609/2014/КАМ/О, а також здійснення обома сторонами дій, направлених на фактичне виконання умов зазначеного договору, що у свою чергу спростовує твердження Позивача про продаж несформованої частки статутного капіталу за Договором №609/2014/КАМ/О.

Представник вважає, що розпорядник майна не зазначила яким чином та які саме права та інтереси кредиторів ТОВ «Комплекс Агромарс» або самого боржника були порушені укладенням оскаржуваних правочинів.

Також представник зазначає, що оскільки, оспорювані у даній справі правочини вчинені Відповідачами 28.11.2013року та 17.07.2014року, з позовом ТОВ «Комплекс Агромарс» (боржник) не звертався взагалі, а арбітражний керуючий звернулася з даним позовом лише в серпні 2023 року, то позивачем в даному конкретному випадку пропущено загальний строк позовної давності (строк позовної давності сплив 28.11.2016 року та 17.07.2017 року відповідно).

Відповідно до частин 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності та у разі встановлення судом обґрунтованості та доведеності позивачем своїх вимог щодо недійсності оскаржуваних правочинів Відповідач-2 бажає скористуватися своїм правом та подає заяву про застосування судом позовної давності у даному спорі, яка додана до цього відзиву.

В зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

01.07.2024 року на електронну адресу суду від Компанії «АЕ - АГРОЕКСІМ ЛІМІТЕД» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

02.07.2024 року на електронну адресу ТОВ «Комплекс Агромарс» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

03.07.2024 року на електронну адресу суду від апелянта надійшли письмові пояснення, в яких зазначено наступне.

В реєстраційній справі ТОВ «Комплекс Агромарс» міститься Протокол №144 Загальних зборів учасників ТОВ «Комплекс Агромарс» від 28.11.2013 р. (протокол з відміткою державного реєстратора, додається до цих письмових пояснень).

Зі змісту даного протоколу вбачається наступне.

Порядок денний:

1. Про затвердження нового порядку розподілу статутного капіталу Товариства.

2. Про внесення та затвердження змін до статуту Товариства.

З питання першого слухали ОСОБА_2, яка зазначила, що у зв`язку із укладенням Договору про передачу шляхом купівлі-продажу частини в статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс» №13-1430/КАМ-Ю від 28.11.2013 р., частки учасників у статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс» розподіляються наступним чином:

ТОВ «Концерн Комплекс» - 48,08 % (135 773 299,80 грн.);

ТОВ «Комплекс Агромарс» - 35,45 % (100 089 142,53 грн.);

«АЕ-Агроексім Лімітед» («AE-Agroexim Limited») - 16,47 % (46 513 662,97 грн.)

Вирішили: затвердити розподіл часток учасників у статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс» у наведеній редакції.

З другого питання порядку денного слухали ОСОБА_2, яка повідомила про необхідність внесення змін до статуту ТОВ «Комплекс Агромарс» у зв`язку з прийняттям Загальними зборами учасників рішень по питаннях винесених на

порядок денний щодо розподілу статутного капіталу ТОВ «Комплекс Агромарс», запропонувала внести зміни до статуту ТОВ «Комплекс Агромарс» шляхом викладення його у новій редакції, затвердити нову редакцію статуту ТОВ «Комплекс Агромарс» та провести його державну реєстрацію.

Вирішили: Внести зміни до статуту ТОВ «Комплекс Агромарс» шляхом його викладення у новій редакції та провести його державну реєстрацію.

Отже, Загальними зборами учасників ТОВ «Комплекс Агромарс», рішення яких оформлене протоколом №144 від 28.11.2013 року: не розглядалось питання укладення оскаржуваного правочину та не надавались повноваження ОСОБА_3. на укладення оскаржуваного правочину. Даним протоколом №144 від 28.11.2013 р. закріплено новий порядок перерозподілу часток вже за фактом укладення договору №13-143/КАМ-Ю. Наведене спростовує доводи представника Компанії «АЕ - Агроексім Лімітед».

