РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.06.2024Справа № 910/3883/24

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Київського міського центру зайнятості

про стягнення 412 518,00 грн.

Представники сторін: не викликались

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" до Київського міського центру зайнятості про стягнення 412 518,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач після припинення договору оренди №777-2 у визначений договором термін об`єкт оренди не звільнив.

Об`єкт оренди був звільнений та переданий відповідачем за актом приймання-передачі 01.03.2024.

У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку на підставі ч. 2 статті 785 ЦК України у розмірі 412 518,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

19.04.2024 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

23.04.2024 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір найму укладається на строк, встановлений договором. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ст. 631 ЦК України).

Положенням ст. 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

31.10.2018 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - орендодавцем та Київським міським центром зайнятості - орендарем, а також Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" - підприємством-балансоутримувачем укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №777-2 (далі- договір).

Згідно п. 1.1. орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 09 липня 2018 року №29/105 (пункт 168) передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об`єкт оренди), яке знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Ломоносова, будинок №10 літера А, для розміщення структурного підрозділу у місті Києві установи держаної служби зайнятості - Голосіївської районної філії Київського міського центру зайнятості.

Згідно з п. п. 3.1, 3.6 договору, за користування об`єктом оренди орендар сплачує на рахунок КП "Київжитлоспецексплуатація" орендну плату, починаючи з дати підписання цього договору.

Орендна плата відповідно до пункту 3.2 договору за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці.

Положенням п. 9.1. визначено, що Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 31.10.2018 до 29.10.2021.

Відповідно до п. 4.2.19 Договору: "Після припинення дії цього Договору протягом 3 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу. Акт приймання-передачі об`єкта підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством-балансоутримувачем. У разі невиконання цього пункту орендар сплачує неустойку у подвійному розмірі орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою."

Позивач зазначає, що після припинення договору відповідач у визначений пунктом 4.2.19 договору термін об`єкт оренди не звільнив.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено розрахунок неустойки в розмірі подвійної орендної плати згідно договору за період з 01.09.2022 по 29.02.2024.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 10.08.2022 у справі №910/1549/22 (суддя Смирнова Ю.М., повний текст складено - 25.08.2022) за позовом Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) до Київського міського центру зайнятості, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення, було встановлено, що договір оренди №777-2 від 31.10.2018 припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який цей договір було укладено, тобто 29.10.2021. Позов задоволено повністю, виселено Київський міський центр зайнятості з об`єкта оренди та стягнуто на користь позивача судовий збір.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.03.2023 рішення Господарського суду м. Києва від 10.08.2022 у справі №910/1549/22 залишено без змін.

Позивач зауважив, що відповідач звільнив об`єкт оренди та передав його підприємству-балансоутримувачу лише 01.03.2024, що підтверджується актом приймання-передачі від 01.03.2024.

В обґрунтування своїх заперечень щодо стягнення неустойки у подвійному розмірі орендної плати відповідач зазначив, що ним вживалися заходи з метою пошуку вільних приміщень для розміщення філії та виконання рішення Господарського суду м. Києва від 10.08.2022 по справі №910/1549/22. Зокрема листами від 14.06.2022 та 05.04.2023 Київський міський центр зайнятості звертався до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, листами від 14.06.2022 та 20.10.2022 звертався до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації) щодо вирішення питання подальшого розміщення філії (управління).

Окрім того, у вересні 2022 року комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського міського центру зайнятості про стягнення заборгованості з орендної плати за період з 15.10.2021 по 31.08.22 у сумі 127 590,71 грн. Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.02.2023 у справі №910/10108/22 позов задоволено частково та залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2023.

