РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.06.2024Справа № 910/4580/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНАЙ-БС"

до Фізичної особи-підприємця Моцюк Ірини Віталіївни

про стягнення 56045,45 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІНАЙ-БС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Моцюк Ірини Віталіївни про стягнення 56045,45 грн, з яких 21750,62 грн основного боргу, 10307,65 грн інфляційних втрат, 2236,56 грн 3% річних та 21750,62 грн пені.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про реструктуризацію заборгованості № 16/08-20 від 16.08.2020.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Господарський суд міста Києва ухвалою від 22.04.2024 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/4580/24, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи ухвала суду про відкриття провадження у справі від 22.04.2024 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місця реєстрації відповідача, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Також відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

Ухвала суду від 22.04.2024, направлена на адресу місця реєстрації відповідача повернута на адресу суду 14.05.2024 поштовим відділенням зв`язку за закінченням встановленого терміну зберігання.

Суд зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17.

Також Верховний Суд в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Судом враховано, що частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вказані приписи Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно із ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач, в порушення укладеного між позивачем та відповідачем договору оренди нерухомого майна № 01-12/17 від 05.12.2017, неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання зі сплати орендної плати та відшкодування витрат по утриманню майна, у зв`язку із чим, станом на 16.08.2020 утворилась заборгованість в розмірі 21750,62 грн.

В подальшому між сторонами укладено договір про реструктуризацію заборгованості № 16/08-20 від 16.08.2020, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався протягом вересня 2020 - грудня 2020 сплатити заборгованість в розмірі 21750,62 грн.

Однак, в порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості, відповідачем не здійснено платежів в рахунок погашення заборгованості, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем станом на дату подання позову становить 21750,62 грн.

Оскільки відповідачем допущено прострочення виконання взятих на себе зобов`язань, позивач здійснив нарахування 10307,65 грн інфляційних втрат, 2236,56 грн 3% річних та 21750,62 грн пені.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, не подав.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

05.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СІНАЙ-БС", як орендодавцем та Фізичною особою-підприємцем Моцюк Іриною Віталіївною, як орендарем, укладено договір оренди нерухомого майна № 01-12/17 (далі - договір оренди), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - приміщення першого поверху нежитлової будівлі літ "Б", площею 10 кв.м. (далі - майно, приміщення), що знаходиться за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 10А та належить ТОВ "СІНАЙ-БС" на праві власності.

Відповідно до п. 3.1 договору оренди орендар за користування орендованим майном сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 5000,00 грн.

15.12.2017 між сторонами підписано Акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна.

15.12.2018 сторони уклали Додаткову угоду № 1 до договору оренди (далі - додаткова угода № 1), відповідно до якої дійшли згоди викласти договір у новій редакції.

Відповідно до п. 3.1 договору оренди в редакції додаткової угоди № 1 починаючи з 01.01.2019 орендар за користування орендованим майном сплачує орендодавцю орендну плату в сумі 8000,00 грн.

Орендар щомісяця, окремо від орендної плати, оплачує орендодавцю витрати по комунальному утриманню орендованого майна (електроенергія, водопостачання та водовідведення, опалення, газопостачання, вивіз сміття, телефонний зв`язок тощо) на підставі виставлених орендодавцем рахунків-фактур (п. 3.4 договору оренди в редакції додаткової угоди № 1).

Згідно з п. 3.5, 3.6 договору в редакції додаткової угоди № 1 орендар здійснює перерахування орендної плати до 20 числа місяця, який передує розрахунковому. Орендар відшкодовує орендодавцю витрати по комунальному утриманню орендованого майна протягом 3 банківських днів з дня отримання відповідного рахунку-фактури, але не пізніше 15 числа поточного місяця.

28.02.2019 між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору оренди, відповідно до п. 1 якої сторони домовились про те, що 28.02.2019 орендар повертає, а орендодавець приймає зі строкового платного користування нерухоме майно - приміщення першого поверху нежитлової будівлі літ "Б", площею 10 кв.м. що знаходиться за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 10А, про що 28.02.2019 між сторонами підписано Акт приймання (повернення) з оренди нерухомого майна.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 2 сторони домовились про те, що з 01.03.2019 орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно - приміщення першого поверху нежитлової будівлі літ "Б", площею 5 кв.м. що знаходиться за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 10А.

