ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2024 р. Cправа № 902/204/24

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни,

за участю секретаря судового засідання Макогін О.І.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Керівника Гайсинської окружної прокуратури (23700, Вінницька область, місто Гайсин, вулиця Волонтерів, будинок 15А, ідентифікаційний код юридичної особи 02909909)

в інтересах держави в особі:

позивача - Бершадської міської ради (24400, Вінницька область, Гайсинський район, місто Бершадь, вулиця Героїв України, будинок 23, ідентифікаційний код юридичної особи 04051033)

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (21037, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Пирогова, будинок 131, ідентифікаційний код юридичної особи 41835359)

про визнання додаткових угод до договору постачання електричної енергії недійсними та повернення безпідставно сплачених коштів

за участю:

прокурора Міняйло І.М., згідно посвідчення

представника позивача не з`явився

представника відповідача адвокат Обертюх Т.С., згідно довіреності

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Вінницької області 26.02.2024 року надійшла позовна заява № 51/1-487вих24 від 22.02.2024 (вх. № 209/24 від 26.02.2024) керівника Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Бершадської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" з такими вимогами:

- визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 14.06.2021 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу укладеного між Бершадською міською радою та ТОВ "Енера Вінниця";

- визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 06.08.2021 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Бершадською міською радою та ТОВ "Енера Вінниця";

- визнати недійсною додаткову угоду № 1/2 від 17.08.2021 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Бершадською міською радою та ТОВ "Енера Вінниця";

- визнати недійсною додаткову угоду № 1/3 від 20.08.2021 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Бершадською міською радою та ТОВ "Енера Вінниця";

- визнати недійсною додаткову угоду № 1/4 від 25.08.2021 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Бершадською міською радою та ТОВ "Енера Вінниця";

- визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 21.10.2021 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Бершадською міською радою та ТОВ "Енера Вінниця";

- визнати недійсною додаткову угоду № 7 від 26.10.2021 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Бершадською міською радою та ТОВ "Енера Вінниця";

- визнати недійсною додаткову угоду № 8 від 17.11.2021 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Бершадською міською радою та ТОВ "Енера Вінниця";

- визнати недійсною додаткову угоду № 9 від 22.11.2021 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Бершадською міською радою та ТОВ "Енера Вінниця";

- стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 52835 гривень 19 копійок.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2024 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою від 04.03.2024 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/204/24 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 02.04.2024 о 10:00.

12.03.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 12.03.2024 (вх. № 01-34/2679/24) у якому відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог з підстав зазначених у відзиві, у задоволенні позову просив відмовити.

02.04.2024 до суду від прокурора надійшла відповідь на відзив № 51/1-915вих-24 від 01.04.2024 (вх. № 01-34/3487/24).

За наслідком судового засідання 02.04.2024 суд постановив ухвалу про оголошення перерви у підготовчому засіданні у справі № 902/204/24 до 10:30 19.04.2024.

08.04.2024 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив № б/н від 08.04.2024 (вх. № 01-34/3741/24).

17.04.2024 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення № б/н від 17.04.2024 (вх. № 01-34/4071/24).

19.04.2024 до суду від прокурора надійшли пояснення № 51/1-1109вих24 від 18.04.2024 (вх. № 01-34/4185/24).

Ухвалою від 19.04.2024 судом закрито підготовче провадження у справі № 902/204/24, призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 21.05.2024 о 10:00.

За наслідком судового засідання 21.05.2024 суд постановив ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи № 902/204/24 по суті до 14:00 11.06.2024.

05.06.2024 до суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи № б/н від 05.06.2024 (вх. № 01-34/5873/24).

У судовому засіданні 11.06.2024 суд постановив ухвалу про задоволення клопотання відповідача та про відкладення судового засідання з розгляду справи № 902/204/24 по суті до 09:30 27.06.2024, яку занесено до протоколу судового засідання.

На визначену судом дату у судове засідання з`явився прокурор та представник відповідача. Представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений ухвалою суду від 12.06.2024, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного листа.

Судом враховано клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача, що міститься у додаткових поясненнях від 17.04.2024.

Частиною 1 статті 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги, що учасників справи було належним чином повідомлено про судове засідання у справі та на засадах відкритості і гласності судового процесу створено всі необхідні умови для захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а позивач у свою чергу не скористався наданим йому правом участі у розгляді справи і його неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача за наявними матеріалами.