Щодо продажу несформованої частки апелянт зазначає, що В позовній заяві розпорядник майна виклала хронологію формування частки Компанії «АЕ-Агроексім Лімітед» в статутному капіталі Боржника, яка була в подальшому відчужена на користь ТОВ «Комплекс Агромарс» та з матеріалів реєстраційної справи не вбачається, яким чином була сформована частка Компанії «АЕ-Агроеексім Лімітед» у розмірі 17,44206 %, яка була предметом продажу за Договором №609/2014/КАМ/О.

Оскільки, частка Компанії «АЕ-Агроексім» у розмірі 17, 44206% у гривневому виразі 51 224 106,34 грн., що була предметом Договору №609/2014/КАМ/О про передачу шляхом купівлі-продажу частини в статутному капіталі від 17.07.2014 р. не була повністю внесена, останній не мав права її відчужувати в повному обсязі.

Стосовно пропуску позовної давності апелянт погоджується з пропуском строку позовної давності, однак наголошує на поважності такого пропцску та просить визнати причини пропуску стороку поважними.

03.07.2024 року на електронну адресу суду від представника ТОВ «Комплекс Агромарс» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтуваннях поданого відзиву представник зазначає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок, що з матеріалів справи не вбачається, що оспорювані договори вчинені на шкоду ТОВ «Комплекс Агромарс», що за змістом ч.3 ст. 238 Цивільного кодексу України є необхідним для визнання таких договорів недійсними.

Також представник у відзиві наголошує, що доказами підтверджується, розмір і формування частки Компанії «АЕ-Агроексім Лімітед» у статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс» станом на дату укладення Договору № 13-1430/КАМ-Ю та Договору № 609/2014/КАМ/О, а також здійснення обома сторонами дій, направлених на фактичне виконання умов зазначеного договору, що у свою чергу спростовує твердження Позивача про продаж несформованої частки статутного капіталу за Договором №609/2014/КАМ/О.

Крім того, представник зазначає про те, що розпорядник майна ТОВ «Комплекс Агромарс» арбітражний керуючий Сердюк М.М. ані в позові, ані в апеляційній скарзі не зазначила, яким чином та які саме права та інтереси кредиторів ТОВ «Комплекс Агромарс» або самого Боржника були порушені укладенням оспорюваних правочинів за сім-вісім років до відкриття провадження про банкрутство ТОВ «Комплекс Агромарс».

Щодо спливу строку позовної давності то представник зазначає, що оскільки, оспорювані у даній справі правочини вчинені відповідачами 28.11.2013 року та 17.07.2014 року, з позовом ТОВ «Комплекс Агромарс» (боржник) не звертався взагалі, а арбітражний керуючий звернулася з даним позовом лише в серпні 2023 року, то Позивачем в даному конкретному випадку пропущено загальний строк позовної давності (строк позовної давності сплив 28.11.2016 року та 17.07.2017 року відповідно).

Таким чином, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності та у разі встановлення судом обґрунтованості та доведеності позивачем своїх вимог щодо недійсності оскаржуваних правочинів ТОВ «Комплекс Агромарс» вважає за необхідне заявити про застосування судом позовної давності у даному спорі, що є самостійною підставою для відмови в позові.

03.07.2024 року в судовому засіданні оголошено перерву до 04.07.2024 року.

04.07.2024 року представники сторін, які з`явилися в судове засідання надали усні пояснення по справі.

04.07.2024 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28.11.2013 року між Компанією «АЕ-Агроексім Лімітед» («AE-Agroexim Limited») (далі - Продавець) та ТОВ «Комплекс Агромарс» (далі - Покупець) укладено Договір №13-1430/КАМ-Ю про передачу шляхом купівлі-продажу частини в статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс».

Відповідно до п. 1.1. Договору купівлі-продажу частки Продавець в порядку та на умовах даного Договору та чинного законодавства України зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець, в порядку та на умовах, передбачених даним договором та чинним законодавством України, зобов`язується прийняти та оплатити частину в статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс» у розмірі 54 961 078,09 грн., що являє 19,46 % від загальної частки статутного капіталу Товариства.

Згідно з п. 2.2. Договору купівлі-продажу частки договірна вартість частки складає 5 397 623,20 Євро.

Відповідно до п. 2.3. Договору купівлі-продажу частки розрахунок згідно даного договору здійснюється шляхом перерахування Покупцем грошових коштів у валюті Договору в сумі, зазначеній в п. 2.2. Договору, на рахунок Продавця, протягом 12 місяців з моменту підписання даного Договору.