01.03.2019 між сторонами підписано Акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна.

Відповідно до п. 3.1 договору оренди в редакції додаткової угоди № 2, починаючи з 01.03.2019 орендар за користування орендованим майном сплачує орендодавцю орендну плату в сумі 4000,00 грн за кожен місяць оренди.

Додатковою угодою № 4 від 01.03.2020 сторони домовилися продовжити строк дії договору оренди нерухомого майна № 01-12/17 від 05.12.2017 до 16.08.2020 включно.

16.08.2020 сторони підписали Акт приймання-передачі (повернення) з оренди нерухомого майна, відповідно до якого відповідач повернув, а позивач прийняв з оренди приміщення першого поверху нежитлової будівлі літ "Б", площею 5 кв.м. що знаходиться за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 10А.

Також 16.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СІНАЙ-БС" (далі - товариство) та Фізичною особою-підприємцем Моцюк Іриною Віталіївною (далі - боржник) укладено договір про реструктуризацію заборгованості № 16/08-20 (далі - договір про реструктуризацію), відповідно до п. 1.1 якого сторони реструктуризують заборгованість боржника перед товариством, що утворилась на підставі договору оренди нерухомого майна № 01-12/17 від 05.12.2017.

Згідно з п. 1.2 договору про реструктуризацію на момент укладення цього договору загальна сума заборгованості зі сплати орендної плати за користування орендованим майном та заборгованість по відшкодуванню витрат по комунальному утриманню орендованого майна за договором оренди нерухомого майна № 01-12/17 від 05.12.2017 складає 21750,62 грн, яку боржник повністю визнає.

Стосовно боржника застосовується наступний варіант реструктуризації: розстрочка погашення боргу в сумі 5437,66 грн, яка сплачується боржником щомісячно до 15 числа, з 01.09.2020 по 15.12.2020 включно (п. 1.3 договору про реструктуризацію).

У п. 1.4 договору про реструктуризацію сторони погодили, що платежі в рахунок погашення боргу здійснюються відповідно до графіка погашення боргу, що підписується сторонами (додаток № 1).

Боржник зобов`язується забезпечити своєчасне погашення боргу згідно з умовами, визначеними даним договором (п. 2.3 договору про реструктуризацію).

Відповідно до п. 3.1 договору про реструктуризацію у разі несвоєчасного внесення плати за договором боржнику нараховується пеня в розмірі 2 (два) відсотка від суми загальної заборгованості, визначеної у п. 1.2, яка нараховується за кожний день прострочення, але не більше ніж 100 відсотків загальної суми боргу.

Договір набирає чинності з момент укладення і діє до 15.12.2020 включно, але у будь-якому разі до повного виконання умов цього договору (п. 4.1 договору про реструктуризацію).

Додатком № 1 до договору про реструктуризацію сторонами погоджено графік погашення заборгованості: 15.09.2020 - 5437,66 грн, 15.10.2020 - 5437,66 грн, 15.11.2020 - 5437,66 грн, 15.12.2020 - 5437,66 грн, всього 21750,62 грн.

Відповідачем не здійснено погашення заборгованості відповідно до договору про реструктуризацію.

2.04.2024 позивач звернувся до відповідача із вимогою вих. ; 14 від 01.04.2024 про погашення заборгованості у розмірі 21750,62 грн однак вимога позивача залишена без відповіді та задоволення.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 21750,62 грн основного боргу, 10307,65 грн інфляційних втрат, 2236,56 грн 3% річних та 21750,62 грн пені.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Як встановлено судом, у зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором оренди нерухомого майна № 01-12/17 від 05.12.2017 в частині сплати орендної плати та відшкодування витрат по комунальному утриманню орендованого майна та наявністю заборгованості за вказаним договором у розмірі 21750,62 грн, між позивачем та відповідачем укладено договір про реструктуризацію заборгованості № 16/08-20 від 16.08.2020.

Згідно з погодженими умовами договору боржник зобов`язався сплатити заборгованість в сумі 21750,62 грн протягом вересня 2020 - грудня 2020 щомісячними сплатами згідно з додатком № 1 до цього договору до 13 числа кожного місяця: 15.09.2020 - 5437,66 грн, 15.10.2020 - 5437,66 грн, 15.11.2020 - 5437,66 грн, 15.12.2020 - 5437,66 грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням змісту договору про реструктуризацію, відповідач зобов`язаний був кошти у розмірі 5437,66 грн сплатити до 15.09.2020 включно; кошти у розмірі 5437,66 грн грн - до 15.10.2020 включно; кошти у розмірі 5437,66 грн - до 15.11.2020 включно, кошти у розмірі 5437,66 грн - до 15.12.2020 включно.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доказів сплати заборгованості у сумі 21750,62 грн відповідачем не надано.