Прокурор позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, у задоволенні позову просив відмовити.

За наслідками розгляду справи, суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати для ухвалення рішення по справі та орієнтовний час виходу.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення представники сторін не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Суть спору:

Керівник Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Бершадської міської ради звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" про:

- визнання недійсними додаткових угод № 1 від 14.06.2021; № 1 від 06.08.2021, № 1/2 від 17.08.2021, № 1/3 від 20.08.2021, № 1/4 від 25.08.2021, № 6 від 21.10.2021, № 7 від 26.10.2021, № 8 від 17.11.2021, № 9 від 22.11.2021 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу укладеного між Бершадською міською радою та ТОВ "Енера Вінниця";

- стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно надмірно сплачених бюджетних коштів у сумі 52 835,19 гривень.

На обгрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що за результатами спрощеної закупівлі між Бершадською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" було укладено договір № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу.

Під час дії цього договору до нього були внесені зміни шляхом укладення сторонами додаткових угод № 1 від 14.06.2021; № 1 від 06.08.2021, № 1/2 від 17.08.2021, № 1/3 від 20.08.2021, № 1/4 від 25.08.2021, № 6 від 21.10.2021, № 7 від 26.10.2021, № 8 від 17.11.2021, № 9 від 22.11.2021 в частині збільшення ціни електричної енергії та зменшення обсяг постачання.

За твердженням прокурора унаслідок укладення спірних додаткових угод позивачем фактично не отримано електричної енергії на суму 52 835 гривень 19 копійок.

Прокурор вважає, що станом на момент підписання Договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 сторонами погоджено всі істотні умови - предмет, ціна та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог частини третьої статті 180 ГК України та Закону України «Про публічні закупівлі».

За твердженням прокурора, укладаючи додаткову угоду № 1 від 14.06.2021 сторони порушили п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки не підтвердили коливання такої ціни на ринку, а тому вказана угода має бути визнана недійсною на підставі статей 203, 215 ЦК України. Як наслідок, усі наступні зміни істотних умов договору в частині збільшення ціни за електричну енергію, внесені ТОВ «Енера Вінниця» та Бершадською міською радою додатковими угодами №№ 1, 1/2, 1/3, 1/4, 6, 7, 8 9 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 здійснені з порушенням вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», так як кожна наступна додаткова угода має фіксовану ціну за одиницю товару, а тому є похідною від попередніх додаткових угод та автоматично є незаконною, оскільки без попередньої додаткової угоди ціна по наступній буде фактично перевищувати підвищення ціни за одиницю товару більше, ніж на 10%, визначених в статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у порівнянні із основним договором.

За твердженням прокурора належного обґрунтування та документального підтвердження факту підвищення (коливання) ціни за період дії договору відповідачем не надано, а тому укладання додаткових угод до договору №№ 1, 1, 1/2, 1/3, 1/4, 6, 7, 8, 9 про постачання електричної енергії, якими збільшено ціну електричної енергії здійснено безпідставно.

З огляду на викладене, прокурор просить визнати недійсними зазначені додаткові угоди до договору внаслідок недотримання сторонами вимог чинного законодавства під час їх укладення, а також стягнути з відповідача безпідставно сплачені бюджетні кошти внаслідок збільшення ціни за додатковими угодами на загальну суму 52 835, 19 гривень.

Відповідач у відзиві на позовну заяву у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав викладених у відзиві.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що ТОВ " Енера Вінниця" вважає, що вказані додаткові угоди укладені відповідно до положень Закону України "Про публічні закупівлі" від 25.12.2015 року № 922-VIII, забезпечують баланс інтересів сторін. При укладанні додаткових угод сторонами при зміні ціни за одиницю товару не було збільшено суму, визначену у договорі про закупівлю, що повністю відповідає положенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», крім того, законодавчо встановленого обмеження щодо кількості змін ціни за одиницю товару в межах 10% не встановлено.

Також відповідачем зазначено, що зміна умов договору та підписання додаткових угод відбувалося за згодою обох сторін. У споживача за договором відсутній обов`язок щодо споживання саме того обсягу електричної енергії, який визначено договором. Обсяг спожитої електричної енергії споживачем визначається згідно приладів обліку електричної енергії за конкретний розрахунковий період відповідно до норм діючого законодавства (ПРРЕЕ, Кодексу комерційного обліку) оператором комерційного обліку та є підставою для формування актів прийому-передачі та видачі рахунків за відповідний розрахунковий період, та відповідає потребам споживача та фактичному споживанню електроенергії.