Пунктом 3.1. Договору купівлі-продажу частки визначено, що право власності на частку, яка є предметом даного договору, від продавця до Покупця переходить з моменту державної реєстрації Статуту ТОВ «Комплекс Агромарс».

24.11.2014 року сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Договору №13-1430/КАМ-Ю, якою сторони погодили внести зміни до Договору №13-1430/КАМ-Ю про передачу шляхом купівлі-продажу частини в статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс» від 28.11.2013 року шляхом викладення п. 2.3. Договору в новій редакції: "2.3. Розрахунок згідно даного Договору здійснювати шляхом перерахування Покупцем грошових коштів у валюті Договору в сумі, зазначеній в п. 2.2. Договору, на рахунок Продавця до 01.02.2021 року.".

Крім того, 17.07.2014 року між Компанією «АЕ-Агроексім Лімітед» («AE-Agroexim Limited») (далі - Продавець) та ТОВ «Комплекс Агромарс» (далі - Покупець) укладено Договір №609/2014/КАМ/О про передачу шляхом купівлі-продажу частини в статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс».

Відповідно до п. 1.1. Договору купівлі-продажу частки Продавець в порядку та на умовах даного Договору та чинного законодавства України зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець, в порядку та на умовах, передбачених даним договором та чинним законодавством України, зобов`язується прийняти та оплатити частину в статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс» у розмірі 51 209 813,46 грн., що являє 17,44206% від загальної частки статутного капіталу Товариства.

Згідно з п. 2.2. Договору купівлі-продажу частки договірна вартість частки складає 4 720 665,00 Євро.

Відповідно до п. 2.3. Договору купівлі-продажу частки розрахунок згідно даного договору здійснюється шляхом перерахування Покупцем грошових коштів у валюті Договору в сумі, зазначеній в п. 2.2. Договору, на рахунок Продавця, протягом 12 місяців з моменту підписання даного Договору.

Пунктом 3.1. Договору купівлі-продажу частки визначено, що право власності на частку, яка є предметом даного договору, від продавця до Покупця переходить з моменту державної реєстрації Статуту ТОВ «Комплекс Агромарс».

24.11.2014 року сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Договору №609/2014/КАМ/О, якою сторони погодили внести зміни до Договору №609/2014/КАМ/О про передачу шляхом купівлі-продажу частини в статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс» та продовжити строк розрахунку згідно договору до 01.02.2021.

Звернувшись із даним позовом до суду, розпорядник майна Сердюк М.М. наголосила, що укладення Договору № 13-1430/КАМ-Ю про передачу шляхом купівлі-продажу частини в статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс» від 28.11.2013 відбулось всупереч приписам ст. 238 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 не мала права підписувати зазначений договір від Компанії «АЕ - Агроексім Лімітед» одночасно будучи представником ТОВ «Комплекс Агромарс». Крім того, відбувся продаж несформованої частки за Договором № 609/2014/КАМ/О про передачу шляхом купівлі-продажу частини в статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс» від 17.07.2014, що є порушенням вимог ст. 53 Закону України «Про господарські товариства».

У відзиві на позов ТОВ «Комплекс Агромарс» зауваживало, що Компанія «АЕ-Агроексім Лімітед» здійснювала періодичні поставки обладнання, за результатом яких вносилися зміни до розмірів часток у статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс». При цьому, обома сторонами здійснені дії, спрямовані на повне та реальне виконання умов правочинів. Також відповідач просив застосувати строк позовної давності до пред`явлених позовних вимог.

Компанія «АЕ-Агроексім Лімітед» у відзиві на позов наголосила, що у 2012-2014 роках здійснювала інвестування в формі внеску до статутного капіталу ТОВ «Комплекс Агромарс» майна (обладнання). До того ж, обома сторонами здійснені дії, направлені на фактичне виконання умов спірних договорів. Крім того, відповідач зауважив, що позивачем не доведено порушення ст. 238 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 під час укладання договору № 13-1430/КАМ-Ю не була одночасно представником Компанія «АЕ-Агроексім Лімітед» та ТОВ «Комплекс Агромарс».