Ураховуючи викладене вище, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договорами у сумі 21750,62 грн, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 21750,62 грн.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення 10307,65 грн інфляційних втрат, 2236,56 грн 3% річних та 21750,62 грн пені, суд зазначає таке.

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідальність у вигляді пені погоджена сторонами у п. 3.1 договору про реструктуризацію - у разі несвоєчасного внесення плати за договором боржнику нараховується пеня в розмірі 2 (два) відсотка від суми загальної заборгованості, визначеної у п. 1.2, яка нараховується за кожний день прострочення, але не більше ніж 100 відсотків загальної суми боргу.

Позивач зазначає, що оскільки прострочення внесення плати за договором становить 1297 днів і сума пені з розрахунку 2% від суми заборгованості за кожен день прострочення становила б 544418,04 грн, що є більше ніж 100% загальної суми боргу, то позивачем заявлено пеню у розмірі 100% суми бору - 21750,62 грн.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що він є невірним та не відповідає умовам чинного законодавства України, з огляду на таке.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Аналогічна правова позиція щодо розміру обчислення пені на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №910/10224/14, від 23.05.2018 у справі №910/15492/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що за прострочення виконання відповідачем обов`язку з оплати обґрунтованим є нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Крім того, позивач зазначає, що прострочення внесення плати за договором становить 1297 днів.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У постановах від 07.06.2019 по справі № 910/23911/16, у постанові від 13.09.2019 по справі № 902/669/18, від 12.06.2018 по справі № 910/4164/17, від 22.11.2018 по справі №903/962/17 Верховний Суд висловив позицію про те, що "умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції".

Водночас пунктом 7 Розділу IX Прикінцевих положень Господарського кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт введений в дію на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) " від 30 березня 2020 року №540-IX (далі - Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX), який набрав чинності з 2 квітня 2020 року, і дія вказаного Закону фактично надає можливість нараховувати штрафні санкції більше, ніж за шість місяців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. N 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. N 1236" продовжено на всій території України дію карантину до 30.06.2023 року.

Дію карантину, встановленого цією постановою, неодноразово продовжувалась та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 р. № 651 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено.

Отже, пункт 7 Розділу IX Прикінцевих положень Господарського кодексу України фактично надає можливість нараховувати штрафні санкції більше, ніж за шість місяців.

За таких обставин позивач мав право нараховувати пеню від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, по 30.06.2023.

За перерахунком суду, здійсненим за період з 16.09.2020 по 15.10.2020 на суму 5437,66 грн, з 16.10.2020 по 15.11.2020 на суму 10875,32 грн, з 16.11.2020 по 15.12.2020 на суму 16312,98 грн, з 16.12.2020 по 30.06.2023 на суму 21750,62 грн, суд встановив, що розмір пені становить 17224,71 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що сума інфляційних становить більшу суму ніж заявлено позивачем, однак враховуючи те, що відповідно до ч.2 ст.237 ГПК України, суд не може виходити за межі позовних вимог, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у сумі 10307,65 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Перевіривши розрахунок 3% річних у розмірі 2236,56 грн, суд встановив, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, в тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ВИСНОВКИ СУДУ

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНАЙ-БС" до Фізичної особи-підприємця Моцюк Ірини Віталіївни, а саме в частині стягнення 21750,62 грн основного боргу, 17224,71 грн пені, 10307,65 грн інфляційних втрат та 2236,56 грн 3% річних.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також позивач просить стягнути з відповідача 9000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано у матеріали справи копії: договору про надання правових (правничих) послуг № 03/03/2024 від 29.03.2024, укладений між позивачем та адвокатом Ільчук О.С., додаткової угоди № 1 від 01.04.2024 до договору про надання правових (правничих) послуг № 03/03/2024 від 29.03.2024, рахунку № 04/04/2024 від 04.04.024 на суму 9000,00 грн, Акту № 1 від 04.04.2024 на суму 9000,00 грн, квитанції до прибуткового касового ордеру № 3 від 04.04.2024 на суму 9000,00 грн.

