ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року м. ХарківСправа № 922/5081/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

При секретарі Колесніченко О.В.

розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" (вх.16161 від 17.06.2024), сформовані в системі "Електронний суд" 15.06.2024, про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат по справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Кульбашної Наталії Юріївни, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані", м. Київ
про розірвання договору та стягнення 227947,58 грн.
За участі представників:

позивача - Турка-Романюк А.С., адвокат

відповідача - Рижков І.П., адвокат

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Кульбашна Наталя Юріївна звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" про розірвання Договору оренди №К20/Х-1 від 06.08.2021; стягнення заборгованості у загальному розмірі 227947,58 грн, що складається з: 161954,40 грн, у тому числі ПДВ - гарантійного платежу та 65993,18 грн., у т.ч. ПДВ - орендної плати за березень 2022. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою від 05.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Рішенням від 11.06.2024 закрито провадження по справі в частині позовних вимог про розірвання договору оренди №К20/Х-1 від 06.08.2021, укладеного між ТОВ "Крона-Компані" (04074, м. Київ, вул. Лугова, 12, ) та ФОП Кульбашною Наталією Юріївною ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору. Стягнуто з ТОВ "Крона-Компані" (04074, м. Київ, вул. Лугова, 12, ) на користь ФОП Кульбашної Наталії Юріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) авансовий платіж у вигляді орендної плати за березень 2022 в сумі 65993,18 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 989,90 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення гарантійного платежу, в тому числі ПДВ, в сумі 161954,40 грн - відмовлено.

17.06.2024 від відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на професійну правову допомогу.

На підставі ухвали від 18.06.2024 призначено заяву представника відповідача від 17.06.2024 про ухвалення додаткового рішення до розгляду у судовому засіданні на "19" червня 2024 р.

В судовому засіданні 19.06.2024 оголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК до 21.06.2024

19.06.2024 від відповідача надійшла заява про долучення доказу.

20.06.2024 від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення.

Представник заявника (відповідача) в судовому засіданні 21.06.2024 підтримав заяву про відшкодування витрат на правову допомогу.

Представник позивача в судовому засіданні 21.06.2024 заперечував проти заяви відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу, вказував про те, що вони є неспівмірними та завищеними, а тому просив суд зменшити такі витрати до 5000,00 грн.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В силу ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ч. 3 ст. 126 ГПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказана правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.19 у справі № 922/445/19 та постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04.06.20 у справі № 906/598/19, від 24.11.20 у справі № 911/4242/15.

Так, заявляючи про зменшення витрат відповідача на правову допомогу позивач вважає, що заявлені вимоги, які складають 16965,45 грн. є неспівмірними та занадто завищеними, а тому підлягають зменшенню до 5000 грн.

Разом з цим, суд має оцінити відповідні витрати на предмет їх реальності та обґрунтованості.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44).

В цілому нормами процесуального законодавства (ч. 4 ст. 126 та ч. 5 ст. 129 ГПК України) передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 30.08.2023 у справі № 911/3586/21 викладено висновок про те, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Згідно з частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Заява відповідача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи із доказами на підтвердження вказаних витрат подано через систему "Електронний суд" 17.06.2024 (п`ятий день припав на перший робочий день після вихідних), тобто у строк, встановлений ч. 8 статті 129 ГПК України і, при цьому, в судовому засіданні, яке відбулося 11.06.2024, до закінчення судових дебатів представником відповідача зроблено усуну заяву про те, що докази витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи, будуть подані суду протягом п`яти днів після ухвалення цим судом судового рішення у справі.

Так, між ТОВ "Крона-Компані" та адвокатом Рижковим І.П. укладено договір №27/2023 про надання професійної (правничої) допомоги від 21.11.2023 року (надалі - Договір № 27/2023).

Згідно з пунктом 3.2 Договору №27/2023 гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в Додатку 1 до цього Договору. Сторони також можуть узгодити фіксований розмір гонорару за окремим видом правової допомоги, а також "гонорар успіху", про що обов`язково має бути зазначено в додатковій угоді.

Як вказував представник відповідача в заяві, оскільки надання правничої допомоги з представництва інтересів відповідача у справі №922/5081/23 було розпочато на стадії підготовчого провадження вже після подання учасниками справи заяв по суті спору, встановлення фіксованого гонорару було недоречним і вартість послуг адвоката визначалася у відповідності до тарифів, зазначених в Додатку 1 до Договору №27/2023.