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази колегія суддів вказує про наступне.

Як встановлено судом першої інстанції укладення Договору № 13-143/КАМ-Ю здійснено ОСОБА_2 як підписантом зі сторони Компанії «АЕ-Агроексім Лімітед» на підставі апостильованої довіреності від 28.03.2013 року та ОСОБА_3 як підписантом зі сторони ТОВ «Комплекс Агромарс», яка діяла на підставі довіреності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сама по собі обставина перебування ОСОБА_2 на посаді керівника ТОВ «Комплекс Агромарс» станом на час укладення спірного Договору № 13-143/КАМ-Ю не свідчить про порушення приписів ч. 3 ст. 238 ЦК України. Окрім того, на думку суду, із матеріалів справи не вбачається, що оспорювані договори вчинені на шкоду ТОВ «Комплекс Агромарс», що за змістом частини 3 статті 238 ЦК України є необхідним для визнання таких договорів недійсними.

Натомість скаржник вважає, що Договір № 13-1430/КАМ-Ю є недійсним, оскільки був укладений всупереч приписам ч. 3 ст. 238 ЦК України, а саме ОСОБА_2 не мала права підписувати зазначений договір від Компанії «АЕ - Агроексім Лімітед» одночасно будучи представником ТОВ «Комплекс Агромарс».

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги щодо того, що хоча Договір №13-143/КАМ-Ю і підписаний зі сторони ТОВ «Комплекс Агромарс» ОСОБА_3 , однак остання діяла від імені ОСОБА_2 , тобто договір №13-143/КАМ-Ю був укладений між ОСОБА_2 яка представляла інтереси Компанії «АЕ - Агроексім Лімітед» та ОСОБА_2 , яка представляла інтереси ТОВ «Комплекс Агромарс».

Відповідно до частин першої та другої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої-третьої статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

В силу приписів ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. До таких органів належать загальні збори, виконавчий орган (директор, дирекція), тощо.

Положення частини 3 статті 238 ЦК України визначає дві імперативні заборони:

А) представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або

Б) в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Суд першої інстанції, встановивши, що правочин укладено різними представникам, не надав належної оцінки доводам позивача про наявність у ОСОБА_2 повноважень одночасно представляти інтереси обох сторін правочину (Компанію «АЕ - Агроексім Лімітед» на підставі довіреності, та ТОВ «Комплекс Агромарс» в силу установчих документів як керівник).

Тобто, спірний правочин укладено з одного боку представником ОСОБА_2 з іншою особою, представником якої ОСОБА_2 одночасно є, а такий правочин не є комерційним представництвом, а тому має місце дефект правочину, передбачений ч. 3 ст. 238 ЦК України.

Досліджуючи питання представництва у цій справі, апеляційний суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.12.2021 у справі №908/3467/19.

Зокрема, Верховний Суд виснував, що випадок, передбачений ч.3 ст.238 ЦК України, є імперативно забороненою дією, а не виходом представника за межі наданих йому повноважень.

Представництво характеризується такими ознаками: цивільні права та обов`язки належать одній особі, а здійснюються безпосередньо іншою; представник вчиняє певні юридичні дії (вчинення виключно фактичних (не юридичних) дій представництвом не охоплюється); представник діє не від свого імені, а від імені іншої особи; представник діє виключно в межах наданих йому повноважень; правові наслідки настають не для представника, а для особи, яку він представляє (постанова Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №360/1742/18).

Тобто, правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють, незалежно від того, вчиняється такий правочин з перевищенням наданих представнику повноважень, чи без такого перевищення.

З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є.

При цьому словосполучення "у своїх інтересах" потрібно розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є.

Представник, який вчиняє правочин від імені довірителя сам з собою, завжди знаходиться в ситуації конфлікту інтересів, адже інтерес різних сторін правочину не співпадає. Зокрема, у випадку укладення договору купівлі-продажу, інтерес продавця полягає у реалізації товару за найбільшу ціну, а інтерес покупця - за найменшу, інтерес продавця полягає у скороченні строків розрахунку, а покупця - у їх збільшенні, тощо.

