ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
26.06.2024 Справа № 914/3296/20
Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Щерби О.Б, у справі
за позовом: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз»
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Атаманюка Любомира Зіновійовича
про: стягнення 348 058,76 грн. вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу,
позивача: Турчиняк Я.І.,
відповідача: Босяк М.Б.,
На розгляді Господарського суду Львівської області перебувала справа №914/3296/20 за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до Фізичної особи-підприємця Атаманюка Любомира Зіновійовича про стягнення 348 058, 76 грн вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.11.2021р. (суддя Козак І.Б.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2022р. (колегія суддів у складі: Орищин Г.В., Галушко Н.А., Желік М.Б.) рішення господарського суду Львівської області залишено без змін.
Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 31.05.2022р. заяву фізичної-особи підприємця Атаманюка Любомира Зіновійовича задоволено частково та ухвалено стягнути з акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на користь фізичної-особи підприємця Атаманюка Любомира Зіновійовича 20 000,00 грн. витрат на правову допомогу з 33 000,00 грн. заявлених.
01.08.2022р. Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалено постанову, якою постанову Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2022р. та рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2021р. у справі №914/3296/20 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.
Західним апеляційним господарським судом ухвалено постанову від 12.12.2022 року у даній справі, де враховуючи те, що рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2021р., прийняте по суті справи №914/3296/20, та постанова Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2022р. у справі №914/3296/20, про залишення вказаного рішення без змін, скасовані, додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 31.05.2022р., також підлягає скасуванню, як невід`ємна частина оскаржуваного (по суті спору) рішення суду, що нерозривно пов`язане із результатом вирішення спору по суті. При цьому, розгляд заяви ФОП Атаманюка Любомира Зіновійовича про розподіл судових витрат підлягає розгляду місцевим господарським судом за результатами нового розгляду справи.
Внаслідок автоматизованого розподілу судової справи між суддями, проведеного 07.09.2022р., справу №914/3296/20 передано на розгляд судді Король М.Р.
Ухвалою суду від 12.09.2022р. прийнято справу №914/3296/20 до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.06.2024р. у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
17.06.2024р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Львівської області надійшла заява Фізичної особи-підприємця Атаманюка Любомира Зіновійовича про розподіл судових витрат у справі №914/3296/20 за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до відповідача: Фізичної особи-підприємця Атаманюка Любомира Зіновійовича про стягнення 348 058,76 грн. вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу.
Так, у вказаній заяві заявник (відповідач) просить суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу, надану під час попереднього розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 33 000 грн згідно з договірними зобов`язаннями ФОП Атаманюка Л.З. із адвокатом Анохіним Ю.; витрати за проведення судової експертизи в суді першої інстанції на підставі ухвали Господарського суду Львівської області від 16.03.2021р.; витрати на професійну правничу допомогу за представництво інтересів клієнта в суді касаційної інстанції в сумі 8500,00 грн, надану адвокатом Стареньким О.С.; витрати на професійну правничу допомогу за представництво інтересів клієнта під час повторного перегляду справи в суді першої інстанції на суму 46 500,00 грн, надану адвокатами Стареньким О.С. та Босяк М.Б.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.06.2024р. прийнято до розгляду зазначену заяву та призначено судове засідання на 26.06.2024 року.
Вказане клопотання обгрунтовано тим, що заявлені витрати є значно завищеними та не відповідають критерію розумності.
Представник заявника (відповідача) під час судового засідання 26.06.2024р. просив задовольнити заяву про розподіл судових витрат у справі.
Представник позивача проти заяви заперечив з підстав, аналогічних викладеним у поданому клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу.
Розглянувши заяву про розподіл судових витрат у справі, суд дійшов висновку про наступне.
Згідно з частиною 1 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з проведенням експертизи (частина 3 статті 123 ГПК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Положення статті 126 ГПК України передбачають, що для цілей розподілу судових витрат суд враховує: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з частиною 5 статті 126 ГПК України, в разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 6 статті 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Заперечуючи проти заяви про розподіл судових витрат у даній справі, позивач наголосив, що розмір таких витрат, є фактично надмірним.