На думку відповідача, обставина підписання обома сторонами актів прийому-передачі електричної енергії без зауважень спростовує твердження прокурора про наявність недопоставленого, проте оплаченого обсягу електричної енергії за спірним договором.

Також відповідач зауважив, що відсутні підстави для здійснення прокурором самостійного представництва інтересів держави у цій справі, оскільки прокурор звернувся в інтересах особи, яка не має статусу позивача у справах щодо оскарження процедур закупівлі, проведених відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі". При цьому відповідач вважає, що прокурором неправильно обраний спосіб захисту прав позивача.

У відповіді на відзив прокурор зазначив, що відповідач з метою укладення договору занизив пропоновану ціну за електричну енергію, а після укладення договору домігся збільшення ціни шляхом укладення додаткових угод (попри відсутність підвищення закупівельних цін у період укладення окремих додаткових угод). Виконання зобов`язань за додатковими угодами, укладеними з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів. Порушення інтересів держави у цій сфері є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді.

Також прокурор зазначив, що за положеннями норми, передбаченої п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни. У зв`язку з укладенням додаткових угод кожного разу зі зміною ціни за одиницю товару в межах 10%, з порушенням положень п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", відбулось "каскадне" завищення ціни. На переконання прокурора, жодного належного обґрунтування та документального підтвердження факту підвищення (коливання) ціни за період дії договору відповідачем не надано, що є підставою для визнання спірних додаткових угод до договору про постачання електричної енергії недійсними.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач зауважив, що прокурор не наводить жодної норми законодавства та умови договору, яка б унормовувала порядок визначення періодів, показники середньозваженої ціни за які необхідно було враховувати. Законодавством не визначено ані термін протягом якого може відбуватися коливання ціни на ринку електроенергії, ані кількість таких коливань за відповідний період, так як, ціна на електроенергію формується за результатами електронних аукціонів з продажу електричної енергії в торговій системі Української енергетичної біржі, які проходять цілодобово.

Також відповідач зазначив, що обрання прокурором та позивачем такого способу захисту, як визнання додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу недійсними не є належним способом захисту прав, прокурором не доведено належними та допустимими доказами, що спірні додаткові угоди укладені з порушенням вимог Закону та зауважив, що керуючись презумпцією правомірності правочину, закріпленою статтею 204 ЦК України, договір та додаткові угоди до нього є правомірними.

Позивач у наданих до суду поясненнях зазначив, що згідно актів приймання - передачі за договором № БЕ-150100/1 Бершадська міська рада отримала 69920 кВт/год. електричної енергії, сплативши за це 198 967,99 гривень. У разі не збільшення вартості 1 кВт/год. електричної енергії за договором № БЕ-150100/1 і залишення її на рівні 2,09 грн. позивач за отримані 69920 кВт/год. електричної енергії мав би сплатити ТОВ "Енера Вінниця" суму 146132, 80 грн. (69920 кВт/год. х 2,09 грн. = 146132,80 грн.).

Позивач зауважив, що стаття 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачає можливість сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10%, що має запобігти ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Зазначив, що позовну заяву керівника Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Бершадської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" про визнання недійсними додаткових угод №№ 1, 1, 1/2, 1/3, 1/4, 6, 7, 8, 9 до договору про постачання електричної енергії споживачу №БЕ-150100/1 від 24.03.2021 та стягнення 52 835,19 грн. позивач підтримує.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

За результатами проведеної спрощеної закупівлі 24.03.2021 року між Бершадською міською радою (далі - позивач, споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» (далі - відповідач, постачальник) укладено договір № БЕ-150100/1 про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір) (т.1 а.с. 31-37).

Згідно пункту 1.1. договору, цей договір про постачання електричної енергії споживачу: Код ДК 021:2015:09310000-5 «Електрична енергія» (Електрична енергія) встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії.

Пунктом 2.1 договору визначено, що обсяг закупівлі електричної енергії 95200 кВт/год.

Відповідно до пункту 2.2 за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі на умовах цього договору.

За змістом пункту 2.6. договору обсяги закупівлі товару можуть бути зменшені залежно від потреб і реального фінансування видатків споживача.