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2023 у справі №910/10108/22, обґрунтоване тим, що рішенням Київської міської ради від 24.12.2020 №25/25 встановлено на період дії карантинних обмежень орендну плату за майно територіальної громади міста Києва у розмірі 50% від орендної плати, визначеної у діючих договорах, а тому позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з орендної плати за період з 15.10.2021 по 23.02.2022 підлягають частковому задоволенню. Крім того, з урахуванням положень підпункту 1.2 п. 1 Рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592, відповідач був звільнений від сплати орендних платежів в період з 24.02.2022 по 31.08.2022, що є підставою для відмови у стягненні з Київського міського центру зайнятості орендної плати за вищевказаний період.

Враховуючи вищезазначене відповідач вважає, що був звільнений від сплати орендних платежів в період з 24.02.2022 по 31.08.2022, що є підставою для відмови у стягненні з Київського міського центру зайнятості орендної плати за такий період.

У спростування заперечень відповідача позивач зазначив, що неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору оренди - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення вказаного договору, коли користування майном стає неправомірним. Крім того, зі змісту рішення Господарського суду м. Києва від 28.02.2023 у справі № №910/10108/22 підставами звернення КП "Київжитлоспецексплуатація" з позовом було не виконання Київським міським центром зайнятості, взятих на себе зобов`язань згідно договору від 31.10.2018 №777-2. Зокрема, порушення умов пункту 3.12 договору оренди, яким визначено, що у разі припинення (розірвання) цього договору відповідач сплачує орендну плату та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою до дня повернення об`єкта за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії цього договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість з орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи штрафні санкції, підприємству-балансоутримувачу. У справі 910/3883/24 позивач звернувся до суду з іншим предметом та іншими підставами.

Згідно з пп. 2, п. 1 та абз. 4, пп.4, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України (далі КМУ) "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" №634 від 27.05.2022 (далі - Постанова) на період воєнного стану, але у будь-якому разі не довше ніж до 30 вересня 2022 р., за договорами оренди державного майна, чинними станом на 24 лютого 2022 р. або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022 р. або раніше, звільняються від орендної плати орендарі, які використовують майно, розміщене: на територіях Київської, Чернігівської, Сумської, Харківської, Запорізької, Миколаївської областей і м. Києва (крім адміністративно-територіальних одиниць на визначених територіях). Орендарям на територіях, визначених у підпунктах 2 і 3 цього пункту, орендна плата нараховується у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договором оренди (з урахуванням її індексації) після 30 вересня 2022 р. і 30 травня 2022 р. відповідно і до закінчення строку, визначеного в абзаці першому цього підпункту.

Отже враховуючи вищезазначене, оскільки відповідач звільнений від сплати орендних платежів по 30.09.2022, а після 30.09.2022 нарахування платежів необхідно здійснювати в розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договором оренди (з урахуванням її індексації), сума стягнення неустойки у розмірі подвійної орендної плати, згідно договору становить - 195 638, 81 грн.

Частинами 3, 4 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК - України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі положенням ст. 526 ЦК України, відповідно до якого зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, ураховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Надаючи оцінку діям орендаря щодо повернення об`єкта найму по закінченню орендних правовідносин з підприємством-балансоутримувачем, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів вжиття останнім будь-яких заходів щодо повернення об`єкту найму підприємству-балансоутримувачу (позивачу), як і не надано доказів існування обставин, які б перешкоджали відповідачу повернути позивачу об`єкт найму, так і не надано доказів ухилення позивача від отримання об`єкту найму, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови п. 4.2.19 договору та вимоги ч. 1 ст. 785 ЦК України, у зв`язку з чим, до нього повинні бути застосовані санкції передбачені ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів сторін суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Судовий збір згідно зі ст. 129 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 2, ст. 4 ЗУ "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3, ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Київського міського центру зайнятості (01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 47 Б, ідентифікаційний код: 03491091) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01001, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 51-А, ідентифікаційний код: 03366500) неустойку в сумі 195 638 (сто дев`яносто п`ять тисяч шістсот тридцять вісім) грн. 81 коп. та судовий збір у розмірі 2 347 (дві тисячі триста сорок сім) грн. 67 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сергій МУДРИЙ