РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.05.2024Справа № 910/14805/23

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" (49101, м. Дніпро, вул. Кониського Олександра, буд. 5)
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, м. Київ, вул. Любомира Гузара, буд. 44)
провизнання умов договору такими, що поширюють свою дію на відносини
Представники сторін:
від позивачаМедяний О.Ю.
від відповідачаКоваль Н.Т.
від третьої особине з`явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.09.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" про визнання позивача включеним до балансуючої групи, з червня 2022 року, згідно договору про утворення балансуючої групи від 21.06.2022 № БГ3 та про визнання умов договору № 101/ПГ3755-ОГРМ купівлі продажу природного газу такими, що поширюють свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами до його укладення, а саме з 01.06.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що виконало всі умови, визначені Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №222, для приєднання до балансуючої групи, де стороною, відповідальною за добовий небаланс групи є Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", однак відповідачем було безпідставно відмовлено позивачу у приєднанні до балансуючої групи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 відкрито провадження у справі № 910/14805/23, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче провадження призначено на 23.10.2023.

16.10.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

16.10.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 23.10.2023 суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні на 20.11.2023.

02.11.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

06.11.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

14.11.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

15.11.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та заява про зміну предмету позову.

16.11.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить суд: 1) визнати Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" включеним до балансуючої групи, з червня 2022, згідно договору про утворення балансуючої групи від 21.06.2022 № БГ-3; 2) визнати умови договору № 101/ПГ-3755-ОГРМ купівлі - продажу природного газу такими, що поширюють свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами до його укладення, а саме з 01.06.2022; 3) зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" провести корегування фактично реалізованих обсягів природного газу за період з червня 2022 року по грудень 2022 року (включно), згідно Обсягу І, Обсягу ІІ, Обсягу ІІІ Договору № 101/ПГ-3755-ОГРМ купівлі - продажу природного газу, укладеного між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України".

20.11.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 20.11.2023 суд постановив протокольну ухвалу про прийняття заяв про зміну предмету позову та про оголошення перерви в підготовчому засіданні на 08.01.2024.

11.12.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

02.01.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

04.01.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

У підготовчому засіданні 08.01.2024 суд протокольною ухвалою постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 22.02.2024.

05.02.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про ознайомленням з записом фіксування судового засідання технічними засобами.

19.02.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про повернення до розгляду справи в підготовче провадження.

21.02.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення щодо клопотання про повернення до розгляду справи в підготовче провадження.

22.02.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2024, суд постановив повернутися до розгляду справи № 910/14805/23 у підготовчому провадженні та продовжити підготовче засідання, у підготовчому засіданні 22.02.2024 оголошено перерву до 11.03.2024, а також залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідач.

07.03.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про долучення документів.

11.03.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про виконання ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 суд, в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, повідомив учасників судового процесу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 01.04.2024.

13.03.2024 до Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення.

26.03.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2024, в порядку статей 120-121 Господарського процесуального кодексу України, сторін повідомлено про відкладення судового засідання на 22.04.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2024, в порядку статей 120-121 Господарського процесуального кодексу України, сторін повідомлено про оголошення перерви в судовому засіданні на 13.05.2024.

10.05.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

Представник третьої особи в судове засідання 13.05.2024 не з`явився.

В судове засідання 13.05.2024 з`явились представники позивача та відповідача та надали пояснення по суті спору.

Представник позивача надав пояснення по суті заявлених вимог, відповідно до яких в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги з урахування заяви про зміну предмету спору та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

У судовому засіданні 13.05.2024 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін та розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кабінету Міністрів України № 222 від 06.03.2022 було затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - Положення), яке визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Підпунктом 2 пункту 4 Положення, його норми покладають спеціальні обов`язки на Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" щодо продажу природного газу операторам газорозподільних систем на умовах, передбачених пунктом 6 цього Положення.

Відповідно до пункту 6 Положення, в редакції постанови КМУ №699 від 17.06.2022, з 1 червня 2022 року та протягом дії воєнного стану, а також протягом шести місяців після його припинення або скасування Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" реалізує природний газ операторам газорозподільних систем у розмірі нормативних, понаднормованих втрат та виробничо-технологічних витрат, втрат, зумовлених воєнними діями та понесених у зв`язку із запобіганням/врегулюванням гуманітарних кризових ситуацій, на підставі договору купівлі-продажу природного газу за цінами та на умовах згідно з додатком 2.

Додаток 2 до Положення, в редакції Постанови КМУ № 699 від 17.06.2022, визначає ціни та умови реалізації природного газу операторам газорозподільних систем у розмірі нормативних, понаднормованих втрат та виробничо-технологічних витрат, втрат, зумовлених воєнними діями, Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" у рамках виконання спеціального обов`язку.

