ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2024 Справа № 917/306/24

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., за участю секретаря судового засідання Сілаєвої О. Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго м.Горішні Плавні

до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

про зобов`язання здійснити перерахунок обсягу електричної енергії

представники сторін не з`явились

встановив:

До Господарського суду Полтавської області звернулось Комунальне виробниче підприємство «Теплоенерго» м. Горішні Плавні з позовом до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про зобов`язання здійснити перерахунок в частині нарахування 106082 кВт/год обсягу електричної енергії на суму 105644,94 грн.

В обґрунтування вимог позивач у позові вказує, що виставлені відповідачем рахунки на нарахування 106 082 кВт/год обсягу електричної енергії на суму 105 644,94 грн є неправомірними підлягають виключенню з розрахунку та здійсненню перерахунку.

Відповідач у відзиві на позов (вхід. № 4636 від 04.04.2024; а.с. 70-76) проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що:

- суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права;

- рішення комісії Комсомольської філії Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» з розгляду акта про порушення №00001394 від 15.09.2020, оформлене протоколом засідання комісії по розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ №00001394 від 30.09.2020, не містить ні обсягу недоврахованої електричної енергії, ні її вартості у відповідності до вимог п.8.4. ПРРЕЕ. Цей факт підтверджується у постанові Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 у справі №917/1848/20;

- позивач у прохальній частині позовної заяви не конкретизує, за який саме період відповідач має зробити перерахунок нарахованого обсягу електричної енергії, що також впливає на ефективність способу захисту позивача;

- правовими нормами встановлено окремий порядок визначення обсягу електричної енергії, спожитої споживачем у разі тимчасового порушення роботи вузла обліку не з вини споживача;

- по фідеру головної знижувальної підстанції 1 (далі - ГПП1) комірка 32 було виявлено небаланс електричної енергії між лічильником №7323252 Приватного акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАт ПГЗК) та лічильником No96241078 розподільчої підстанції 7(далі РП 7) комірка 1 КВП «Теплоенерго». КВП «Теплоенерго» є єдиним споживачем електричної енергії на цьому фідері (передавальній лінії). Лічильники ПрАТ ПГЗК та КВП «Теплоенерго» з автоматичною передачею та архівацією даних, тому показники цих лічильників та напругу АТ «Полтаваобленерго» має можливість відстежити за допомогою Автоматизованої системи автоматизованого обліку електроенергії (далі - АСКОЕ) та Автоматизованого робочого місця Енергоцентру обліку енергоресурсів (далі - APM). Здійснивши аналіз споживання лічильників ПрАТ ПГЗК та КВТ «Теплоенерго» за період з 15.07.2020 по 15.09.2020 виявлено, що збій в роботі по фазі «В» виник з 25.07.2020 по 15.09.2020, про що свідчать дані з програмного комплексу АРМ. З урахуванням того, що лічильник електричної енергії ПрАТ ПГЗК, ГПП 1 комірка 32, є комерційним АТ «Полтаваобленерго» пораховано різницю споживання між лічильниками ГПП 1 комірка 32 та РП 7 комірка 11;

-отже, по лічильнику ГПП №7323252 за цей період спожито 211498 кВт/г, а по лічильнику РП7 №4942 кВт/г та враховуючи існуючі втрати електричної енергії в лінії, а саме - 474 кВт/г, виникла різниця споживання в кількості 106 082 кВт/г.

Позивач у відповіді на відзив (вхід. № 5190 від 16.04.2024; а.с. 145-147) підтримав позовні вимоги та звертає увагу на те, що позивач, як споживач електричної енергії, не причетний до порушення жодних правил і нарахування за електричну енергію виконані безпідставно, а у відповідача були всі можливості відстежити порушення якості продукції, що постачається позивачу і вжити заходів щодо своєчасного усунення цих порушень відразу після їх виникнення, але впродовж декількох місяців відповідач не проводив жодних дій, і щомісяця підписувалися акти приймання-передачі електричної енергії без жодних зауважень, що ставить під сумнів правомірність дій працівників відповідача.

Відповідач надав заперечення (вхід. № 5577 від 22.04.2024; а.с. 158-161), в яких заперечує проти задоволення позову з підстав неправильно обраного позивачем способу захисту.

Позивач подав заяву від 01.07.2024 про розгляд справи без його участі.

Відповідач подав заяву від 02.07.2024 про розгляд справи без його участі.

Ці заяви суд задовольнив.

У цій справі були вчинені наступні процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2024 (а.с. 46) цей позов переданий на розгляд судді Безрук Т. М. за номером справи 917/306/24.

Ухвалою від 01.03.2024 (а.с. 51-52) суд залишив позовну заяву без руху та встановив строк для усунення недоліків. Позивач у встановлений судом строк виправив вказані недоліки (а.с. 55-61).

Ухвалою від 20.03.2024 (а.с. 62) суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження, призначив справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Вказана ухвала суду надсилалась позивачу та відповідачу в їх електронні кабінети у підсистемі Електронний суд та доставлена їм 20.03.2024 о 14:52 год (довідки про доставку електронного листа від 20.03.2024 - а.с. 63, 64).