Відповідно до частин 1-3 статті 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Застосування відповідних положень статті 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників. При цьому, аналіз частини другої статті 124 ГПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
У постанові Верховного Суду від 14.12.2021р. у справі № 922/676/21 викладено правовий висновок про те, що відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.
Як слідує з матеріалів справи, відповідачем при попередньому розгляді справи у поданому відзиві було зазначено попередній розрахунок витрат на професійну правову правничу допомогу у розмірі 33 000, 00 грн.
Докази цих витрат на правничу допомогу вже були подані до суду разом із заявою про ухвалення додаткового рішення від 18.11.2021р..
Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу відповідач надав суду:
-Договір надання правничої допомоги від 21.01.2021р.;
-Акт приймання-передачі наданих послуг від 17.11.2021р.;
-Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1238 від 17.11.2006р.;
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
При цьому, суд повинен враховувати принципи співмірності та розумності судових витрат, характер спірних правовідносин та обсяг матеріалів справи.
Крім того, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020р. у справі №910/4201/19).
У постанові від 11.11.2021р. у справі №910/7520/20 Верховний Суд вказав, що суд має визначити, чи є обгрунтованим визначений розмір і чи є підстави для відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України незалежно від відсутності клопотання про зменшення витрат.
Відповідно, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
Отже, суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).
Суд зазначає, що за змістом положень ГПК України про стягнення вартості послуг адвоката, такі є по-суті оплатою відповідачем наданих послуг з правничої допомоги. І в цьому аспекті оцінка вартості послуг відповідачем не має беззаперечного статусу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Водночас, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Суд вважає, що заявлені відповідачем витрати на правову допомогу у розмірі 33 000,00 грн у попередньому розгляді справи з урахуванням всіх аспектів і складності справи, а також час, який би міг витратити адвокат на вивчення матеріалів справи та підготовку заяв по суті справи, як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, не відповідають критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їх розміру.
Суд зазначає, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 33 000, 00 грн не є співмірними із ціною позову та складністю справи.
Відтак, оскільки стягнення адвокатських витрат у заявленому розмірі не відповідатиме критеріям розумності, необхідності, співмірності, справедливості і становитиме надмірний тягар для позивача, суд дійшов висновку, що до стягнення підлягає 20 000, 00 грн. витрат на правову допомогу.
Отже, на підставі викладеного, враховуючи що в позові відмовлено, беручи до уваги право суду не присуджувати (не розподіляти) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, враховуючи баланс інтересів сторін у даному питанні, суд вважає адекватним розміром правничої допомоги, яка може бути покладена на позивача при попередньому розгляді справи складає розмір 20 000,00 грн.
Як слідує з рішення суду від 12.06.2024р. за наслідками розгляду даної справи, яким було відмовлено у задоволенні позову, судом не було вирішено питання щодо розподілу витрат на проведення експертизи.
При цьому, докази понесених відповідачем витрат на проведення експертизи підтверджуються матеріалами справи, в т.ч., актом №2 здачі-приймання висновку експерта №1791, а також безпосередньо самим висновком експерта, та були наявні під час вирішення справи та прийняття судом рішення у ній.
З огляду на викладене, враховуючи приписи ч. 4 ст. 129 ГПК України та п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України, суд вважає за необхідне заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі в частині відшкодування витрат на проведення експертизи, понесених відповідачем, задовольнити.
З урахуванням наведеного, підлягають відшкодуванню на користь відповідача, понесені ним витрати за проведення судової експертизи в суді першої інстанції на підставі ухвали Господарського суду Львівської області від 16.03.2021р., розмір яких складає 4 805,10 грн. та підтверджується актом №2 здачі-приймання висновку експерта №1791.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу за представництво інтересів клієнта в суді касаційної інстанції в сумі 8500,00 грн, надану адвокатом Стареньким О.С., суд зазначає наступне.
Суду касаційної інстанції разом із відзивом на касаційну скаргу від 15.06.2022р. відповідачем було надано наступні документи в підтвердження понесених витрат, а саме:
-Ордер ВС №1146316 від 15.06.2022р.;
-Договір про надання професійної правничої допомоги №04-06/22 від 11.06.2022р.;
-Рахунок на оплату послуг №2-06 від 11.06.2022р.;
-Квитанція №34Т5-528М-10Т0-К934 про сплату 8 500,00 грн.
