ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"25" червня 2024 р. Справа № 916/1308/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Склезь Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,
За участю представників сторін:
від позивача не з`явився;
від відповідача не з`явився.
Обставини справи.
Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Громадської організації "ОДЕСЬКА АСОЦІАЦІЯ ЖЕРТВ ПОЛІТИЧНИХ РЕПРЕСІЙ" про виселення Громадської організації "ОДЕСЬКА АСОЦІАЦІЯ ЖЕРТВ ПОЛІТИЧНИХ РЕПРЕСІЙ" з нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 37,2 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 49, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2024 справу № 916/1308/24 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.
Ухвалою суду від 01.04.2024 прийнято позовну заяву Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1308/24. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 30.04.2024 о 10:00 год.
22 квітня 2024 року до суду від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради надійшло клопотання про проведення судового засідання за наявним матеріалами у справі без участі позивача.
Вказане клопотання суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 30.04.2024 відкладено підготовче засідання у справі на 28.05.2024 об 11:00 год. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 28.05.2024 об 11:00 год.
27 травня 2024 року до суду від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради надійшло клопотання про проведення судового засідання за наявним матеріалами у справі без участі позивача.
Вказане клопотання суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 28.05.2024 закрито підготовче провадження у справі № 916/1308/24. Призначено справу до судового розгляду по суті на 25.06.2024 о 09:30 год. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 25.06.2024 о 09:30 год.
Представник позивача у судове засідання 25.06.2024 не з`явився.
Представник відповідача у судове засідання 25.06.2024 не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом надсилання ухвал суду на його юридичну адресу.
Суд враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.
У разі відсутності заяви про зміну місцезнаходження, ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Однак, відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Ухвала суду про відкриття провадження у справі надсилались судом рекомендованим листом на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвали суду від 01.04.2024, від 30.04.2024 та від 28.05.2024 не отримані відповідачем у справі, про що свідчать повернуті на адресу суду поштові повідомлення з відміткою пошти „адресат відсутній за вказаною адресою (т. 1, а.с. 35-36, 48-49, 51-52).

Станом на 25.06.2024 від відповідача у справі відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Судом, також враховано те, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 3 Закону України Про доступ до судових рішень для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Суд зазначає, що з моменту відкриття провадження у справі у відповідача було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи, подання відзиву, тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У судовому засіданні 25.06.2024 після повернення з нарадчої кімнати суд проголосив вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2., 2.3. Положення про Департамент комунальної власності Одеської міської рад, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 17.03.2021 №137-VIIІ (надалі Положення), Департамент забезпечує реалізацію місцевої політики у сфері управління, ефективного використання та збереження майна комунальної власності територіальної громади м. Одеси, є органом приватизації об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси.

Департамент є уповноваженим органом, який виступає орендодавцем щодо єдиних майнових комплексів, нерухомого майна і споруд, майна, що не увійшло до статутного капіталу, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, за виключенням майна, орендодавцем якого уповноважено виступати інший виконавчий орган Одеської міської ради.

Згідно з рішеннями Виконавчого комітету Одеської міської ради Департамент є балансоутримувачем нерухомого майна та іншого окремого індивідуально-визначеного майна.

Згідно з п/п п пункту 2.4. Положення на департамент покладено функцію здійснення претензійно-позовної роботи з питань, пов`язаних з реалізацією повноважень у сфері управління об`єктами комунальної власності.

Матеріали справи свідчать, що 06 жовтня 2005 року між Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради (орендодавець) і Громадською організацією «Одеська асоціація жертв політичних репресій» (надалі орендар або відповідач) був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 747/ж/З (надалі Договір).

Відповідно до умов п. 1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею, 37,2 кв.м, першого поверху, за адресою: м. Одеса, Катерининська, 49, з метою розміщення офісу.

Цей договорі діє з 06.10.2005 до 20.09.2006 (п. 1.2. Договору).

