ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року Справа № 918/453/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.,

суддя Маціщук А.В.,

суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Стафійчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Дарії Анатоліївни на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 16.04.2024 (суддя Горплюк А.М. повний текст ухвали складено 16.04.2024)

за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості в сумі 239 927 грн. 47 коп.

за участю представників:

заявника - Капустіна Д.А.;

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду від 06.07.2023 позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент - Банк" 173 634,41 грн заборгованості за наданим кредитом, 39 353,06 грн - залишок боргу за процентами, 26 940,00 грн - залишок боргу за винагородою та судові витрати у розмірі 3 193,56 грн.

02.08.2023 на виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 06.07.2023, яке набрало законної сили 01.08.2023 видано відповідний наказ.

09.04.2024 до Господарського суду Рівненської області надійшло подання від приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Дарії Анатоліївни про тимчасове обмеження боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа у справі №918/453/23.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16.04.2024 у задоволенні вищевказаного подання відмовлено.

В обґрунтування прийнятої ухвали, суд першої інстанції зазначив, що право приватного виконавця на звернення до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, факт ухилення якого на момент звернення до суду з таким поданням повинен уже відбутись, бути об`єктивно наявним та вбачатись з матеріалів виконавчого провадження.

Відтак, встановивши, що подані приватним виконавцем матеріали не містять доказів факту зловживання боржником процесуальними правами чи невиконання обов`язків, передбачених у судовому документі, а також, що зміст вимоги про тимчасове обмеження права виїзду за межі країни було мотивовано непогашенням боргу боржником у добровільному порядку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вищевказаного подання.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою приватний виконавець Капустіна Д.А. звернулась із апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким подання приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Д.А. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1. у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа задоволити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що боржник, будучи обізнаним про пред`явлення до примусового виконання рішення суду, умисно не сплачує свій борг за виконавчим документом, а його регулярні виїзди за межі України свідчать про ймовірну наявність доходу та реальну можливість виконання ним судового рішення.

Зазначає, що приватним виконавцем в ході виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника від 29.09.2023, якою накладено арешт на транспорті засоби: легковий автомобіль CHEVROLETT LACETTI, 2007 року виробництва, VIN НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , колір зелений та напівпричіп KOGEL SN24, 1997 року виробництва, VIN НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , колір синій, а також постанову про розшук майна боржника від 29.09.2023, за якою вищевказані транспортні засоби оголошені у розшук.

Відтак вважає, що наявність у приватній власності у боржника транспортних засобів свідчить про фінансову можливість для виконання (або часткового виконання) зобов`язань за виконавчим документом, у разі реалізації їх, але боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду, приховує від виконавця свій транспортний засіб, який було оголошено у розшук, тим самим унеможливлює проведення подальших виконавчих дій - опису та арешту майна.

Враховуючи викладене, вказує, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є виправданим законним дієвим механізмом, який сприятиме погашенню боржником зобов`язання за рішенням, що підлягає примусовому виконанню.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Дарії Анатоліївни та призначено її до розгляду на 25.06.2024 о 15:15 год.

У судове засідання, яке відбулось 25.06.2024, з`явилась приватний виконавець Капустіна Д.А., яка підтримала свою апеляційну скаргу з викладеними у ній доводами.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 1,4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Д.А. перебуває виконавче провадження №72840796 з примусового виконання судового наказу №918/453/23, виданого 02.08.2023 Господарським судом Рівненської області про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" заборгованості в загальній сумі 243121,03 грн.

20.09.2023 виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження НОМЕР_5, про арешт коштів боржника, які були направлені рекомендованим листом на адресу боржника (трек поштового відправлення Укрпошти - 800), та згідно відстеження офіційному сайті Укрпошти, останні вручені боржнику.

З метою виконання рішення суду виконавцем були скеровані запити до державних органів задля перевірки майнового стану боржника.

Згідно відповіді з Державної податкової служби від 21.03.2024, джерелом отримання доходу боржника є ФОП Строгонова Вероніка Анатолівна.

Відповідно до відповіді на запит №175355044 від 20.09.2023 до Міністерства внутрішніх справ, за боржником зареєстровані такі транспортні засоби:

1) легковий автомобіль CHEVROLETT LACETTI, 2007 року виробництва, VIN НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , колір зелений;

2) напівпричіп KOGEL SN24, 1997 року виробництва, VIN НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , колір синій.

29.09.2023 виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника НОМЕР_5, якою накладено арешт на вищезазначені транспортні засоби.

29.09.2023 постановою про розшук майна боржника НОМЕР_5, транспортні засоби оголошені у розшук.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 348586971 від 29.09.2023 за боржником нерухомого майна не зареєстровано.

Відповіддю №11-17-0.2-4930/2-23 ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 04.10.2023 за боржником на території Рівненської області земельних ділянок не зареєстровано.