Відповідно до п. 2 ч. 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Отже, ухвала від 20.03.2024 доставлена сторонам в установленому порядку.

Відповідач подав клопотання (вхід. № 4639 від 04.04.2024; а.с. 123-124) про розгляд справи у судовому засіданні.

Ухвалою від 08.04.2024 (а.с. 129) суд призначив розгляд справи у судове засідання на 16.04.2024.

Про час і місце розгляду справи учасники справи повідомлені належним чином шляхом надсилання ухвали від 08.04.2024 позивачу та відповідачу в їх електронні кабінети у підсистемі Електронний суд (довідки про доставку електронного листа від 10.04.2024 - а.с. 130,131).

Ухвалою від 16.04.2024 суд відклав розгляд справи.

Ухвалою від 19.06.2024 суд призначив судове засідання у цій справі на 02.07.2024.

Про час і місце розгляду справи по суті учасники справи повідомлені належним чином шляхом надсилання ухвали від 19.06.2024 позивачу та відповідачу в їх електронні кабінети у підсистемі Електронний суд (довідки про доставку електронного листа від 19.06.2024 - а.с. 222, 223).

Позивач та відповідач подали заяви від 01.07.2024 та від 02.07.2024 про розгляд справи без їх участі.

Під час розгляду справи по суті суд дослідив всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 02.07.2024 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Комунальне виробниче підприємство «Теплоенерго» м. Горішні Плавні (далі позивач, КВП «Теплоенерго» м. Горішні Плавні») заявою від 01.01.2019 приєднався до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії № 21202014 (а.с. 16), запропонованим Акціонерним товариством «Полтаваобленерго» (далі відповідач, АТ «Полтаваобленерго»).

Позивач у позові вказує, що 02.10.2020 на адресу позивача надійшов протокол № 00001394 від 30.09.2020 про порушення позивачем Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), а саме: п.п. 2.3.4, 5.5.5.8, 8.2.4, розрахунок кількості недоврахованої електроенергії за період з 25.07.2020 по 16.09.2020 106 082 кВт/год (а.с.59).

Позивач у позові вказує, що 05.10.2020 позивач одержав рахунок на суму 105 644,94 грн (а.с.58 на звороті) та попередження про припинення надання послуги з розподілу електричної енергії з 20.10.2020 (а.с.60).

Позивач зазначає, що рішенням Господарського суду Полтавської області від 26.05.2022 у справі № 917/1950/21 позовні вимоги Комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» м. Горішні Плавні задоволено в повному обсязі, скасовано рішення комісії Комсомольської філії Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» з розгляду акта про порушення №00001394 від 15.09.2020, оформлене протоколом засідання комісії по розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ №00001394 від 30.09.2020.

За наведеного, позивач звернувся із цим позовом до суду, вважає виставлені відповідачем рахунки про нарахування обсягу 106082 кВт/год на суму 105644,94 грн неправомірними та прохає зобов`язати Акціонерне товариство «Полтаваобленерго» здійснити перерахунок в частині нарахування 106082 кВт/год обсягу електричної енергії на суму 105644,94 грн на користь Комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» м. Горішні Плавні.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 ЦК України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами частини 1 статті 67 Господарського кодексу України (далі ГК України) унормовано, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. ст. 4. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживання електричної енергії здійснюється на договірних засадах.

Пунктом 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що споживач енергії зобов`язаний дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів.

Пунктом 5.5.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312 (далі - Правила, ПРРЕЕ) визначено, що споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів, дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів, забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та електроприладів згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативно-правових актів України.

У відповідності до абзаців 1, 2 п. 2.1.4. ПРРЕЕ договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою договору, що є додатком 3 до цих Правил та розміщений на головній сторінці веб-сайту АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» за адресою: www/poe.pl.ua.

Відповідно до змісту статей 11, 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019р. у справі № 522/12901/17-ц.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

За приписами статей 15, 16 ЦК України, статті 20 ГК України способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Іншими словами, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Визначаючи належність обраного позивачем способу захисту, слід оцінювати його ефективність для захисту того права чи інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду. Вимога про захист цивільного права або інтересу має відповідати змісту цього права чи інтересу, характеру його порушення, оспорювання або невизнання і повинна забезпечувати поновлення права чи інтересу, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати отримання відповідного відшкодування (пункти 69 та 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц).

Надаючи правову оцінку належності обраного заінтересованою особою способу захисту, судам слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 13 Конвенції Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, як ефективний засіб (спосіб) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, зрештою ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

При цьому, судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 26.05.2022 у справі №917/1950/21 позовні вимоги Комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» м. Горішні Плавні задоволено в повному обсязі, скасовано рішення комісії Комсомольської філії Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» з розгляду акта про порушення №00001394 від 15.09.2020, оформлене протоколом засідання комісії по розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ №00001394 від 30.09.2020 (а.с.38-41; адреса доступу: https://reestr.court.gov.ua/Review/104581801).