У випадку укладення представником правочину з самим собою довіритель не повинен доводити, що цей правочин укладено не в його інтересах, збитковість правочину, недобросовісність чи нерозумність дій довірителя.

По суті, положення частини третьої статті 238 ЦК надають довірителю право визнати недійсним відповідний правочин, незалежно від того на яких умовах він укладений. На довірителя не покладається тягар доведення невигідності умов такого договору, його збитковості. Його укладення не в інтересах довірителя презюмується.

На наведені правові висновки Верховного Суду місцевий суд уваги не звернув.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №923/876/16 вказано, що представник має завжди діяти у найкращих інтересах довірителя і, відповідно до ч.3 ст.238 ЦК, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (п.49).

Вчинення правочину щодо самого себе, тобто не в інтересах довірителя, а у своїх власних, є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Правило, передбачене частиною 3 ст.238 ЦК, покликане гарантувати інтереси особи, яку представляють, від можливих зловживань з боку представника.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16.05.2019 у справі №401/2995/16-ц, від 10.11.2021 у справі №757/50762/18-ц.

Наведене у своїй сукупності свідчить про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що з матеріалів справи не вбачається, що оспорювані договори вчинені на шкоду ТОВ «Комплекс Агромарс», що за змістом частини 3 статті 238 ЦК України є необхідним для визнання таких договорів недійсними, оскільки в даному випадку невигідність умов та збитковість договору презюмуються.

Доводи, викладені Компанією «АЕ - Агроексім Лімітед» у відзиві, щодо того, що рішення про викуп частки в статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс», а також видача довіреності ОСОБА_3 здійснювалося вищим органом управління - загальними зборами учасників, а не особисто керівником ОСОБА_2 , не заслуговують на увагу та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами - протоколом №144 Загальних зборів учасників ТОВ «Комплекс Агромарс» від 28.11.2013р. Так, зі змісту вказаного протоколу вбачається, що Загальними зборами не розглядалося та відповідно не вирішувалося питання укладання оскаржуваного правочину, як і не надавалися повноваження ОСОБА_3 на укладання такого правочину зі сторони та від імені ТОВ «Комплекс Агромарс».

Таким чином, ОСОБА_2 , маючи повноваження на представництво ТОВ «Комплекс Агромарс» відповідно до статуту, доручивши підписання від ТОВ «Комплекс Агромарс» іншій особі - ОСОБА_3., діяла також як представник Компанії «АЕ - АГРОЕКСІМ ЛІМІТЕД» на підставі апостильованої довіреності від 28.03.2013 при підписанні оскаржуваних правочинів. Тим самим, фактично, ОСОБА_2 діяла як представник одразу двох сторін оскаржуваних правочинів, що в силу ч.3 ст. 238 ЦК України є імперативно забороненою дією, а не виходом представника за межі наданих йому повноважень, а відтак є підставою для визнання таких правочинів недійсними.

В аспекті фраудаторності такого правочину та вчинення його на шкоду інтересів кредиторів ТОВ «Комплекс Агромарс» слід зазначити про наступне.

Фраудаторними правочинами називають договори, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору.

Цей термін походить від англ. «fraud» - шахрайство, підроблення, афера. Значення цього слова розкривається внутрішнім змістом тих категорій і понять, які вони називають.

Стаття 13 ЦК України, у якій визначаються межі здійснення цивільних прав, встановлює, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зокрема при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, а також не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Межі є невід`ємною рисою будь-якого суб`єктивного права. Суб`єктивні цивільні права, будучи мірою можливої поведінки уповноваженої особи, має певні межі за змістом і за характером здійснення.

Зокрема, зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм в рамках дозволеного йому законом загального типу поведінки.

За одним із сучасних визначень, під зловживанням правом розуміються випадки, коли суб`єкт цивільних правовідносин, якому належить певне суб`єктивне цивільне право, здійснює його неправомірно, коли суть здійснення права іде врозріз з його формальним змістом.

Тобто уповноважена особа, маючи суб`єктивне право і спираючись на нього, виходить за межі дозволеної поведінки. Слово «зловживання» за своїм буквальним змістом означає використання, вживання чого-небудь з метою заподіяння певного зла, шкоди, збитків кому б то не було.