Пунктом 3.3. договору сторони погодили, що постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 1 до цього договору.

Згідно з пунктом 5.1. договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 1 до цього договору. Ціна за 1 кВт/год електричної енергії, без урахування тарифів на її розподіл, становить 2,09 грн. з урахуванням ПДВ, у тому числі: ціна електричної енергії + передача - 1,741667 грн; податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни електричної енергії - 0,348333 грн.

Загальна вартість всього обсягу поставки складає - 198 968,00 грн. з ПДВ. Без урахування ПДВ - 165 806, 66грн.

Відповідно до пункту 5.1.1. договору сторони домовились, що ціна електричної енергії, розрахована відповідно до пунктів 5.1 цього розділу, є обов`язковою для сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість електричної енергії буде застосовуватись сторонами при складанні актів прийняття - передавання електричної енергії та розрахунках за товар згідно з умовами договору.

За умовами пункту 5.2. договору спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника, (згідно додатку 1 до договору). Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії.

Згідно з пунктом 5.5. договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Порядок звіряння фактичного обсягу спожитої електричної енергії на певну дату чи протягом відповідного періоду визначається відповідно до комерційної пропозиції, обраної Споживачем (пункт 5.9. договору).

Абзацом 12 пункту 5.10 договору сторонами визначено, що після прийняття споживачем комерційних пропозицій постачальника внесення змін до них можливе лише за згодою сторін або в порядку, встановленому чинним законодавством.

За умовами пункту 13.1. договору цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання електричної енергії з дня підписання договору і до 31.12.2021 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до підпункту 2 пункту 13.2 договору керуючись ч.5 ст. 41 ЗУ "Про публічні закупівлі", істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Пунктом 13.10. договору сторони визначили додатки до договору та зазначили, що невід`ємною частиною цього договору є - комерційна пропозиція (додаток №1 до договору), заява-приєднання (додаток №2 до договору).

Згідно з пунктом 1 комерційної пропозиції ціна за 1 кВт/год електричної енергії, без урахування тарифів на її розподіл, становить 2,09 грн. з урахуванням ПДВ, у тому числі: ціна електричної енергії + передача - 1,741667 грн.; податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни електричної енергії - 0,348333 грн. Загальна сума договору складає: 198 968,00 грн. з ПДВ. Без урахування ПДВ - 165 806, 66 грн. (т. 1 а.с. 37).

За умовами пункту 7.1. комерційної пропозиції цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє: до 31.12.2021 року включно, але до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до пункту 7.2. комерційної пропозиції істотні умови договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків передбачених п.п.1-8 ч.5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Згідно з пунктом 7.3. договору зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом складання та підписання сторонами відповідних письмових угод, які є його невід`ємною частиною, у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Під час дії договору між Бершадською міською радою та ТОВ «Енера Вінниця» було укладено додаткові угоди до договору, із змісту яких убачається, що сторонами, зокрема було внесено зміни до комерційної пропозиції, що є додатком № 1 до договору в частині зміни ціни електричної енергії та до пункту 2.1 договору в частині зміни обсягу електричної енергії (т. 1 а.с. 38, 40, 43-45, 48, 51, 54, 55), а саме:

- додаткова угода № 1 від 14.06.2021, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію з 2,09 грн за кВт/год до 2,2988 грн за 1 кВт/год. Обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 91103 кВт/год. У пункті 5 угоди зазначено, що ця додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами та відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України поширюється на відносини сторін, які виникли з 01.02.2021 року. Ціна на товар за додатковою угодою № 1 збільшена на 9,99 % відповідно по первинної ціни, зазначеної у договорі;

- додаткова угода № 1 від 06.08.2021, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію з 2,2988 грн за кВт/год до 2,507761 грн за 1 кВт/год. Обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 84871 кВт/год. У пункті 5 угоди зазначено, що ця додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами та відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України поширюється на відносини сторін, які виникли з 01.02.2021 року. Ціна на товар за додатковою угодою № 1 збільшена на 9,09 % відповідно до ціни, установленій у попередній додатковій угоді;

- додаткова угода № 1/2 від 17.08.2021, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію з 2,507761 грн за кВт/год до 2,758036 грн за 1 кВт/год. Обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 81450 кВт/год. У пункті 5 угоди зазначено, що ця додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами та відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України поширюється на відносини сторін, які виникли з 01.08.2021 року. Ціна на товар за додатковою угодою № 1/2 збільшена на 9,98 % відповідно до ціни, установленій у попередній додатковій угоді;