Так, сторонами Договору №27/2023 в частині представництва інтересів Клієнта у справі №922/5081/23 було підписано:

1) Акт №3 від 29.02.2024 на загальну суму 6420,00 грн. Факт оплати підтверджується платіжною інструкцією №98714613 від 08.03.2024;

2) Акт №5 від 28.03.2024 на загальну суму 6775,00 грн. Факт оплати підтверджується платіжною інструкцією №98715648 від 09.04.2024;

3) Акт №11 від 20.05.2024 на загальну суму 13800,00 грн. Факт оплати підтверджується платіжною інструкцією №98717377 від 31.05.2024. З цієї сума 5600,00 грн було сплачено за підготовку і подання до Східного апеляційного господарського суду апеляційної скарги від 16.04.2024 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.04.2024 у справі №922/5081/23, у зв`язку з цим для цілей розподілу судових витрат відповідачем враховано суму, зменшену на 5600,00 грн, тобто 8200,00 грн;

4) Акт №12 від 13.06.2024 на загальну суму 2500,00 грн. За станом на день подання даної заяви оплата не здійснена, оскільки згідно з пунктом 3.8 Договору №27/2023 Клієнт сплачує гонорар протягом 5 банківських днів з дня підписання ним акту приймання-передачі наданих послуг. Вказаний строк на оплату не сплив. Однак, доказ оплати Клієнтом за актом №12 від 13.06.2024 буде направлений до суду одразу після проведення платежу.

Отже, загальна сума витрат ТОВ "Крона-Компані" на професійну правничу допомогу у справі №922/5081/23 склала 23895,00 грн.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Стаття 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" визначає, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 5.44 постанови від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначено, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Частинами першою та другою статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VІ як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Так, у частині першій статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що іншими видами правової допомоги є види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення:

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Отже, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта.

Відтак, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.

Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому, паралельно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час.

З огляду на наведене, такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта.

З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

Відповідна правова позиція щодо витрат на дорогу адвоката до судового засідання та у зворотному напрямку міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 903/378/22, від 23.03.2023 у справі № 921/434/21, від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19.

Отже зазначені у Актах послуги у відповідності до вищенаведених вимог статті 126 ГПК України підтверджені матеріалами справи, а тому відповідають критерію реальності (дійсності та необхідності) та розумності, їх розмір визначено у відповідності до умов договору про надання правової допомоги на підставі відповідних доказів щодо їх обсягу та вартості, в той час як позивачем у запереченнях на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат відповідача на правову допомогу, пов`язану з апеляційним переглядом справи не наведено та з матеріалів справи не вбачається неспівмірність зазначеного розміру зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову.

Суд не приймає доводи заперечень позивача на заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, щодо того, що заявлений відповідачем розмір не відповідає критеріям реальності (дійсності та необхідності), співмірності з обсягом наданих послуг та розумності, зокрема, в обґрунтування яких позивач послався на те, що інтереси відповідача під час розгляду справи окрім адвоката Рижкова І.П. також представляла Архіпова О.В. - заступник директора відповідача з юридичних питань, оскільки відповідно до положень ч. 2 статті 56 ГПК України участь особи в порядку самопредставництва не позбавляє її права мати в цій справі представника. В даному випадку, представник відповідача адвокат Рижков І.П., приймаючи участь в судових засіданнях, наводив необхідні для захисту інтересів відповідача доводи та міркування в обґрунтування правової позиції відповідача на заперечення доводів позовної заяви, яка за результатами розгляду справи була залишена частково без задоволення.

Розглянувши заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення по справі та докази, надані на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правову допомогу є законними, співмірними, обґрунтованими та доведеними, не спростованими позивачем, тому є такими, що підлягають задоволенню на користь відповідача у розмірі 16965,45 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 244, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" (вх.16161 від 17.06.2024), сформовані в системі "Електронний суд" 15.06.2024, про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат - задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кульбашної Наталії Юріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" (04074, м. Київ, вул. Лугова, буд. 12, Код ) витрати на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 16965,45 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно зі ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне додаткове рішення складено та підписано 01.07.2024.

Суддя Л.В. Шарко