ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2024 року м. Дніпро Справа № 904/1938/22 (904/3081/23)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Коваль Л.А.,

при секретарі судового засідання: Ліпинському М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Первушин Ю.Ю.) від 26.02.2024 р. у справі № 904/1938/22(904/3081/23)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" (49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги 32, )

до відповідача-1: Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, )

відповідача-2: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

відповідача-3: Державного реєстратора-приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верби Віталія Миколайовича (49101, місто Дніпро, проспект Пушкіна, будинок 35-А)

про визнання протиправними та скасування рішень про проведення державної реєстрації прав та витребування майна

в межах справи № 904/1938/22

за заявою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" (49100, місто Дніпро, Узвіз Кодацький, будинок 2, )

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" (49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 32, )

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа № 904/1938/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг".

У червні 2023 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1: Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"; відповідача-2: ОСОБА_1 ; відповідача-3: Державного реєстратора-приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верби Віталія Миколайовича про визнання протиправними та скасування рішень про проведення державної реєстрації прав та витребування майна.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2024 р. у справі № 904/1938/22 (904/3081/23):

- в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" (49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги 32, ) до відповідача-1: Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, ); відповідача-2: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); відповідача-3: Державний реєстратор-приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верби Віталія Миколайовича (49101, місто Дніпро, проспект Пушкіна, будинок 35-А) про визнання протиправними та скасування рішень про проведення державної реєстрації прав та витребування майна відмовлено;

- витрати з оплати судового збору покладено на позивача.

Не погодившись із зазначеним рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2024 у справі № 904/1938/22 (904/3081/23) в частині покладення витрат з оплати судового збору на позивача та ухвалити нове рішення, яким покласти витрати з оплати судового збору на АТ КБ "ПриватБанк".

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг", зокрема наводить обставини, які на думку апелянта доводять звернення стягнення АТ КБ "ПриватБанк" на об`єкт нерухомого майна за адресою: Житомирська обл., м. Коростень, вулиця Шолом-Алейхема, будинок 43, саме на погашення заборгованості за кредитним договором від 05.02.2013 р. № 2Е005Г. Неврахування судом першої інстанції наведених апелянтом обставин, на переконання останнього потягло неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, і як наслідок, прийняття необґрунтованого рішення.

Також апелянт наводить обставини, які на його думку свідчать про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось 26.06.2017, тобто після припинення дії Кредитного договору № 2Е005Г від 05.02.2013, що є протиправним.

Отже, апелянт вважає, що оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача-1, який припустився порушення прав позивача, витрати з оплати судового збору слід покласти на АТ КБ "ПриватБанк".

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2024 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2024 р. у справі № 904/1938/22 (904/3081/23), розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 01.07.2024 р.

Акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" подано до Центрального апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого відповідач-1 заперечує проти її задоволення і просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2024 р. у справі № 904/1938/22 (904/3081/23) залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги, АТ КБ "Приватбанк" вказує на те, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині покладення витрат з оплати судового збору, для чого у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави без зміни мотивувальної частини рішення суду. Однак ТОВ "Естейт Селлінг" не оскаржує рішення суду першої інстанції по суті та не просить змінити чи доповнити мотивувальну частину рішення.

Також, АТ КБ "Приватбанк" зазначає, що повністю погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, викладеними в оскаржуваному рішенні, та вважає, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" подано до Центрального апеляційного господарського суду додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких апелянт просить суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів справи додаткові докази. Судова колегія відмічає, що апелянтом до апеляційної скарги також були додані додаткові докази, які не були ним подані до суду першої інстанції.

Щодо долучення позивачем до матеріалів справи додаткових доказів судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з ч. 4 ст. 80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Частиною 8 ст. 80 ГПК України унормовано, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Окрім цього, відповідно до п. п. 6-7 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, з`ясовує, чи повідомлені сторони про всі обставини справи, які їм відомі; чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Статтею 194 ГПК України встановлено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Зі змісту вищенаведених норм убачається, що в межах позовного провадження докази у справі подаються виключно в межах підготовчого засідання у встановлені судом або ГПК України строки. При цьому, позивач подає докази на підтвердження заявлених позовних вимог разом із позовною заявою, а у разі неможливості їх подання повідомляє про це суд із зазначенням поважних причин такого неподання для надання судом додаткового строку для подання таких доказів. Неподання доказів у встановлені судом або законом строки та недоведення поважності причин такого неподання має наслідком неприйняття таких доказів до розгляду.

Суд може прийняти до розгляду докази, подані стороною на стадії розгляду справи по суті, коли встановить, що сторона не мала можливості подати їх у визначений законом або судом строк з причин, що не залежали від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до господарського суду першої інстанції з позовом у цій справі до позовної заяви не додавались документи, додані до апеляційної скарги та додаткових поясненнях, і про їх існування позивачем у позовній заяві не вказувалось, хоча для даної категорії справ відповідні документи входять до предмету доказування, про що повинен був бути обізнаний позивач.

Натомість позивач подає додаткові докази вже на стадії апеляційного провадження справи, при цьому не надаючи обґрунтування неможливості подання цих доказів у встановлений нормами процесуального права строк.