Семантичне тлумачення терміну «зловживання правом» призводить до висновку про те, що його основним змістом є використання належного уповноваженій особі суб`єктивного цивільного права на шкоду іншому учаснику цивільних відносин.

Відтак, можна стверджувати, що учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини.

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах, зокрема у банкрутстві (стаття 42 КУзПБ), при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»); у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України «Про виконавче провадження»).».

Велика Палата Верховного Суду, кваліфікуючи правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам, як фраудаторні правочини, у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц зробила такий правовий висновок:

«Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

За загальним правилом, передбаченим статтею 64 КУпБ, засновники (акціонери, учасники) банкрута не включаються у черговість вимог до банкрута на суму акціонерного капіталу і не входять до комітету кредиторів.

Разом із цим, особа, яка до процедури порушення провадження у справі про банкрутство, укладає договір купівлі-продажу у учасника (акціонера) часткою участі/акцій, створює правочин з якого виникають грошові вимоги такої особи перед заінтересованою особою (акціонером, учасником), що надає такій особі право претендувати разом із іншими кредиторами у розподілі майна банкрута та брати участь у голосуванні комітету кредиторів.

Такий правочин по суті надає учаснику/акціонеру банкрута переваги (майнові та управлінські), яких би за КУпБ він не мав би у разі відсутності такого правочину.

Безаперечно такий правочин призводить до погіршення становища інших кредиторів, які повинні ділити майно із кредитором заінтересованою особою.

Оцінюючи аргументи про час укладення такого правочину, суд відхиляє доводи відповідачів про його задавненість та укладання задовго до процедури порушення провадження у справі про банкрутство, адже незважаючи на його укладання у 2011 році, грошові зобов`язання за ним виконані не були.

За вказаними грошовими зобов`язаннями компанія «АЕ-Агроексім Лімітед» звертається із грошовими вимогами до банкрута, що призводить до порушення законних інтересів інших кредиторів ТОВ «Комплекс Агромарс».

Крім того колегія суддів зазначає про наступне.

Суд першої інстанцї дійшов висновку, що реальність вчинених відповідачами дій на виконання оспорюваних договорів із відчуження компанія «АЕ-Агроексім Лімітед» частки в статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс» підтверджується прийнятими в подальшому протоколами загальних зборів ТОВ «Комплекс Агромарс» та внесеними до його статуту змінами шляхом затвердження в нових редакціях, чим спростовуються твердження позивача про те, що за Договором від 17.07.2014 № 609/2014/КАМ/О відчужено несформовану частку в статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс».

Натомість скаржник вважає такий висновок суду помилковим, оскільки частка Компанії «АЕ-Агроексім» у розмірі 17, 44206% у гривневому виразі 51 224 106,34 грн., що була предметом Договору №609/2014/КАМ/О про передачу шляхом купівлі-продажу частини в статутному капіталі від 17.07.2014 р. не була повністю внесена, остання не мала права її відчужувати в повному обсязі. Суд апеляційної інстанції погоджується з такими доводами скаржника з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, розпорядник майна виклала хронологію формування частки Компанії «АЕ-Агроексім Лімітед» в статутному капіталі, яка була в подальшому відчужена на користь ТОВ «Комплекс Агромарс».

Так, Протоколом Загальних зборів ТОВ «Комплекс Агромарс» №156 від 03.02.2014 р. був затверджений наступний розподіл часток: ТОВ «Комплекс Агромарс» (придбана товариством частка учасника) - 83,53%, що складає 235 862 442,33 грн., Компанія «АЕ-Агроексім Лімітед» - 16,47%, що складає 46 513 662,97 грн.

В подальшому, відбулась зміна складу учасників ТОВ «Комплекс Агромарс» та збільшення розміру статутного капіталу за рахунок вкладів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , компанії-нерезидента «АП-Агропауер Лімітед» (Протокол Загальних зборів учасників ТОВ «Комплекс Агромарс» №162 від 28.05.2014 р.).

Після збільшення розміру статутного капіталу частка Компанії «АЕ-Агроексім Лімітед» в статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс» збільшилась та склала 17,447% (51 224 106,34 грн.).