Додатковим погодженням № 2 від 31.10.2006 було змінено, зокрема, назву орендодавця на Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, продовжено дію Договору до 20.08.2007 та змінено номер Договору з "№ 747/ж/3" на "№ 37/3".

Додатковим погодженням № 3 від 24.10.2007 було продовжено строк дії Договору до 24.10.2010 та встановлено орендну плату 1 грн в рік.

Додатковим погодженням № 4 від 14.01.2010 Договір продовжено до 01.03.2011.

Додатковим погодженням № 5 від 16.03.2011 було змінено назву орендодавця на Департамент комунальною власністю Одеської міської ради (надалі орендодавець або позивач), продовжено дію Договору до 31.12.2011 та встановлено орендну плату 1 грн в рік.

Додатковим погодженням № 6 від 02.02.2012 було продовжено дію Договору до 31.12.2012 та встановлено орендну плату 1 грн в рік.

Додатковим договором № 7 від 08.01.2013 було, зокрема, продовжено дію Договору до 31.12.2013 та встановлено орендну плату 1 грн в рік.

Додатковим договором № 8 від 31.01.2014 було продовжено дію Договору до 31.12.2014 та встановлено орендну плату 1 грн в рік.

Додатковим договором № 9 від 13.11.2014 було продовжено дію Договору до 31.12.2015 та встановлено орендну плату 1 грн в рік.

Додатковим договором № 10 від 21.01.2016 було, зокрема, продовжено дію Договору до 31.12.2016 та встановлено орендну плату 1 грн в рік.

Додатковим договором № 11 від 20.12.2016 продовжено дію Договору до 31.12.2017 та встановлено орендну плату 1 грн в рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення термін дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Позивач зазначає, що оскільки продовження договору оренди відбувається відповідно до норм Закону України «Про оренду державного та комунального майна», яким в свою чергу встановлений відповідний порядок щодо продовження договірних відносин, термін дії договору № 37/3 у редакції від 05.10.2005 закінчився 31.12.2020.

Згідно тверджень позивача, відповідачем не дотримано умови передбачені у п. 4.7. Договору оренди, де зазначено, що після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі їх в оренду та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.

В матеріалах справи наявний акт від 20 березня 2024 року обстеження нежитлового приміщення розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 49, відповідно до якого, на момент обстеження приміщення зачинене, доступу до приміщення позивач немає.

27 грудня 2019 року набрав чинності Закон України Про оренду державного та комунального майна від 03.10.2019, який введено в дію 01.02.2020.

Пунктом 7.1. Договору оренди встановлено, що питання не врегульовані цим Договором, вирішуються відповідно до чинного законодавства України.

За твердженнями позивача, беручи до уваги загальні принципи дії нормативно-правових актів в часі, а також факт погодження сторонами в пункті 7.1. Договору застосування чинного законодавства України, з 1 липня 2020 року Договір оренди має продовжуватися в порядку, визначеному Законом України Про оренду державного та комунального майна від 03.10.2019 № 157-ІХ.

Частиною 1 ст. 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна від 03.10.2019 № 157-ІХ встановлено, що продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Враховуючи вищезазначені обставини, а також те, що відповідач не відноситься до суб`єктів, які мають право на отримання в оренду державного та комунального майна без проведення аукціону, передбачених у ст. 15 Закону № 157-ІХ, а Договір пролонгується не вперше, - наступна пролонгація повинна здійснюватися відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 157-ІХ, тобто за результатами аукціону.

Позивач зазначає, що відповідачем не дотримано вимог положення ч. 3 ст. 18 Закону № 157-ІХ від 03.10.2019, а також положень пункту 143 Порядку, а саме: відповідач не звернувся до Департаменту з заявою про продовження договору оренди у відповідні строки.

Отже, як вказує позивач, відсутні будь-які підстави, передбачені Договором або нормами чинного законодавства України, якими врегульовано правовідносини, що виникли між Департаментом та відповідачем на підставі Договору, щоб на теперішній час вважати Договір оренди дійсним, а правовідносини продовженими.