За таких обставин, судова колегія не приймає до розгляду додаткові докази, додані Товариством з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" до апеляційної скарги та додаткових пояснень від 26.06.2024, як такі, що подані після закінчення процесуального строку, передбаченого Господарським процесуальним кодексом України для їх подання.

Представник апелянта в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсягу та просив її задовольнити.

Представники відповідача-1 і відповідача-2 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечили, просили залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-3 правом участі у судовому засіданні не скористався, не забезпечив явку в судове засідання свого повноважного представника, про час та місце судового засідання був повідомлений апеляційним судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання апеляційним судом не визнавалася обов`язковою, а неявка представників учасників справи не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті у відсутності представника відповідача-3.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом, 05.02.2013 між ПАТ КБ ПриватБанк (, Банк) та ТОВ Естейт Селлінг (, Позичальник) укладено Кредитний договір № 2Е005Г.

За умовами кредитного договору, останній день погашення кредитних зобов`язань (строк кредитування) є 05.02.2017.

Зобов`язання Позичальника за кредитним договором № 2Е005Г забезпечувались договорами іпотеки на об`єкти нерухомого майна у кількості 126.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Позивач з 29.09.2015 був зареєстрований як власник спірного об`єкту нерухомого майна (том-1, арк.с. 56) нежитлове приміщення вбудоване в житловому буднику реєстраційний номер 07 Житомирська область, місто Коростень, вулиця Шолом-Алейхема, будинок 43.

29.09.2015 ТОВ "Естейт Селлінг", як Іпотекодавец, та Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк", як Іпотекодержатель, уклали Договір іпотеки №DNTFLOK6629/D15 від 29.09.2015 (далі Договір іпотеки).

Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстровано в реєстрі за №5235.

Пунктом 2 зазначеного договору було визначено зобов`язання яке забезпечено іпотекою.

В договорі було визначено, що іпотекою забезпечуються грошові зобов`язання Іпотекодавця, що випливають з Кредитного договору №від 26.05.2015.

До Кредитного договору № 2Е005Г від 05.02.2013 сторони вносили зміни та доповнення, та визначили, що саме цей кредитний договір забезпечується низкою договорів іпотеки, зокрема, Договором іпотеки №DNTFLOK6629/D15 від 29.09.2015.

Відомостей про внесення змін до Договору іпотеки DNTFLOK6629/D15 від 29.09.2015 сторони суду не надали.

Отже, Договором іпотеки було забезпечено виконання виключно зобов`язання ТОВ "Естейт Селлінг" перед АТ КБ "ПриватБанк" лише за кредитним договором № DNTFLOK6629 від 26.05.2015.

Таким чином, Договір іпотеки не забезпечував зобов`язання ТОВ "Естейт Селлінг" за Кредитним договором № 2Е005Г від 05.02.2013.

Позивач акцентував увагу лише на тому, що звернення стягнення на предмет іпотеки банк вчинив для погашення заборгованості за Кредитним договором №2Е005Г від 05.02.2013.

На підтвердження своїх тверджень позивач посилався на відображення погашення заборгованості у виписці банку з 05.02.2013 по 27.07.2022 UAH DNS5 Рахунок № 6290 ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ ТОВ 2Е005Г (том-1, арк.с. 203-207), яка складена банком та надана до матеріалів справи № 904/1938/22 в процесі розгляду заяви АТ КБ "ПриватБанк" про визнання грошових вимог до боржника ТОВ "Естейт-Селлінг" у справі про банкрутство.

Факт існування даної виписки Відповідач-1 не заперечував.

Також Позивач посилався на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек які містять відомості про звернення стягнення на майно ТОВ "Естейт Селлінг" іпотекодержателем АТ КБ "ПриватБанк" на підставі Договору іпотеки № DNTFLOK6629/D15 від 29.09.2015.

Щодо стану розрахунків за Кредитним договором № DNTFLOK6629 від 26.05.2015 Позивач відомостей суду не надав. Відповідач-1 також не надав суду таких відомостей.

При укладанні Договору іпотеки від 29.09.2015 (том-1 арк.с. 37 - 40) сторони визначили порядок звернення стягнення і реалізації предмета іпотеки (п. 24-27 договору) та домовилися про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до статті 36 Закону України "Про іпотеку" (п. 28 Договору).

Сторони погодились, що початкова ціна Предмету іпотеки в позасудовому порядку встановлюється в розмірі 100 % від вартості, яка зазначена в п. 12 Договору іпотеки. Також згідно умов договору іпотекодержатель має право реалізувати Предмет іпотеки за ціною вище, ніж зазначена у п. 12 Договору.

Пунктом 12 Договору іпотеки сторони визначили загальну вартість предмету іпотеки в розмірі 2 518 202,00 грн.

За договором купівлі-продажу нерухомого майна від 28.05.2021 ОСОБА_1 придбала у АТ КБ "ПриватБанк" нежитлове приміщення за адресою Житомирська область, місто Коростень, вулиця Шолом-Алейхема, будинок 43 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 07) за ціною 2 356 801,00 грн. в ході проведення електронних торгів.