Відтак збільшення статутного капіталу відбулось за рахунок внесків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , «АП-Агропауер Лімітед». Водночас доказів формування частки у розмірі 17,447% (51 224 106,34 грн.) Компанії «АЕАгроексім Лімітед» матеріали справи не містять. Суд першої інстанції цю обставину не врахував.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 4 ст.53 ЗУ «Про господарські товариства», що діяв на час укладення оскаржуваного правочину, частка учасника товариства з обмеженою відповідальністю може бути відчужено до повної її сплати лише в тій частині, в якій її уже сплачено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки частка Компанії «АЕ-Агроексім» у розмірі 17, 44206% у гривневому виразі 51 224 106,34 грн., що була предметом Договору №609/2014/КАМ/О про передачу шляхом купівлі-продажу частини в статутному капіталі від 17.07.2014 р. не була повністю внесена, остання не мала права її відчужувати в повному обсязі.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, Компанія «АЕ-Агроексім» з-поміж іншого зазначає, що ні в позові, а ні в апеляційній скарзі не зазначено яким чином та які саме права та інтереси кредиторів ТОВ «Комплекс Агромарс» або самого боржника були порушені укладенням оскаржуваних правочинів за сім-вісім років до відкриття провадження про банкрутство ТОВ «Комплекс Агромарс», та направлених на придбання часток у власному статутному капіталі.

У письмових поясненнях скаржник зауважила, що подала позов з метою захисту прав та інтересів кредиторів проти несумлінних дій Боржника та Компанії «АЕ-Агроексім Лімітед», які заявили безпідставні грошові вимоги.

Вирішуючи питання ефективності обраного способу захисту, суд апеляційної інстанції враховує висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, сформульований у постанові від 24.11.2021 р у справі № 905/2030/19 (905/2445/19):

«Слід звернути увагу, що банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано КУзПБ з 21.10.2019, а до вступу в дію цього Кодексу - Законом про банкрутство в редакції від 19.01.2013, що втратив чинність 21.10.2019, які визначають особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними та мають пріоритет у застосуванні при розгляді цих справ порівняно з іншими нормами законодавства.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. висновки, сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі N 905/1926/16.

КУзПБ є частиною цивільного/господарського законодавства, тому до правовідносин, які регулює цей Кодекс як спеціальний нормативно-правовий акт, можуть застосовуватися також норми ЦК України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.

Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

Безумовно, визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Отже, кредитор (кредитори) та арбітражний керуючий є тими зацікавленими особами у справі про банкрутство, які мають право звертатися з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів, у межах справи про банкрутство і таке звернення є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість відновлення порушених прав кредиторів та боржника.

Більш того, слід звернути увагу, що частина третя статті 12 КУзПБ зобов`язує арбітражного керуючого під час реалізації своїх прав та обов`язків діяти добросовісно, розсудливо та з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено).

Судова палата вважає, що, проаналізувавши документи та фактичні обставини ще на стадії розпорядження майном або у процедурі ліквідації арбітражний керуючий зобов`язаний самостійно визначитися з наявністю підстав для подання заяви (позову) про визнання недійсними правочинів боржника для збільшення ліквідаційної маси, відновлення порушених прав кредиторів і погашення їх вимог».

Відповідно до частини третьої статті 44 КУзПБ, розпорядник майна зобов`язаний розглядати заяви кредиторів з грошовими вимогами до боржника, що надійшли в установленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до частини 9 статті 44 КУзПБ, розпорядник майна має право на подання до господарського суду позову щодо визнання недійсними правочинів, у тому числі укладених боржником з порушенням порядку, встановленого цим Кодексом, а також позовів щодо визнання недійсними актів, прийнятих у процедурі розпорядження майном щодо зміни організаційно-правової форми боржника.

Основною метою визнання недійсними правочинів за участю боржника у межах справи про банкрутство є: захист інтересів кредиторів, наповнення ліквідаційної маси, скорочення різниці між розміром ліквідаційної маси і загальним розміром кредиторських вимог. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що розпорядник майна обрала ефективний спосіб захисту прав, виходячи з обов?язку самостійно визначитися з наявністю підстав для подання заяви (позову) про визнання недійсними правочинів боржника для збільшення ліквідаційної маси, відновлення порушених прав кредиторів і погашення їх вимог.