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень Рішення Господарського суду Полтавської області від 26.05.2022 у справі № 917/1950/21 на цей час набрало законної сили.

При цьому суд у рішенні від 26.05.2022 у справі № 917/1950/21зазначив, що відповідно до п. 8.2.5 ПРРЕЕ акт про порушення оформлюється у разі виявлення порушень споживачем цих Правил. Визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії здійснюється оператором системи на підставі акта про порушення, складеного у порядку, визначеному цими правилами, у разі виявлення порушень зазначених п. 8.4.2 Правил. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Судом встановлено, що порушень зазначених у п. 8.4.2 ПРРЕЕ позивач не вчиняв. Також відсутні будь-які порушення передбачені ст. 77 Закону України "Про ринок електричної енергії". Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення, оформлене протоколом засідання комісії № 00001394 від 30.09.2020, було прийнято з порушеннями, які спростовують його дійсність, достовірність та законність, та вирішив скасувати рішення комісії Комсомольської філії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" з розгляду акта про порушення № 00001394 від 15.09.2020, оформлене протоколом засідання комісії по розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ № 00001394 від 30.09.2020.

Позивач у позові зазначає, що відповідач неодноразово направляв на адресу позивача попередження про припинення послуги розподілу електричної енергії. При цьому у позові позивач не конкретизує реквізити вказаних попереджень (номер та дата).

Позивач у позові зазначає, що «виставлені відповідачем позивачу рахунки, в яких міститься безпідставне нарахування обсягу 106082 кВт/год на суму 105644,94 грн, є неправомірними та передбачає виключення відповідного обсягу з розрахунку та здійснення перерахунку у відповідній частині».

При цьому у позові позивач не конкретизує реквізити рахунків (номер та дата), в яких на його думку наявне безпідставне нарахування.

Позивач у прохальній частині позовної заяви не конкретизує, за який саме період відповідач має зробити перерахунок нарахованого обсягу електричної енергії, що також впливає на ефективність способу захисту позивача.

Суд зазначає, що сам по собі факт виставлення відповідачем позивачу рахунків на оплату послуг з розподілу електричної енергії без звернення до суду з позовом про стягнення відповідного боргу та направлення попереджень про припинення послуги з розподілу електричної енергії без їх фактичного виконання, не свідчать про порушення прав позивача.

У під.п 8.2.7 глави 8.2 ПРРЕЕ вказано, що у разі незгоди споживача з фактом безоблікового споживання електричної енергії та відмови від сплати вартості необлікованої електричної енергії оператор системи звертається з позовом до суду для підтвердження факту безоблікового споживання електричної енергії та стягнення вартості необлікованої електричної енергії.

Спірні питання, які виникають між сторонами при складанні акта про порушення та/або визначенні обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, вирішуються Регулятором, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики відповідно до компетенції, енергетичним омбудсменом та/або судом.

Якщо судом прийнято рішення, яким спростовано факт безоблікового споживання електричної енергії споживачем та/або відмовлено оператору системи в задоволенні позову щодо стягнення зі споживача вартості необлікованої електричної енергії, розрахованої на підставі акта про порушення, та за умови набрання рішенням суду законної сили оператор системи скасовує відповідний акт про порушення.

Отже, вказаною правовою нормою встановлені відповідні способи захисту порушеного права.

У разі незгоди споживача з фактом безоблікового споживання електричної енергії та відмови від сплати вартості необлікованої електричної енергії, такі доводи можуть розглядатися господарським судом лише при існуванні та розгляді спору між сторонами щодо виконання зобов`язання в частині нарахування та оплати послуг з розподілу електричної енергії за договором про надання послуг, зокрема за позовом відповідача про стягнення з позивача заборгованості за спірний обсяг електроенергії за відповідний період.

З огляду на вищевказане, позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права.

Позивач у позові посилається на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 910/17955/17 про те, що вимога про скасування рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості є способом захисту прав та інтересів, установлених законом, оскільки таке рішення комісії, оформлене протоколом з розгляду акта про порушення ПРРЕЕ, безпосередньо впливає на права та обов`язки відповідного суб`єкта господарювання у контексті його відносин з електропередавальною організацією та створює загрозу припинення електропостачання споживачу.

Проте, вказана правова позиція не може бути врахована судом при оцінці відповідності та ефективності способу захисту порушеного права, про який заявлено у цьому позові, оскільки у справі 917/306/24 не заявлялися вимоги про скасування рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості, а заявлені вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок в частині нарахування 106082 кВт/год обсягу електричної енергії.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Разом з цим обрання особою неналежного способу захисту порушеного права в судовому порядку, який не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і характеру його порушення, а також не призводить до поновлення порушеного права цієї особи є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє у позові в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судові витрати позивача на сплату 3028,00 грн судового збору, сплаченого за платіжною інструкцією № 214 від 19.02.2024 (а.с. 5) покладаються на позивача.

Керуючись ст. 252, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення: 02.07.2024.

Суддя Т. М. Безрук