Виходячи з аналізу положень ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (постанова Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18).

Як вбачається зі Акту № 1 від 04.04.2024 до договору про надання правових (правничих) послуг № 03/03/2024 від 29.03.2024 (Додаткова угода № 1 від 01.04.2024) адвокатом надано клієнту таку правову допомогу:

- надання консультації та роз`яснень щодо правових питань, щодо стягнення заборгованості з ФОП Моцюк І.В. за договором про реструктуризацію заборгованості від 16.08.2020 № 16/08-20 - 0,5 год;

- ознайомлення та вивчення документів (формування правової позиції), проведення їх юридичного аналізу, аналіз судової практики та норм чинного законодавства з питань предмету та підстав позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінай-БС" до Фізичної особи - підприємця Моцюк Ірини Віталіївни про стягнення заборгованості з ФОП Моцюк І.В. за договором про реструктуризацію заборгованості від 16.08.2020 № 16/08-20 в розмірі 56 045,45 грн та судових витрат (досліджено судову практику з питань стягнення заборгованості за договорами, стягнення витрат на правову допомогу, сформовано та зібрано необхідні додатки до позову, здійснено розрахунок позовних вимог, та вчинено усі інші необхідні дії для складання та подачі позову до суду) - 0,5 год;

- складання позовної заяви ТОВ "Сінай-БС" до Фізичної особи - підприємця Моцюк Ірини Віталіївни про стягнення заборгованості з ФОП Моцюк І.В. за договором про реструктуризацію заборгованості від 16.08.2020 № 16/08-20 в розмірі 56 045,45 грн (в тому числі 3 % річних за прострочення строку виконання грошового зобов`язання, інфляційних втрат, пені та судових витрат та попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які Позивач поніс та планує понести у зв`язку із розглядом цієї справи - 2 год.

Всього - 3 години, ціна за 1 годину - 3000,00 грн, загальна вартість наданих адвокатом послуг - 9000,00 грн.

Відповідно до рахунку № 04/04/2024 від 04.04.2024 вартість наданих адвокатом послуг складає 9000,00 грн.

Отже, на виконання умов договору про надання правової допомоги адвокат надав позивачу передбачені договором послуги за спірними правовідносинами по цій господарській справі на суму 9000,00 грн.

Факт оплати послуг адвоката підтверджений квитанцією до прибуткового касового ордеру № 3 від 04.04.2024 на суму 9000,00 грн.

Оцінивши подані позивачем докази, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу у справі № 910/4580/24 підтверджені позивачем.

Судом враховано те, що за приписами ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем, у порядку ч.5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, заяви про зменшення суми судових витрат та заперечень щодо співмірності заявлених позивачем витрат на правову допомогу під час розгляду справи до суду не подано.

При цьому, суд зазначає, що однією з гарантій забезпечення права особи на правову допомогу є повна і справедлива компенсація всіх понесених витрат на правову допомогу.

Сторона, яка змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів, перебуває у становищі, коли її права та/або інтереси порушуються (не визнаються, оспорюються) іншою стороною спору, у зв`язку з чим позивачу необхідний судовий захист.

Для такого захисту, зумовленого протиправною поведінкою іншої сторони (відповідача), позивачу необхідно витрачати свій час та кошти, докладати зусиль для захисту своїх порушених прав/інтересів.

Тому цілком розумно та справедливо, коли особа, на користь якої вирішено спір, у повній мірі отримує від винної сторони (сторони, яка порушує права та призвела до виникнення спору) компенсацію своїх витрат, понесених для того, щоб захистити свої права/інтереси, які, відповідно, порушуються/не визнаються, оспорюються саме відповідачем.

За приписами ч.4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (у даному випадку витрати на правничу допомогу), у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8273,21 грн витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Моцюк Ірини Віталіївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНАЙ-БС" (01013, місто Київ, Набережно-Печерська Дорога, будинок 10А, ЛІТЕРА "Б", ідентифікаційний код 35235182) 21750,62 грн основного боргу, 17224,71 грн пені, 10307,65 грн інфляційних втрат, 2236,56 грн 3% річних, 2783,48 грн судового збору та 8273,21 грн витрат на правову допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 25.06.2024.

Суддя С.О. Турчин