Відповідно до пункту 1 Додатку 2 до Положення, реалізація природного газу в період з 1червня 2022 року та протягом дії воєнного стану, а також протягом шести місяців після його припинення або скасування здійснюється у разі, коли оператор газорозподільної системи, приєднується до договору про утворення балансуючої групи, де стороною, відповідальною за добовий небаланс групи, є Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", за типовою формою, розробленою та затвердженою Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", на умовах, визначених вказаним Додатком 2 до Положення.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" було подано до Оператора газотранспортної системи заяву про створення балансуючої групи разом з умовами договору про утворення балансуючої групи № БГ-3 від 21.06.2022, які отримані Оператором ГТС 23.06.2022 за вх.№ТОВВХ-22-9652

Балансуюча група за вказаною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" була зареєстрована на інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідності до положень Кодексу ГТС з умовами договору про утворення балансуючої групи, який укладається у формі договору приєднання.

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" через інформаційну платформу було подано заяву від 22.06.2022 за вих.№491-Сл-5170-0622 приєднання до договору про утворення балансуючої групи № БГ-3 від 21.06.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що виконав всі вимоги передбачені Положенням № 222, а також листом відповідача № 119/07-22123-2022 від 14.12.2022, а саме до 1 січня 2023 року: підписано договір № 101/ПГ-3755-ОГРМ купівлі - продажу природного газу; підписано договір про договірне списання №2; підписано договір № 101/ПГ-3160-ОГРМ купівлі - продажу природного газу; підписано договір про договірне списання №1. В зв`язку з чим, за твердженням позивача зазначені дії, вказують на приєднання Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" до договору про утворення балансуючої групи з 01.06.2022, де стороною, відповідальною за добовий небаланс групи, є Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України".

Натомість відповідач зазначає, що Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" на виконання умов Положення № 222, включений до балансуючої групи, де стороною відповідальною за добовий небаланс групи є Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", лише з 1 січня 2023 року, виходячи з того, що пунктом 3.4. договору про утворення балансуючої групи від 21.06.2022 № БГ-3, створеної для покриття нормативних, понаднормованих втрат та виробничо-технологічних витрат, втрат, зумовлених воєнними діями та понесених у зв`язку із запобіганням/врегулюванням гуманітарних кризових ситуацій обсягів природного газу починаючи з червня 2022 року на умовах Положення (далі - Балансуюча група червня), обов`язковою умовою приєднання до цього договору та участі у балансуючій групі є, зокрема, дотримання вимог положення. За умовами пункту 1.3 Положення, які кореспондуються з пунктом 4.3 договору, оператори газорозподільних систем здійснюють розрахунок за придбані обсяги природного газу в розрахунковому періоді не пізніше ніж через 30 (тридцять) днів після закінчення розрахункового періоду. За розрахунками відповідача борг Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" за червень - листопад 2022 року (обсяг 1) складав би 29 346 026 грн 84 коп., що відповідно до пункту 3.4 договору про утворення балансуючої групи від 21.06.2022 № БГ-3, обумовило відсутність підстав для включення останнього до Балансуючої групи з червня 2022 року та поширення умов договору на період з 01.06.2022.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Надаючи правову оцінку належності обраного особою способу захисту, належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.

Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Необхідно враховувати, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 13.05.1980 у справі "Артіко проти Італії", пункт 32 рішення від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України"), тобто, у кінцевому результаті, ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Абзацом 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003 передбачено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як визначено статтею 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Законодавець у частинах першій та другій статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановив, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини першої та другої статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосудця, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

За приписами статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц).

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц). Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19), а також, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

З урахуванням предмета та підстав позову суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. У тому ж разі, якщо за змістом заявлених позовних вимог (а не з огляду на обставини справи) задоволення позову є неможливим, немає, як видається, підстав стверджувати про наявність юридичного спору. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі №369/10789/14-ц).

У цій справі, позивач просить суд: 1) визнати Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" включеним до балансуючої групи, з червня 2022, згідно договору про утворення балансуючої групи від 21.06.2022 № БГ-3; 2) визнати умови договору № 101/ПГ-3755-ОГРМ купівлі - продажу природного газу такими, що поширюють свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами до його укладення, а саме з 01.06.2022; 3) зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" провести корегування фактично реалізованих обсягів природного газу за період з червня 2022 року по грудень 2022 року (включно), згідно Обсягу І, Обсягу ІІ, Обсягу ІІІ Договору № 101/ПГ-3755-ОГРМ купівлі - продажу природного газу, укладеного між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України".

При цьому позивач зазначає, що дії відповідача, з не включення Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" до балансуючої групи згідно договору про утворення балансуючої групи від 21.06.2022 № БГ-3, з червня 2022 року та не визнання поширення умов даного договору на період з 01 червня 2022 року, є порушенням прав Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" на можливість покриття обсягів природного газу, відібраних з газотранспортної системи з 1 червня 2022 року за цінами та на умовах, передбачених Положенням № 222 та приєднання до Балансуючої групи саме з 01 червня 2022 року.