Договір купівлі продажу було посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Є.М. Остапенко зареєстровано в реєстрі за № 67529 (том-1, арк.с. 63-67).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно право власності зареєстровано 28.05.2021 за номером відомостей про речове право 42197256 (том-1 арк.с. 55).

Спір у цій справі виник у зв`язку із тим, що ТОВ "Естейт Селінг" був позбавлений права власності на нерухоме майно в результаті звернення стягнення АТ КБ "Приватбанк" на іпотечне майно у позасудовому порядку.

Свої позовні вимоги ТОВ "Естейт Селінг" обґрунтовував тим, що банк звернув стягнення на предмет іпотеки після того як заборгованість за кредитним договором № 2Е005Г від 05.02.2013 була погашена, а кредитний договір та договір іпотеки було припинено. На думку позивача грошові зобов`язання перед банком було повністю виконано 06.06.2017, а звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось 26.06.2017. Таким чином, у банку було відсутнє право іпотекодержателя після повного погашення заборгованості.

Під час розгляду цього спору судом першої інстанції було встановлено, що суд при розгляді даного позову позбавлений можливості встановити факти наявності або відсутності заборгованості за Кредитним договором № DNTFLOK6629 від 26.05.2015 та з`ясувати всі обставини звернення стягнення за предмет іпотеки. Відтак, місцевий господарський суд дійшов висновку про недоведеність факту погашення заборгованості Позивача перед Відповідачем-1 за Кредитним договором № DNTFLOK6629 від 26.05.2015 та не знайшов підстав вважати його припиненим. Також суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини справи вказують на добросовісний характер придбання спірного майна Відповідачем-2.

Отже, місцевий господарський суд не встановив обставин, які б вказували на порушення законодавства України з боку АТ КБ "ПриватБанк" при набутті ним права власності на спірне майно. У зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Судова колегія відзначає, що рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" про визнання протиправними та скасування рішень про проведення державної реєстрації прав та витребування майна не є предметом апеляційного оскарження, отже, в силу положень ст. 269 ГПК України, оскаржуване рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у даній справі є рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог про покладення на позивача витрат з оплати судового збору за подання позову, з приводу чого судова колегія зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, при поданні позову та заяви про забезпечення позову позивач подав докази оплати судового збору три платіжні інструкції від 30.05.2023 на загальну суму 13 230,00 грн.

Відповідач-1 звертав увагу суду на факт оплати судового збору не позивачем самостійно, а іншою особою. На думку Відповідача-1 такі обставини вказують на невиконання Позивачем обв`язку з оплати судового збору Позивачем, та як наслідок необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

Судом першої інстанції встановлено, що три платіжні інструкції надані позивачем містять вказівку про платника ТОВ "Місто Естейт", у графі призначення платежу платіжної інструкції зазначено судовий збір за позовом ТОВ "Естейт Селлінг", Господарський суд Дніпропетровської області.

Таким чином, судовий збір було сплачено позивачем не особисто а іншою особою.

За поясненнями позивача з огляду на перебування у стані банкрутства ТОВ "Естейт Селлінг" не мав власних коштів та залучив до оплати іншу особу.

Згідно вимог статті 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України "Про судовий збір" платники судового збору громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Таким чином, хоча ГПК України не зобов`язує позивача особисто сплачувати судовий збір, Закон України "Про судовий збір" визначає платником судового збору саме ту особу яка звертається до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії" від 1 березня 2002).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (рішення у справі "Белле проти Франції" від 4 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Господарський процесуальний кодекс України вимагає долучення до позовної заяви документа про сплату судового збору, адже подання до суду такої заяви є об`єктом його справляння згідно із Законом України "Про судовий збір".

Суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

Отже місцевий господарський суд дійшов висновку, що судовий збір не заборонено сплатити іншій особі.

Судова колегія звертає увагу, що зазначений висновок суду першої інстанції апелянтом та іншими учасниками справи не оскаржується.

В свою чергу судова колегія відмічає, що у своїй апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" оскаржує рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2024 р. у справі № 904/1938/22(904/3081/23) виключно в частині покладення витрат з оплати судового збору на позивача та просить апеляційний суд ухвалити нове рішення, яким покласти витрати з оплати судового збору на АТ КБ "ПриватБанк".

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Частиною 2 ст. 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія звертає увагу, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" не оскаржується ні рішення суду першої інстанції по суті, ні встановлені судом під час розгляду справи обставини, а також апелянт не просить суд апеляційної інстанції змінити або доповнити мотивувальну частину оскаржуваного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено повністю, судова колегія вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано та у відповідності до норм процесуального права витрати з оплати судового збору покладено саме на позивача.

Водночас, з огляду на предмет апеляційного оскарження та з урахуванням меж перегляду справи апеляційним судом, визначеним ст. 269 ГПК України, у судової колегії відсутні правові підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення в частині розподілу судових витрат.

З урахуванням усього вищенаведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та часткового скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2024 р. у цій справі відсутні.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 231, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2024 р. у справі № 904/1938/22(904/3081/23) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2024 р. у справі № 904/1938/22(904/3081/23) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 05.07.2024 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз