ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/1233/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Х" (61023, м. Харків, вул. Мироносицька, 95)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіза" (61033, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 235)
про стягнення 19862,69 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Х" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіза", в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 19862,69 грн., з яких: 14357,20 грн. пені, 2067,28 грн. 3% річних та 3438,21 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.04.2024 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.04.2023, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялась судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення (з відміткою судова повістка) на адресу реєстрації відповідача, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно Відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіза" (). Проте, судова кореспонденція повернута поштою на адресу суду 06.05.2024 із позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою".

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень"). Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №922/1233/24 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи секретарем судового засідання було здійснено відповідну телефонограму на відомі засоби зв`язку, повідомлені позивачем у позовній заяві та зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Разом з тим, телефонограма відповідачем прийнята не була. Також, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, судом було розміщено відповідне оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій та надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому зазначає про те, що рішенням Господарським судом Харківської області від 17.07.2023 у справі № 922/1884/23 позов ТОВ "Енерго Х" задоволено та стягнуто з ТОВ "Альвіза" (код 32136270) на користь ТОВ "Енерго Х" (код 38000735) 63381,47грн. основної заборгованості, 11721,23грн. пені, 2078,57грн. 3% річних, 6183,95грн. інфляційних втрат, 2684,00грн. судового збору. Також, Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 02.08.2023 у справі № 922/1884/23 заяву від 21.07.2023 представника ТОВ "Енерго Х" адвоката Романченка О.М. про ухвалення додаткового рішення задоволено та стягнуто з ТОВ "Альвіза" (код 32136270) на користь ТОВ "Енерго Х" (код 38000735) 20000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

10.08.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Хабловим В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 72509628 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвіза» на користь ТОВ Енерго Х 63381,47грн. основної заборгованості, 11721,23грн. пені, 2078,57грн. 3% річних, 6183,95грн. інфляційних втрат, 2684,00грн. судового збору.

30.08.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Хабловим В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 72655756 про стягнення з ТОВ «Альвіза» на користь ТОВ Енерго Х 20000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, у позові позивачем вказано, що обставини щодо наявності у відповідача перед позивачем заборгованості не підлягають доказуванню в порядку ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Також, позивачем зазначено, що у період з 08.08.2023 по даний час рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2023 у справі № 922/1884/23, та з 23.08.2023 по даний час рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2023 у справі № 922/1884/23 не виконані та відповідачем на сплачена присуджена до стягнення заборгованість, що підтверджується інформацією з реєстру виконавчих проваджень.

В порядку пункту 4.5. Договору купівлі-продажу електричної енергії №140 від 12.10.2017 позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 14357,20 грн., яку нараховано за період з 08.08.2023 по 05.04.2024.

Також, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 2067,28 грн. (за період з 08.08.2023 по 05.04.2024) та інфляційні втрати у розмірі 3438,21 грн. (за період з 01.09.2023 по 05.04.2024).

Отже, позивачем заявлено до стягнення з відповідача за неналежне виконання умов Договору купівлі-продажу електричної енергії №140 від 12.10.2017 пеню у розмірі 14357,20 грн. (за період з 08.08.2023 по 05.04.2024); 3 % річних у розмірі 2067,28 грн. (за період з 08.08.2023 по 05.04.2024) та інфляційні втрати у розмірі 3438,21 грн. (за період з 01.09.2023 по 05.04.2024).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

12.10.2027 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, укладено договір купівлі-продажу електричної енергії №140 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачу електричну енергію в межах встановленої (дозволеної) потужності, а споживач зобов`язується прийняти поставлену постачальником електричну енергію та оплатити її на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.3.2 Договору постачальник зобов`язується щомiсяця до 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим, оформляти та надавати споживачу акт здачi-прийняття робiт (надання послуг) мiж споживачем та постачальником на підставі наданих споживачем вiдомостей про споживання електричної енергiї.

Згідно з п. 2.4 споживач зобов`язується щомiсяця, на пiдставi даних приладів облiкy електроенергiї, не пiзнiше встановленої дати оформлювати та надавати постачальнику вiдомостi про фактичні обсяги спожитої електричної енергії. Щомісячно до 10-го числа мiсяця, наступного за звiтним, пiдписати Акт здачi-прийняття робiт (надання послуг) за звiтний перiод. Проводити оплату за електричну енергії відповідно до додаткової угоди №2 до даного договору.

За умовами пункту 3.1 Договору споживач здійснює оплату за поставлену електричну енергію шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника за графіком, обумовленим в додатковій угоді № 2 до цього договору.

Пунктом 4 Додаткової угоди №1 від 12.10.2017 до Договору передбачено, що фактичний обсяг спожитої електроенергiї вiдображається у акті здачi-прийняття робiт (надання послуг), який формується не пiзнiше 10-го (десятого) числа мiсяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Статтею 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Пунктом 1 частини 3 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено обов`язок споживача сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Рішенням Господарським судом Харківської області від 17.07.2023 у справі № 922/1884/23 позов ТОВ "Енерго Х" задоволено та стягнуто з ТОВ "Альвіза" (код 32136270) на користь ТОВ "Енерго Х" (код 38000735) 63381,47грн. основної заборгованості, 11721,23грн. пені, 2078,57грн. 3% річних, 6183,95грн. інфляційних втрат, 2684,00грн. судового збору.