- додаткова угода № 1/3 від 20.08.2021, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію з 2,758036 грн за кВт/год до 3,033288 грн за 1 кВт/год. Обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 78241 кВт/год. У пункті 5 угоди зазначено, що ця додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами та відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України поширюється на відносини сторін, які виникли з 01.08.2021 року. Ціна на товар за додатковою угодою № 1/3 збільшена на 9,98 % відповідно до ціни, установленій у попередній додатковій угоді, яка укладена за три дні до укладення даної угоди;

- додаткова угода № 1/4 від 25.08.2021, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію з 3,033288 грн за кВт/год до 3,264000 грн за 1 кВт/год. Обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 75968,7 кВт/год. У пункті 5 угоди зазначено, що ця додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами та відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України поширюється на відносини сторін, які виникли з 01.08.2021 року. Ціна на товар за додатковою угодою № 1/4 збільшена на 7,60 % відповідно до ціни, установленій у попередній додатковій угоді;

- додаткова угода № 6 від 21.10.2021, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію з 3,264000 грн за кВт/год до 3,5900736 грн за 1 кВт/год. Сторони керуючись правом наданим ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України встановили, що умови додаткової угоди застосовуються до відносин між ними, які виникли до її укладення, а саме з 01.10.2021 року. Ціна на товар за додатковою угодою № 6 збільшена на 9,99 % відповідно до ціни, установленій у попередній додатковій угоді;

- додаткова угода № 7 від 26.10.2021, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію з 3,5900736 грн за кВт/год до 3,799734 грн за 1 кВт/год. Сторони керуючись правом наданим ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України встановили, що умови додаткової угоди застосовуються до відносин між ними, які виникли до її укладення, а саме з 01.10.2021 року. Ціна на товар за додатковою угодою № 7 збільшена на 5,84 % відповідно до ціни, установленій у попередній додатковій угоді;

- додаткова угода № 8 від 17.11.2021, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію з 3,799734 грн за кВт/год до 4,1793276 грн за 1 кВт/год. Сторони керуючись правом наданим ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України встановили, що умови додаткової угоди застосовуються до відносин між ними, які виникли до її укладення, а саме з 01.11.2021 року. Ціна на товар за додатковою угодою № 8 збільшена на 9,99 % відповідно до ціни, установленій у попередній додатковій угоді;

- додаткова угода № 9 від 22.11.2021, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію з 4,1793276 грн за кВт/год до 4,5968436 грн за 1 кВт/год. Сторони керуючись правом наданим ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України встановили, що умови додаткової угоди застосовуються до відносин між ними, які виникли до її укладення, а саме з 01.11.2021 року. Ціна на товар за додатковою угодою № 9 збільшена на 9,99 % відповідно до ціни, установленій у попередній додатковій угоді.

У матеріалах справи містяться листи відповідача адресовані позивачу, в яких викладалася пропозиція щодо зміни договірної ціни електроенергії у зв`язку із коливанням ціни на електричну енергію в бік збільшення та додані до них експертні висновки Черкаської та Вінницької торгово-промислової палати, на підставі яких постачальник обгрунтовував необхідність перегляду та зміни ціни електричної енергію за договором (т. 1 а.с. 39, 41, 42, 46, 47, 49, 50, 52, 53, 56, 57).

Також судом установлено, що 23 листопада 2021 року між Бершадською міською радою як, споживачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» як постачальником було укладено договір № БЕ-150100/1 про постачання електричної енергії споживачу (т.1 а.с. 147-164).

Відповідно до пункту 2.1. договору від 23.11.2021 за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу за кодом СРV ДК 021:20-5 Електрична енергія (електрична енергія) для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Загальний обсяг закупівлі електричної енергії по договору становить 7761 кВт/год.

Згідно пунктів 1-3 додатку № 3 до вказаного договору - порядок визначення кількості та вартості електричної енергії - предметом договору є електрична енергія; кількість - активна електрична енергія - 7761 кВт/год; вартість поставленої електричної енергії становить 35 673,59 гривень (т. 1 а.с. 164).

Згідно актів прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії за період з березня 2021 по листопад 2021 року позивачу передано 69 920 кВт/год. електричної енергії за договором від 24.03.2021 (т. 1 а.с. 67-75).

Позивачем на користь відповідача на підставі підписаних актів сплачено визначену у актах вартість електричної енергії у розмірі 198 968,00 гривень, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями, виписками по особовому рахунку (т.1 а.с. 76-84, 174-207).

Як убачається із матеріалів справи, до акту прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії № БЕ-150100/359925/1 від 30.11.2021 на суму 87 868,67 гривень (кількість поставленої електроенергії - 19115 кВт/год) включено спожиту у листопаді 2021 року електроенергію за двома договорами (договором від 23.11.2021 та договором від 24.03.2021).

Згідно умов договору від 23.11.2021 вартість поставленої електричної енергії становить 35 673,59 гривень, кількість електроенергії - 7761 кВт/год. Отже, вартість спожитої електроенергії за листопад 2021 року за договором від 24.03.2021 становить 52 195,08 гривень, кількість електроенергії - 11 354 кВт/год.

Наведене підтверджується умовами договору від 23.11.2021, поясненнями відповідача наведеними у відзиві, а також сплатою Бершадською міською радою 08.12.2021 року 52 195,08 гривень із зазначенням у графі призначення платежу - "електричн. енергії за листопад 21р.; дог №БЕ-150100/1 від 24.03.21р. акт№150100/359925/1 від 30.11.2021р.", а також сплатою 09.12.2021 року 35 673,59 гривень із зазначенням у графі призначення платежу - "за електроенергію за 11/2021р згідно дог№БЕ-150100/1 від 23/11/2021 акт №БЕ-150100/359925/1 від 30/11/21" (т. 1 а.с. 75, 147-164, 84, 204-206).

Прокурор стверджує, що внаслідок укладення спірних додаткових угод № 1 від 14.06.2021 № 1 від 06.08.2021, №1/2 від 17.08.2021, № 1/3 від 20.08.2021, №1/4 від 25.08.2021, № 6 від 21.10.2021, № 7 від 26.10.2021, № 8 від 17.11.2021, № 9 від 22.11.2021 збільшено ціну за одиницю товару з 2,09 грн за кВт/год (3 урахуванням ПДВ) до 4,5968 грн за 1 кВт/год (з урахування ПДВ), тобто на 2,5068 грн., що становить 119,94 % більше від ціни, визначеної у комерційній пропозиції договору, при цьому, обсяг постачання електричної енергії зменшено із 95200 кВт/год до фактично поставленого 69920 кВт/год, що на 25280 кВт/год менше.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представника відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Предметом позову в цій справі є вимога прокурора про визнання недійсними спірних додаткових угод № 1 від 14.06.2021 № 1 від 06.08.2021, №1/2 від 17.08.2021, № 1/3 від 20.08.2021, №1/4 від 25.08.2021, № 6 від 21.10.2021, № 7 від 26.10.2021, № 8 від 17.11.2021, № 9 від 22.11.2021 та стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно надмірно сплачених бюджетних коштів у сумі 52 835,19 гривень.

Відповідно до статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин.

Частиною 4 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави.

Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". Враховуючи, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.

Відповідно до статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Частиною четвертою статті 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року по справі №912/2385/18, відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої).

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Зважаючи на докази, подані прокурором щодо підстав звернення з позовом в інтересах держави в особі визначеного прокурором позивача, суд вважає обґрунтованими підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Бершадської міської ради у цій справі.

Щодо правового регулювання спірних правовідносин судом враховано таке.

Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності або відсутності підстав для визнання недійсними додаткових угод до договору постачання електричної енергії споживачу та стягнення безпідставно надмірно сплачених бюджетних коштів у сумі 52 835,19 гривень.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади врегульовані Законом України "Про публічні закупівлі" (далі - Закон, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно пункту 25 статті 1 Закону публічна закупівля - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно пункту 6 статті 1 Закону договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 41 Закону).

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини 1 статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Згідно частин 1-3 статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Положеннями статті 181 ГК України визначено, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У свою чергу, відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

За частиною другою статті 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору.

За своєю правовою природою укладений між cторонами договір є договором поставки, правовідносини за яким врегульовано відповідними положеннями Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

За змістом частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами частини 1, 3 статті 691 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Якщо договором купівлі-продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару.