-Платіжне доручення №340243700 від 13.06.2022р. про надходження 8 500,00 грн.
Тобто, як слідує із наведеного, відповідач не надав належних та достатніх доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, адже акт наданих послуг, як доказ факту надання правової допомоги, до матеріалів справи не долучено.
Верховний Суд в постанові від 30.09.2020р. у справі №379/1418/18 зауважив, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
В питанні надання доказів суд звертає увагу також на позицію Верховного Суду в постанові від 20.07.2021р. у справі №922/2604/20, яким зауважено, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом, тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності (п.31 постанови).
Разом з тим, суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані докази, що договір про надання правової допомоги був виконаний, на підтвердження його виконання подається акт виконаних робіт, специфікація чи рахунок з детальним описом робіт, які були виконані адвокатом, однак таких суду касаційної інстанції подано не було.
Рахунок на оплату послуг №2-06 від 11.06.2022р., викладений окремим документом, не є належним доказом наданих послуг та прийняття їх замовником, оскільки в графі: «найменування (товари, роботи, послуги)» не наведено детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, натомість зазначено загальний вид послуги «представництво клієнта у Верховному Суді по справі №914/3296/20 (п.п.2.3 Договору №04-06/22 від 11.06.2022».
Суд зазначає, що зміст вказаного пункту договору також не містить переліку послуг/виконаних робіт, що надавалися чи будуть надаватися на стадії касаційного розгляду справи.
Договір про надання правової допомоги є лише наміром сторін, проте факт його виконання повинен бути підтвердженим належними та допустимими доказами, однак такі, в контексті наведеного, відсутні в матеріалах справи. Саме акт наданих послуг в сукупності із іншими доказами підтверджує факт належного виконання взятих зобов`язань.
Відтак, відповідач не надав суду доказів на підтвердження факту та обсягу надання адвокатом професійної правничої допомоги за договором під час розгляду справи в касаційній інстанції.
Судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають доведенню на загальних підставах.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.77 Господарського процесуального кодексу України).
Тож, оскільки відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено факту та обсягу наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), підстави для стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 500,00 грн. під час касаційного розгляду відсутні.
У той же час, 01.08.2022р. Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалено постанову, якою постанову Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2022р. та рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2021р. у справі №914/3296/20 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.
У випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.04.2023р. у справі №924/600/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023р. у справі № 199/3152/20.
Судом встановлено, що при новому розгляді справи в судій першої інстанції відповідачем при поданні письмових пояснень з урахуванням висновків Верховного Суду у цій справі, вказано, що окрім вже здійснених судових витрат на правову допомогу при попередньому судовому розгляді справи, витрати відповідача на правову допомогу в суді першої інстанції під час нового розгляду становитимуть орієнтовно 22 000,00 грн.
Разом із цим, остаточний розмір судових витрат буде визначено та уточнено відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України.
12.06.2024р. відповідачем усно в судових дебатах заявлено про розподіл судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, докази про розмір яких будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Отже, відповідачем при новому розгляді справи надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, разом із першою заявою по суті спору - письмовими поясненнями.
Відтак, судом, щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу за представництво інтересів клієнта під час нового розгляду справи в суді першої інстанції на суму 46 500,00 грн, надану адвокатами Стареньким О.С. та Босяк М.Б., встановлено наступне.
11.06.2022р. ФОП Атаманюк Л.З. та АБ Остапа Старенького укладено Договір про надання професійної правничої допомоги №04-06/22, згідно з п.п.2.3 якого вказано, що адвокатська допомога полягає у наданні послуг Клієнту щодо представництва його прав, свобод та інтересів у господарському спорі №914/3296/20 за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ФОП Атаманюка Любомира Зіновійовича про стягнення 348 058, 76 грн вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу на стадіях касаційного розгляду справи.
26.08.2022р. сторонами укладено Договір про внесення змін до Договору №04-06/22 від 11.06.2022, яким сторони домовилися у п.2.3. Договору словосполучення: «на стадії касаційного розгляду справи» змінити на словосполучення: «на всіх стадіях розгляду справи».