За таких обставин, позивач вважає, що оскільки продовження договору оренди відбувається відповідно до норм Закону України Про оренду державного та комунального майна № 157-ІХ, яким в свою чергу встановлений відповідний порядок щодо продовження договірних відносин, термін дії договору оренди від 06.10.2005 № 37/3 закінчився 31.12.2020. Тобто договір припинився у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.

На час подання цієї позовної заяви, відповідач у добровільному порядку не передав позивачу нежитлове приміщення загальною площею 37,2 кв.м, першого поверху, за адресою: м. Одеса, Катерининська, 49, у зв`язку з чим за твердженням позивача, відповідача необхідно виселити з нежитлового приміщення загальною площею 37,2 кв.м, першого поверху, яке розташоване за адресою: м. Одеса, Катерининська, 49.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради підлягають задоволенню, з таких підстав.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом, Громадській організації "ОДЕСЬКА АСОЦІАЦІЯ ЖЕРТВ ПОЛІТИЧНИХ РЕПРЕСІЙ" згідно з Договору надано у строкове платне користування нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 37,2 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 49, строком до 20.08.2006.

Додатковими договорами до Договору неодноразово продовжувався термін дії Договору та вносились зміни до його умов в частині розрахунку орендної плати за об`єкт оренди.

Крім того, продовження Договору відбувалось відповідно до норм Закону України «Про оренду державного та комунального майна», яким в свою чергу встановлений відповідний порядок щодо продовження договірних відносин, термін дії Договору у редакції від 05.10.2005 закінчився 31.12.2020.

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина четверта статті 291 Господарського кодексу України).

Відповідно до умов п. 7.9. Договору дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

27 грудня 2019 року набрав чинності Закон України Про оренду державного та комунального майна від 03.10.2019, який введено в дію 01.02.2020 (надалі - Закон).

За загальним принципом, дія нормативно-правового акту в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Пунктом 2 Перехідних та прикінцевих положень Закону України Про оренду державного та комунального майна від 03.10.2019 №157-ІХ встановлено, що договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше:

- Набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 ч. 2 ст. 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року.

Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом.

Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Пунктом 7.1. Договору встановлено, що питання не врегульовані цим Договором, вирішуються відповідно до чинного законодавства України.

Приймаючи до уваги загальні принципи дії нормативно-правових актів в часі, а також факт погодження сторонами в пункті 7.1. Договору застосування чинного законодавства України, з 1 липня 2020 року Договір має продовжуватись в порядку, визначеному Законом України Про оренду державного та комунального майна від 03.10.2019 № 157-ІХ.

Частиною 1 ст. 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна від 03.10.2019 № 157-ІХ встановлено, що продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які:

- укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше;

- укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону;

- укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону;

- укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством (частина 2).

Частиною 3 ст. 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна від 03.10.2019 № 157-ІХ встановлено, що договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди

Порядком передачі в оренду державного та комунального майна затвердженого Кабінетом Міністрів України від 03 червня 2020 року № 483 який набув чинності з 16.06.2020 (надалі - Порядок), після публікації на урядовому порталі - передбачений новий порядок щодо продовження та припинення договір оренди з боку орендодавця та орендарів з дотриманням відповідних строків.

Відповідно до п. 134 Порядку, продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону або без проведення аукціону в передбачених Законом випадках.

Згідно з пунктом 143 Порядку, орендар, що має намір продовжити договір оренди, що підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та повідомляє про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна.

Заява подається шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі.

Орендар, який бажає отримати компенсацію вартості здійснених ним невід`ємних поліпшень, також подає документи, передбачені пунктом 165 цього Порядку.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини, те, що відповідач не відноситься до суб`єктів, які мають право на отримання в оренду державного та комунального майна без проведення аукціону передбачених у ст. 15 Закону № 157-ІХ, а Договір пролонгується не вперше, - наступна пролонгація повинна здійснюватися відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 157-ІХ, тобто за результатами аукціону.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем не дотримано вимог положення ч. 3 ст. 18 Закону № 157-ІХ від 03.10.2019, а також положень пункту 143 Порядку, а саме відповідач не звернувся до Департаменту з заявою про продовження Договору у відповідні строки, та на даний час у встановленому зазначеними вище нормами права порядку передбачена заява до позивача не надходила.

Отже, відсутні будь-які підстави передбачені Договором або нормами чинного законодавства України, якими врегульовано правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем на підставі Договору, щоб на теперішній час вважати Договір дійсним, а правовідносини продовженим.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України Про оренду державного та комунального майна № 157-ІХ, договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до умов п. 7.9. Договору дія договору оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (ч. 4 ст. 291 ГК України).

У свою чергу, припинення договору оренди свідчить про відсутність у орендаря правових підстав для подальшого користування об`єктом оренди.

За таких обставин, оскільки продовження договору оренди відбувається відповідно до норм Закону України Про оренду державного та комунального майна № 157-ІХ, яким в свою чергу встановлений відповідний порядок щодо продовження договірних відносин, термін дії Договору № 37/3 закінчився 31.12.2020, тобто договір припинився у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.

Частиною 2 статті 795 ЦК України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Приписами ст. 785 ЦК України встановлено обов`язок орендаря у разі закінчення строку дії договору оренди або у випадку його дострокового розірвання повернути орендоване майно за актом у належному стан, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду.

Пунктом 4.7. Договору встановлено, що після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі їх в оренду, та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.

В матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем об`єкту комунальної власності нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 37,2 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 49, яке було передане в володіння та користування відповідача згідно з Договором.

Водночас в матеріалах справи наявний акт обстеження нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 49, від 20.03.2024, з якого слідує, що приміщення зачинене, доступу немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Господарський суд вказує, що припинення дії Договору позбавило орендаря набутих ним прав користування нерухомим майном, а тому Громадська організація "ОДЕСЬКА АСОЦІАЦІЯ ЖЕРТВ ПОЛІТИЧНИХ РЕПРЕСІЙ" мала повернути орендоване майно орендодавцю.

За таких обставин, беручи до уваги те, що нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 37,2 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 49, належить на праві власності територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради, доказами чого свідоцтво від 25.03.2009 (т.1, а.с. 25) та витяг про реєстрацію права власності від 01.04.2009 (т.1, а.с. 26), та те, що згідно п. 2.3 та п. 2.4 Положення про Департамент, саме він є балансоутримувачем нерухомого майна територіальної громади та здійснює претензійно-правову роботу з питань, пов`язаних з реалізацією повноважень у сфері управління об`єктами комунальної власності, Департамент цілком правомірно вимагає усунення перешкод у користуванні шляхом виселення Громадської організації "ОДЕСЬКА АСОЦІАЦІЯ ЖЕРТВ ПОЛІТИЧНИХ РЕПРЕСІЙ" зі спірного приміщення.

З огляду на вищевикладене, вимога позивача про виселення відповідача з нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 37,2 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 49, підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Виселити Громадську організацію "ОДЕСЬКА АСОЦІАЦІЯ ЖЕРТВ ПОЛІТИЧНИХ РЕПРЕСІЙ" (65011, м. Одеса, вул. Катерининська, буд 49; ) з нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 37,2 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса. Катерининська, 49, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; ).

3. Стягнути з Громадської організації "ОДЕСЬКА АСОЦІАЦІЯ ЖЕРТВ ПОЛІТИЧНИХ РЕПРЕСІЙ" (65011, м. Одеса, вул. Катерининська, буд 49; ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, ) суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 04 липня 2024 р.

Суддя Нікітенко С.В.