В ході виконавчого провадження у боржника було виявлено рахунки у банківських установах АТ КБ "Приватбанк", АТ "А-Банк", АТ "Кредобанк", однак грошові кошти на них відсутні.

Згідно відповіді № Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 21.03.2024, боржник в період з 20.09.2023 по 21.03.2024 неодноразово перетинав державний кордон України та виїжджав за її межі.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з тим, що станом на день звернення до суду з поданням судовий наказ №918/453/23 від 02.08.2023 не виконаний, боржник ухиляється від його виконання, борг не сплачує та вільно виїжджає за кордон України, приватний виконавець, на підставі ст.337 ГПК України, звернувся до суду з вимогою про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта для виїзду за кордон боржника - ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього судовим наказом №918/453/23 від 02.08.2023.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. (п.2мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 180рп/2012)

Згідно ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Дана норма встановлює право виконавця на звернення до суду.

Відповідно до ч.1,2,3 ст. 337 ГПК України, тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Варто зазначити, що Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальною нормою права, якою врегульовано умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. Тобто вказаним Законом врегульовано права та обов`язки осіб, на правовідносини яких розповсюджується дія такої норми права.

Відтак, якщо спеціальною нормою права (п.19 ч.3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження") передбачено право виконавця звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи, то обмеження його у такому праві означатиме порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, а саме Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст.1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" передбачено право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч.4 статті 11 ГПК України, Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, згідно якої кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до статті 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Із системного аналізу наведених правових норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду фізичної особи - боржника за межі України є винятковим заходом забезпечення виконання судового рішення, застосування якого є правом, а не обов`язком суду.

Разом з тим, аналіз Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", дає можливість дійти висновку, що даним законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання. Саме це і є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення. (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 331/8536/17)

Тобто наявність лише самого зобов`язання фізичної особи-підприємця, не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон, так як на момент такого звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити про невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасної явки за вимогою виконавця; надання пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, тощо.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Зважаючи на це, доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

При розгляді вказаної категорії спорів виконавець повинен довести яким чином обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи забезпечить виконання рішення суду у даній справі, адже застосування судом норми щодо обмеження фізичної особи у перетині кордону України не є за своєю правовою природою видом санкції, тобто покарання за невиконання боржником рішення, а лише має на меті забезпечити виконання цього рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд зазначає, що подані приватним виконавцем матеріали не містять доказів факту зловживання боржником процесуальними правами чи свідомого невиконання зобов`язань з погашення боргу за судовим наказом №918/453/23.

Встановлена приватним виконавцем відсутність у боржника нерухомого майна та коштів, за рахунок яких могло б бути виконано судове рішення у справі, не може свідчити про свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду.

Так як і не може свідчити про таке ухилення наявність у боржника можливість здійснювати поїздки за кордон у приватному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що за боржником зареєстровані транспортні засоби (легковий автомобіль CHEVROLETT LACETTI, 2007 року виробництва, VIN НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , колір зелений та напівпричіп KOGEL SN24, 1997 року виробництва, VIN НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , колір синій), щодо яких приватним виконавцем 29.09.2023 винесені постанова про накладення арешту на майно та постанова про його розшук від 29.09.2023.

Апеляційним судом встановлено відсутність будь-яких доказів у підтвердження забезпечення приватним виконавцем виконання вказаних вище постанов поліцією.

Приватним виконавцем не подано суду доказів виклику боржника з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому проваджені, згідно п.14 ч.3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", а також притягнення його до відповідальності за невиконання законних вимог виконавця або неявку без поважних причин за його викликом, згідно норм ст. 76 Закону України "Про виконавче провадження".

Ігнорування та невиконання вимог приватного виконавця у першу чергу, повинно мати наслідком накладення штрафу, передбаченого ст.188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а не обмеження особи у здійсненні її конституційних прав. Таке обмеження можливо за існування виключних обставин та доведеності наявності таких обставин приватним виконавцем.

Таким чином враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що приватним виконавцем не в повному обсязі реалізовано надані йому права та обов`язки, не вжито усіх заходів з примусового виконання судового наказу №918/453/23, що суперечить принципам ефективності, своєчасності та повноти вчинення виконавчих дій, передбачених ч.1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", що в сукупності свідчить про відсутність підстав для застосування судом виняткового заходу забезпечення, передбаченого ст.337 ГПК України.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником не доведено необхідність застосування виключного заходу забезпечення виконання судового рішення у вигляді тимчасового обмеження фізичної особи - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для скасування ухвали Господарського суду Рівненської області від 16.04.2024 у справі №918/453/23.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції не здіснюється, враховуючи п.18 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284, 337 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 16.04.2024 у справі №918/453/23 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Дарії Анатоліївни - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "01" липня 2024 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Гудак А.В.