Також, у договорі про внесення змін, сторони обумовили, що розрахунок гонорару за правничі послуги в суді першої та апеляційної інстанції згідно цього Договору здійснюється за кожну окрему правничу дію, з урахуванням такої їх вартості, зокрема:
- 2 000,00 грн прибуття до суду для участі у судовому засіданні або участь в одному судовому засіданні без врахування його тривалості;
- 2 500,00 грн вартість підготовки та подання письмових пояснень з урахуванням вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 01.08.2022р.
Відповідно до п.п.2.2. Договору №04-06/22 від 11.06.2022р. зі змінами адвокатську правову допомогу на підставі цього договору від імені Бюро надає адвокат Старенький Остап Степанович або інший адвокат, обраний Бюро, якому було виписано ордер на підставі цього Договору.
28.09.2022р. АБ Остапа Старенького згідно п.п.2.2. Договору видало адвокату Старенькому Остапу Степановичу ордер про надання правової допомоги ВС №1162702.
21.02.2023р. між Адвокатським бюро Остапа Старенького, яке діяло в інтересах ФОП Атаманюка Любомира Зіновійовича, згідно з п. 7.2. Договору №04-06/22 зі змінами від 26.08.2022 укладено з Адвокатським бюро Романа Посікіри договір про надання професійної правничої допомоги №21/2-1 (23).
Так, сторони домовились щодо представництва Адвокатським бюро Романа Посікіри інтересів ФОП Атаманюка Любомира Зіновійовича на визначених у договорі №04-06/22 від 11.06.2022 умовах, у т.ч. щодо обсягу та вартості послуг, порядку їх обчислення, прийому-передачі.
Окрім того, сторони погодили наступний розрахунок гонорару за правничі послуги в суді першої інстанції, з урахуванням такої їх вартості, а саме:
- 2 000,00 грн прибуття до суду, участь в одному судовому засіданні без врахування його тривалості;
- 2 500, 00 грн підготовка та подання письмових пояснень, заперечень, заяв по суті справи;
- 2000, 00 грн підготовка та подання заяв з процесуальних питань;
- 1000, 00 грн консультація клієнта;
- 2000, 00 грн ознайомлення з матеріалами справи.
22.02.2023р. Адвокатське бюро Романа Посікіри видало адвокату Босяк М.Б. ордер на надання правової допомоги ВС №1183623.
14.06.2024р. між АБ Романа Посікіри та ОСОБА_1 було підписано акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги №21/2-1(23), відповідно до якого виконавцем було надано, а замовником прийнято послуги на загальну суму 46 500, 00 грн.
Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
У постанові від 16.11.2022р. у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Так, подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
До того ж, частина 3 статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Отже, суд дійшов висновку, що наданий до матеріалів справи акт приймання-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги від 14.06.2024р. у справі №914/3296/20, в якому наведено детальний опис наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, витрачений адвокатом час та загальна вартість послуг, є достатнім та належним доказом для розподілу судових витрат.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Оцінюючи заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, суд виходить з того, щоб відповідні витрати не мали надмірний характер, а також відповідали критеріям співмірності, розумності та обґрунтованості такого розміру з урахуванням обставин справи.
Суд дійшов висновку про обґрунтованість та співмірність заявлених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, ураховуючи обсяг матеріалів справи, складність справи, критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру та обсягу наданих послуг, саме у розмірі 23 250,00 грн.
Щодо зауважень позивача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що розмір витрат за надання відповідної послуги підлягає зменшенню, однак відповідні витрати підлягають відшкодуванню у визначеному судом розмірі, як необхідні для захисту інтересів відповідача.
Отже, суд дійшов висновку про те, що за наслідками першого розгляду справи та нового розгляду справи в суді першої інстанції з позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 43 250,00 грн. та 4 805,10 грн. витрат за проведення судової експертизи.
Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 221, 233, 238, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
1.Заяву Фізичної особи-підприємця Атаманюка Любомира Зіновійовича про розподіл судових витрат задовольнити частково.
3.В іншій частині заяви відмовити.
4.Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
Додаткове рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.
Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст додаткового рішення складено 01.07.2024 р.
Суддя Король М.Р.