І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 липня 2024 року м. Чернігівсправа № 927/6/24
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,
за участю секретаря судового засідання Матюшенко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи
за позовом: Заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури
в інтересах держави в особі
позивача: Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації
до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю ЖК Комфорт,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача-1: Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача-2: Державне підприємство Адміністрація річкових портів,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області
предмет спору: про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права оренди та права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі
Учасники справи на з`явились.
Заступником керівника Чернігівської окружної прокуратури подано позов в інтересах держави в особі позивача: Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації до Чернігівської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю ЖК Комфорт про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права оренди та права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17 червня 2024 року позов задоволено повністю; визнано недійсним договір оренди земельної ділянки №4711 від 24.02.2021, укладений між Чернігівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖК`Комфорт» площею 5,5251 га, кадастровий номер :02:051:0026, розташованої у по вул. Підвальна, 23 у місті Чернігові; скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди ТОВ «ЖК «Комфорт» на земельну ділянку з кадастровим номером :02:051:0026, площею 5,5251 га, розташовану у місті Чернігові по (вул. Підвальна, 23 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права комунальної власності за Чернігівською міською радою на земельну ділянку з кадастровим номером :02:051:0026, площею 5,5251 га, розташовану у місті Чернігові по вул. Підвальна, 23 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); скасовано в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:051:0026, площею 5,5251 га, розташовану у місті Чернігові по вул. Підвальна, 23; присуджено до стягнення з Чернігівської міської ради (; вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000) на користь Чернігівської обласної прокуратури (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) 5368,00 грн витрат зі сплати судового збору; присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ЖК Комфорт (, вул. Підвальна, 23, м. Чернігів, 14000) на користь Чернігівської обласної прокуратури (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) 5368,00 грн витрат зі сплати судового збору; призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача-2: Державне підприємство Адміністрація річкових портів на 01 липня 2024 року; зобов`язано Державне підприємство Адміністрація річкових портів протягом 7 (семи) днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог надати суду докази щодо понесених ними судових витрат; повідомлено сторін про те, що їх неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та вирішенню питання про розподіл судових витрат.

25.06.2024 року до суду через систему «Електронний суд» від третьої особи надійшли додаткові пояснення у справі, що є по суті клопотанням про розподіл судових витрат в якому третя особа просить стягнути з відповідача ТОВ ЖК Комфорт витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. Дане клопотання обґрунтоване тим, що спір, що виник у даній справі є наслідком недобросовісної поведінки відповідачів.

28.06.2024 до суду від третьої особи надійшли клопотання про виправлення описки в заяві та про поновлення строку та залучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме платіжної інструкції № 8535 від 26.06.2024.

01.07.2024 до суду від відповідача-2 надійшло заперечення щодо задоволення заяви третьої особи, до початку судового засідання клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката третьої особи не надходило.

Розглянувши надані третьою особою докази щодо розподілу судових витрат, суд встановив:

Правничу допомогу третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача-2: Державне підприємство Адміністрація річкових портів надавав адвокат Сербулов Олександр Володимирович.

Матеріали справи свідчать, що 06.01.2019 року між Державним підприємством Адміністрація річкових портів та адвокатом Сербуловим Олександром Володимировичем було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги.

В якості доказів на понесення судових витрат третьою особою надано, зокрема: копію Договору про надання правової (правничої) допомоги від 06.01.2019; копію Додаткової угоди від 02.02.2024 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 06.01.2019; довіреність на справу № 927/6/24 від 02.02.2024 та витяг ЄДР, копії Актів прийому-передачі наданих послуг (окремого обсягу) від 14.03.2024, 29.04.2024, 29.05.2024, 21.06.2024, копії рахунків-фактур № 00130 від 14.03.2024, № 00155 від 29.04.2024, № 00180 від 21.06.2024, № 00181 від 21.06.2024, копії платіжних інструкцій № 8191 від 18.03.2024, №8370 від 03.05.2024, № 8523 від 21.06.2024, № 8535 від 26.06.2024.

Матеріалами справи підтверджується, що третьою особою вчасно заявлено про відшкодування судових витрат та повідомлено суд про те, що всі докази витрат будуть надані після ухвалення рішення суду.

Дослідивши докази надання правничої допомоги позивачем у даній справі суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч.1). У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч.2). Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч.3).

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 13 статті 129 ГПК України передбачено, що судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача-2 Державним підприємством Адміністрація річкових портів у додаткових поясненнях по справі, що подані до суду за допомогою системи «Електронний суд» 15.01.2024 було викладено позицію, у якій третя особа повністю підтвердила наявність обставин, викладених заступником керівника Чернігівської окружної прокуратури щодо державного майна, а також наявність обставин пов`язаних з незаконним відведенням земельних ділянок, на яких розташовано державне майно, ТОВ «ЖК Комфорт» та завдали майнової шкоди інтересам підприємства у зв`язку з втратою права на земельну ділянку.

Зазначені вище додаткові пояснення розцінюються судом як перша заява третьої особи по суті спору. При цьому суд зауважує, що третьою особою разом з зазначеною заявою не подано попереднього розрахунку судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, у відповідності до положень ст. 124 ГПК України.

Відповідно до ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У силу приписів статей 626, 627 Цивільного кодексу України, договір про надання правової допомоги, як різновид цивільно-правового договору, укладається між клієнтом та адвокатом (адвокатським об`єднанням, адвокатським бюро) на основі вільного волевиявлення сторін на погодження його умов, що становлять зміст договору; сторони договору про надання правової допомоги керуються принципом свободи договору при його укладенні з урахуванням вимог частини 5 статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" щодо несуперечності змісту такого договору Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу у частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Судом приймаються до уваги заперечення відповідача-2 щодо задоволення заяви третьої особи, що надійшли до суду 01.07.2024 в яких відповідач-2 зазначає про недотримання третьою особою порядку визначеного ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, проте суд виходить з того, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в у ряді постанов Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020

У постанові Верховного Суду у справі № 922/676/21 зазначено, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

На час постановлення даного додаткового рішення матеріали справи не містять клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката третьої особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, зокрема, що третьою особою надано Акти прийому-передачі наданих послуг (окремого обсягу) в яких зазначено про участь у судових засіданнях в даній справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

У зв`язку з тим, що позов було задоволено повністю, враховуючи обсяг робіт, наданих адвокатом у даній справі, суд вважає, що понесені третьою особою яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача-2: Державне підприємство Адміністрація річкових портів витрати з оплати послуг адвоката, які він просить стягнути з відповідачів є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню у сумі 8000,00 грн, у рівних частинах з кожного відповідача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Стягнути з Чернігівської міської ради (; вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000) на користь Державного підприємства Адміністрація річкових портів (; вул. Електриків, 14, м. Київ, 04071) 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ЖК Комфорт (, вул. Підвальна, 23, м. Чернігів, 14000) на користь Державного підприємства Адміністрація річкових портів (; вул. Електриків, 14, м. Київ, 04071) 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3.Накази видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Додаткове рішення складено та підписано 01 липня 2024 року.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/