Враховуючи викладене, під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем заявлено вимоги, спрямовані на визнання існування права у минулому, а не визнання порушеного, оспорюваного або невизнаного права, яке існує, може бути поновлене і, як наслідок, може бути реалізоване у випадку його визнання. Висновку про те, чи існувало у позивача право на споживання газу на певних умовах у визначений період у минулому, суд може дійти, розглядаючи спір, зокрема за вимогою, спрямованою на ефективний захист прав або законних інтересів позивача, які можуть бути реалізовані. Натомість вимога про визнання права у минулому спрямована на встановлення підстав існування права або законного інтересу, за захистом якого особа може звернутись, однак сама по собі ефективним способом захисту не є.

Таким чином, вимоги щодо визнання умов договору такими, що поширюють свою дію на минуле, тобто охоплюють період в минулому, в якому Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" вже спожило природний газ та здійснити коригування обсягів такого газу, зводиться до того, щоб визнати вже спожитий природний газ таким, що спожитий Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" з ресурсу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України". Водночас, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" не було постачальником для Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" у спірний період, а спожитий позивачем у такий період газ з ресурсу відповідача не вибував, тобто Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" було відібрано газ з іншого ресурсу, відмінного від ресурсу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України".

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 6 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС України для забезпечення фактичного приймання передачі природного газу між замовниками послуг транспортування (балансовими портфоліо), які розмістили інформацію на дошці повідомлень, замовники послуг транспортування мають подати оператору газотранспортної системи відповідні торгові сповіщення у порядку, визначеному в главі 2 розділу XIV цього Кодексу

Згідно пункту 1 глави 2 розділу XIV Кодексу ГТС передача природного газу, поданого в газотранспортну систему, між двома портфоліо балансування замовників послуг транспортування здійснюється шляхом надання оператору газотранспортної системи торгових сповіщень на відчуження чи набуття природного газу, що були надані оператору газотранспортної системи по відношенню до однієї газової доби.

Замовник послуг транспортування має право надавати торгове сповіщення виключно після набуття/відчуження права власності на такий обсяг (об`єм) природного газу за договором купівлі-продажу природного газу (або іншою цивільно-правовою угодою) іншому замовнику послуг транспортування у відповідну газову добу на віртуальну торгову точку.

Згідно з пунктом 3 глави 2 розділу XIV Кодексу ГТС замовник послуг транспортування природного газу може надавати торгове сповіщення на газову добу незалежно від надання номінації/реномінації на таку газову добу. Замовник послуг транспортування природного газу може надавати необмежену кількість торгових сповіщень протягом газової доби (D).

Відповідно до пункту 5 глави 2 розділу XIV Кодексу ГТС торгове сповіщення має містити таку інформацію: газова доба, коли передаватиметься природний газ;

ідентифікацію відповідних портфоліо балансування замовників послуг транспортування природного газу, між якими відбувається передача природного газу, зокрема реквізити замовників, їх ЕІС-коди;

зазначення чи є це торговим сповіщенням на відчуження чи набуття;

обсяг природного газу, що передається (набувається), виражений у куб. м та одночасно (інформативно) в одиницях енергії (кВт·год).

Пунктом 8 глави 2 розділу XIV Кодексу ГТС визначено, що якщо оператор газотранспортної системи отримує торгові сповіщення на відчуження та на набуття, що збігаються, та якщо обсяги природного газу у сповіщеннях є рівними, то оператор газотранспортної системи погоджує таку передачу природного газу та відносить такі обсяги природного газу на відповідні портфоліо балансування:

- як відбір з газотранспортної системи по відношенню до портфоліо балансування замовника послуг транспортування природного газу, що надає торгове сповіщення на відчуження;

- як подачу до газотранспортної системи по відношенню до портфоліо балансування замовника послуг транспортування природного газу, що надає торгове сповіщення на набуття.

З наведеного вбачається, що обсяг газу, який відчужується та набувається, відображається на Інформаційній платформі Оператором ГТС, який є її єдиним адміністратором. Водночас, право власності на газ переходить після надання продавцем та покупцем відповідних торгових сповіщень та опрацювання їх Оператором ГТС.

Відтак, здійснення ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" дій щодо корегування обсягів природного газу за період з червня 2022 року по грудень 2022 року (включно), не призведене до постачання природного газу позивачу у зазначеному періоді, а відповідно його право або законний інтерес відновлено не буде.

Викладене вище свідчить, що позивачем обрано спосіб захисту, який не є ефективним, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у справі.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено: 04.07.2024

Суддя Н.Плотницька