Якщо продавець прострочив виконання обов`язку щодо передання товару, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на день передання товару, встановлений у договорі, а якщо такий день не встановлений договором, - на день, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Положення цієї частини про визначення ціни товару застосовуються, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання.

За змістом частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 цього Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.

Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

В іншому випадку не досягається мета цього Закону, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 922/2321/22 від 24.01.2024 року відступила від висновку Касаційного адміністративного суду, наведеного в постанові від 05.04.2023 року у справі № 420/17618/21 про те, що норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII дають можливість сторонам на внесення необмеженої кількості разів (не частіше одного разу на 90 днів, а у випадку закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії - у будь-який час) змін до договору про закупівлю в частині збільшення ціни за одиницю товару за умови дотримання обмеження щодо збільшення такої ціни до 10 % за кожний раз такого збільшення пропорційно збільшенню ціни відповідного товару на ринку і за умови, що наведена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

За висновком Великої Палати Верховного Суду норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не дозволяють збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Також у постанові від 24 січня 2024 року в справі №922/232/22 Велика Палата Верховного суду зазначила, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається відповідно до частини третьої статті 632 Цивільного кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 924/1240/18 з подібних правовідносин вказав, що у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (п. 8.10 постанови).

Судом установлено, що станом на момент підписання договору сторони погодили всі істотні умови - предмет, ціну, обсяг поставки та строк виконання зобов`язань.

Відповідач зазначив, що необхідність укладення оспорюваних додаткових угод до договору обґрунтована коливанням ціни на ринку електричної енергії у бік збільшення.

Судом взято до уваги, що у наданих відповідачем висновках торгово-промислових палат на підтвердження підстав для укладення спірних додаткових угод, інформація про динаміку ціни електричної енергії відсутня, оскільки не має інформації про рівень цін за попередні періоди (місяці, роки), а лише зазначено середньозважені ціни за окремі місяці погодженого постачання. Крім того, такі висновки носять довідково-інформаційний характер, не враховують умов договору, термінів поставки та оплати.

Такі документи не містять відомостей щодо динаміки ціни на предмет закупівлі, у них відсутній аналіз вартості електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами дати укладання договору, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку, у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідач не обгрунтував розміру ринкової ціни електричної енергії на дату укладення договору, що нівелює його посилання на значне збільшення такої ціни.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що необхідність внесення змін до договору в частині ціни електричної енергії не можна вважати обґрунтованою та такою, що підтверджена документально.

Отже, при укладенні додаткових угод сторонами договору належним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни електричної енергії в період виконання умов договору та ціна за одиницю товару була збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Таким чином, при укладенні між позивачем та відповідачем спірних додаткових угод до договору № БЕ-150100/1 про постачання електричної енергії споживачу від 24.03.2021 року сторони не дотримались вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки безпідставно змінили істотні умови договору.

Положеннями частини 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 2 статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи те, що додаткові угоди № 1 від 14.06.2021 № 1 від 06.08.2021, №1/2 від 17.08.2021, № 1/3 від 20.08.2021, №1/4 від 25.08.2021, № 6 від 21.10.2021, № 7 від 26.10.2021, № 8 від 17.11.2021, № 9 від 22.11.2021 до договору № БЕ-150100/1 про постачання електричної енергії споживачу від 24.03.2021 укладені з порушенням вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", суд дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для визнання вказаних додаткових угод недійсними на підставі частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України та про задоволення позову в цій частині.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача безпідставно сплачених коштів суд враховує таке.

Положеннями частини першої статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Застосування реституції спрямоване на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно із пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Враховуючи відповідні приписи законодавства, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача коштів отриманих за додатковими угодами, які визнано судом недійсними, в частині різниці вартості поставленої електричної енергії за ціною, визначеною під укладення договору та вартості електричної енергії за додатковими угодами, які визнано судом недійсними пропорційно до обсягу спожитої електричної енергії та здійснених позивачам платежів.

Згідно із комерційною пропозицією (додаток № 1 до договору) ціна за 1 кВт/год становить 2,09 грн з ПДВ.

При цьому, як підтверджується обопільно підписаними сторонами актами прийняття - передавання товарної продукції - активної електричної енергії та не заперечується сторонами, позивачем за період з березня 2021 по листопад 2021 року за договором від 24.03.2021 року фактично спожито електричної енергії в обсязі 69 920 кВт/год.

Позивач на виконання умов договору та додаткових угод до нього здійснив оплату за фактично спожиту електричну енергію в розмірі 198 968,00 гривень.