Також, Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 02.08.2023 у справі № 922/1884/23 заяву від 21.07.2023 представника ТОВ "Енерго Х" адвоката Романченка О.М. про ухвалення додаткового рішення задоволено та стягнуто з ТОВ "Альвіза" (код 32136270) на користь ТОВ "Енерго Х" (код 38000735) 20000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У рішенні Господарським судом Харківської області від 17.07.2023 у справі № 922/1884/23 судом було установлено, що позивач поставив відповідачу електричну енергію за Договором на загальну суму 167058,03грн., яка оплачена останнім частково, а саме: на суму 103676,56грн. Інша частина спожитої електроенергії на суму 63381,47грн. відповідачем не оплачена.

Згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене, обставини щодо наявності у відповідача перед позивачем 63381,47 грн. заборгованості не підлягають доказуванню в порядку ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Щодо заявленої до стягнення пені у розмірі 14357,20 грн. (нарахованої за період з 08.08.2023 по 05.04.2024), суд виходить з наступного.

Установлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Х" під час укладання договору купівлі-продажу електричної енергії №140 від 12.10.2017 діє на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина 2 статті 193, частина 1 статті 216 та частина 1 статті 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій, згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України, є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України). Так, відповідно до статей 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 4.5 Договору передбачена відповідальність Споживача за несвоєчасну оплату коштів, передбачених пунктом 3.3 даного Договору, Споживач оплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, від суми, яка підлягає сплаті за кожен день прострочення.

Позивач нараховує 14357,20 грн. пені за період 08.08.2023 по 05.04.2024

Водночас, відповідно до п. 5 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 332 від 25.02.2022 (в редакції від 27.02.2022) рекомендовано учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії». В подальшому, відповідно до п. 16 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 332 від 25.02.2022 (в редакції від 26.04.2022) вирішено на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надати такі настанови: зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

Враховуючи наведене вище, до 26.04.2022 постанова НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 року передбачала рекомендацію щодо зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, а вже після 26.04.2022 постановою встановлено чітку заборону нарахування та стягнення штрафних санкцій.

Як убачається з представлених розрахунків пені, така повністю нарахована після 26.04.2022 року, що у свою чергу суперечить постанові НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 року (в редакції від 27.02.2022 та 26.04.2022).

Таким чином, суд дійшов до висновку про відмову у задоволені позовних вимог в частині стягнення 14357,20 грн. пені.

Судом також враховано, що постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2024 у справі № 911/1359/22 касаційну скаргу ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 16.12.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2023 у справі № 911/1359/22 в оскаржуваній частині щодо вимог про стягнення пені у розмірі 17933524,59 грн. залишено без змін. При цьому, судом першої інстанції, що підтверджено судом апеляційної інстанції, відмовлено у задоволенні вимог про стягнення пені на підставі постанови НКРЕКП.

Також, судом враховані правові позиції Верховного Суду, які викладені в постановах від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, від 25.01.2022 у справі №911/782/21, в яких зазначено, зокрема, що положення постанови НКРЕКП є спеціальними щодо правового регулювання спірних правовідносин та підлягають обов`язковому виконанню учасниками ринку електричної енергії відповідно до статті 6 Закону України "Про ринок електричної енергії".

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 2067,28 грн. (за період з 08.08.2023 по 05.04.2024) та інфляційні втрати у розмірі 3438,21 грн. (за період з 01.09.2023 по 05.04.2024), суд зазначає наступне.

Згідно з приписами статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 ЦК України).

За змістом наведених норм закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних нарахувань входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши правомірність та правильність здійсненого детального розрахунку трьох процентів річних у розмірі 2067,28 грн. та інфляційних втрат у розмірі 3438,21 грн., суд зазначає, розрахунок з огляду на прострочення сплати основної заборгованості виконано арифметично вірно, з урахуванням чого, позовні вимоги про стягнення вказаних сум трьох процентів річних та інфляційних втрат визнаються судом обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення 2067,28 грн. 3% річних та 3438,21 грн. інфляційних втрат як обґрунтованого, підтвердженого наданими доказами та не спростованого відповідачем. В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 14357,20 грн. суд відмовляє з підстав, наведених вище.

Розподіл судових витрат.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про часткове задоволення позову, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також, відповідно до попереднього розрахунку судових витрат, наведеного у позовній заяві, позивачем заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. У пункті 4 прохальної частини позову також заявлено до стягнення витрати на правову допомогу. Про надання доказів на підтвердження витрат на правову допомогу в порядку вимог частини 8 статті 129 ГПК України у позовній заяві позивачем не зазначено.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1,2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Частиною 4 статті 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями абзацу 1 частини 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження здійснених судових витрат на професійну правничу допомогу, позивачем разом з позовом надано копії:

- ордеру серії АР №1171986 від 05.04.2024 (а.с. 6),

- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 20.07.2023 (а.с. 7).

Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядку.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Проте ні відповідного договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Гавриленко Н.А., ні інших доказів на обґрунтування понесення позивачем витрат на послуги адвоката у заявленому розмірі (актів приймання-передачі наданих послуг, платіжних документів, тощо) позивачем на обґрунтування заявлених витрат на професійну правову допомогу не надано.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

За таких обставин, суд констатує, що позивачем не підтверджено понесення витрат на надання професійної правничої допомоги адвокатом Гавриленко Н.А. в межах правовідносин, що були предметом розгляду у справі № 922/1233/24.

З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що позивачем не доведено належними доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу. Позивачем не підтверджено, що ним було сплачено по 10000,00 грн адвокатам саме в межах цієї справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610 - 612, 625 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіза" (61033, м. Харків, вул. Шевченка, буд.235, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Х" (61023, м. Харків, вул. Мироносицька, буд.95, ) - 2067,28 грн. 3% річних; 3438,21 грн. інфляційних втрат та 839,30 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "24" травня 2024 р.

Суддя Є.М. Жиляєв