Щодо строку позовної давності.

Матеріалами справи підтверджується, що оспорювані правочини укладені у 2013 та 2014 роках, а з позовом розпорядник майна звернулась суду лише у 2023 році, тобто з пропуском строку позовної давності.

Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності, суд першої інстанції виснував, що підстави для застосування строків позовної давності відсутні, оскільки заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Зі свого боку, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити на такому.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, сформульованого у постанові від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012 у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого про визнання недійсними правочинів, укладених боржником, днем початку перебігу позовної давності є день вчинення таких правочинів.

Вирішуючи питання про поважність причин пропущення позовної давності при зверненні за захистом порушеного права у спорі, стороною якого є боржник, що вирішується у справі про банкрутство, суди мають виходити з їх об`єктивного, а не суб`єктивного характеру, тобто з обставин, які підтверджують ці причини та вказують на існування об`єктивної перешкоди для боржника своєчасно звернутися за захистом порушеного права. Тому, вирішуючи питання щодо поважності причин пропущення позовної давності у спірних правовідносинах, суд, з огляду на положення статті 13 ЦК України ("Межі здійснення цивільних прав"), має враховувати добросовісність поведінки як позивача (заявника), так і відповідача протягом всього періоду з моменту виникнення права на захист порушеного права (права на позов) і до моменту звернення з позовом, зважаючи на характер спірних правовідносин між сторонами, особливості їх нормативного регулювання: надані сторонам права та покладені на них обов`язки тощо.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2021 у справі №758/10761/13-ц виснував, що застосування норм про позовну давність підпорядковується загальним засадам матеріального цивільного права, які мають фундаментальний характер і є нормами прямої дії, включаючи й загальні положення щодо справедливості, добросовісності та розумності як загального стандарту поведінки учасників цивільних правовідносин.

Вирішуючи питання про поважність причин пропущення позовної давності у даній справі апеляційний суд враховує те, що стороною оспорюваних правочинів є сам боржник (ТОВ «Комплекс Агромарс»), а оспорювані правочини укладені Боржником із заінтересованою особою (учасником боржника - Компанія «АЕ-Агроексім Лімітед»).

Верховний Суд в постанові від 11.11.2021 року у справі № 910/8482/18 (910/4866/21) зазначаав: "У розглядуваному аспекті зазначене, зокрема, істотно послаблює позиції відповідачів, які є причетними до фраудаторного правочину і захищаються від позову про визнання такого правочину недійсним та похідних позовів посиланням на пропуск позовної давності позивачем, адже за змістом частини третьої статті 16 ЦК України у разі встановлення зловживання правом суд може відмовити особі у захисті. Положення стосується не тільки позивача, який просить про застосування певних способів захисту, а й відповідача, який захищається від позову шляхом висування тих чи інших заперечень (у тому числі заявляючи про пропуск позивачем позовної давності)".

Дослідивши матеріали справи та враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в мотивувальній частині цієї постанови, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для скасування рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2024 року з прийняттям нового рішення про визнання недійсними Договору № 13-1430/КАМ-Ю про передачу шляхом купівлі-продажу частини в статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс» від 28.11.2013 та Договору № 609/2014/КАМ/О про передачу шляхом купівлі-продажу частини в статутному капіталі ТОВ «Комплекс Агромарс» від 17.07.2014.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу розпорядника майна товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» - Сердюк Марини Миколаївни на рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2024 року у справі №910/15043/21(910/13298/23) - задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2024 року у справі №910/15043/21(910/13298/23) - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги розпорядника майна товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» - Сердюк Марини Миколаївни.

Визнати недійсним Договір №13-1430/КАМ-Ю про передачу шляхом купівлі-продажу частини в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» від 28.11.2013 року, укладеного між компанією «АЕ-Агроексім Лімітед» та товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс».

Визнати недійсним Договір №609/2014/КАМ/О про передачу шляхом купівлі-продажу частини в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» від 17.07.2014 року, укладеного між між компанією «АЕ-Агроексім Лімітед» та товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс».

4. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

5. Справу №910/15043/21(910/13298/23) повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Головуючий суддя О.С. Копитова

Судді О.М. Остапенко

С.В. Сотніков