Прокурором здійснено розрахунок надмірно сплаченої відповідачу суми за договором внаслідок зміни цін на підставі спірних додаткових угод, що були визнані судом недійсними, відповідно до якого позивачем надмірно сплачено бюджетних коштів на користь відповідача в розмірі 52 835,20 гривень, а саме: за спожиту електричну енергію в обсязі 69 920 кВт/год.

Бершадська міська рада мала б сплатити 146 132,80 гривень (69 920 кВт/год (спожита кількість) х 2,09 грн (ціна визначена в договорі за 1 кВт/год), однак фактично сплатила 198 968,00 гривень, що на 52 835,20 гривень більше, ніж визначено сторонами у договорі без урахування додаткових угод.

Судом установлено, що розрахунок надмірно сплачених коштів зроблений прокурором на підставі ціни, що була погоджена сторонами у комерційній пропозиції станом на 24.03.2021 року та відповідно до кількості спожитої електричної енергії за відповідний період дії договору з урахуванням здійсненої позивачем оплати за період з березня по листопад 2021 року за договором від 24.03.2021 року.

Перевіривши здійснений прокурором розрахунок безпідставно отриманих коштів, суд дійшов висновку, що результат такого розрахунку є вірним та відповідає фактичним обставинам справи.

Доказів повернення вказаних коштів матеріали справи не містять.

Судом враховано висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 24.01.2024 року у справі № 922/2321/22 у подібних правовідносинах щодо наявності підстав для визнання додаткових угод недійсними в результаті необґрунтованого збільшення ціни в період виконання умов договору про публічні закупівлі, та як наслідок - для стягнення безпідставно отриманих за такими додатковими угодами коштів.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача безпідставно надмірно сплачених бюджетних коштів у сумі 52 835,19 гривень є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд враховує таке.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду Вінницькою обласною прокуратурою згідно платіжної інструкції № 121 від 02.02.2024 сплачено судовий збір у розмірі 30 280,00 гривень.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, витрати на сплату судового збору покладаються на відповідача та підлягають стягненню на користь платника Вінницької обласної прокуратури.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 14.06.2021 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу укладеного між Бершадською міською радою та ТОВ "Енера Вінниця".

3. Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 06.08.2021 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Бершадською міською радою та ТОВ "Енера Вінниця".

4. Визнати недійсною додаткову угоду № 1/2 від 17.08.2021 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Бершадською міською радою та ТОВ "Енера Вінниця".

5. Визнати недійсною додаткову угоду № 1/3 від 20.08.2021 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Бершадською міською радою та ТОВ "Енера Вінниця".

6. Визнати недійсною додаткову угоду № 1/4 від 25.08.2021 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Бершадською міською радою та ТОВ "Енера Вінниця".

7. Визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 21.10.2021 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Бершадською міською радою та ТОВ "Енера Вінниця".

8. Визнати недійсною додаткову угоду № 7 від 26.10.2021 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Бершадською міською радою та ТОВ "Енера Вінниця".

9. Визнати недійсною додаткову угоду № 8 від 17.11.2021 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Бершадською міською радою та ТОВ "Енера Вінниця".

10. Визнати недійсною додаткову угоду № 9 від 22.11.2021 до договору № БЕ-150100/1 від 24.03.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Бершадською міською радою та ТОВ "Енера Вінниця".

11. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (21037, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Пирогова, будинок 131, ідентифікаційний код юридичної особи 41835359) на користь Бершадської міської ради (24400, Вінницька область, Гайсинський район, місто Бершадь, вулиця Героїв України, будинок 23, ідентифікаційний код юридичної особи 04051033) безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 52 835,19 гривень.

12. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (21037, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Пирогова, будинок 131, ідентифікаційний код юридичної особи 41835359) на користь Вінницької обласної прокуратури (21050, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Монастирська, будинок 33, , Державна казначейська служба України, м. Київ, р/р UA0003988, МФО 820172, отримувач Вінницька обласна прокуратура) 30 280,00 гривень (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривень) судових витрат на сплату судового збору.

13. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

14. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

15. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

16. Примірник судового рішення направити учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.

Повний текст рішення складено 05 липня 2024 р.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - Гайсинській окружній прокуратурі; ;

3, 4, 5 - Вінницькій обласній прокуратурі, позивачу, відповідачу до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.