ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2024 р. Справа№ 910/12327/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Козир Т.П.

Мальченко А.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

представники сторін в судове засідання не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу

Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2024

у справі № 910/12327/23 (суддя Ващенко Т.М.)

За позовом Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рокобан"

про зобов`язання повернути майно, -

ВСТАНОВИВ:

У 2023 році Державна установа "Інститут охорони ґрунтів України" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рокобан" про зобов`язання виконати умови договору №1/29/11/21 від 29.11.2021 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивач здійснив передачу сировини, що підтверджується актами приймання-передачі, однак відповідач, в порушення умов договору та вимог норм законодавства України, не зважаючи на обов`язок виконати умови договору та здійснити розрахунок з позивачем, цього не зробив, тобто умови договору щодо строків оплати виконання умов договору відповідачем було порушено.

05.09.2023 року до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано належним чином засвідчені копії додатків до позову, та викладено прохальну частину позовної заяви в наступній редакції:

"Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Рокобан" () повернути майно передане Державною установою "Інститут охорони ґрунтів України" () відповідно до Договору № 1/29/11/21 від 29 листопада 2021 року та актів приймання-передачі".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.05.2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним та неефективним, внаслідок чого пред`явлені ним позовні вимоги не можуть бути задоволені судом.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Державна установа "Інститут охорони ґрунтів України" звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2024 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема скаржник вважає, що обраний позивачем спосіб захисту стосується невиконання обов`язку надати послугу за відповідним договором, тому на думку скаржника ним обрано вірний спосіб захисту свого порушеного права.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2024 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Козир Т.П., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2024 року та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12327/23.

30.05.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/12327/23.

03.05.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України", позивача у справі, ндійшло клопотання про долучення доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2024 року у справі №910/12327/23 та призначено розгляд справи на 26.06.2024 року.

В судове засідання 26.06.2024 року представники сторін не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 29.11.2021 року між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) було укладено Договір №1/29/11/21 (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого замовник здає на утилізацію, а виконавець приймає обладнання, прибори, техніку, транспортні засоби (ТЗ - автомобілі, причепи, трактори), матеріали, лом та відходи радіоелектронного лому (далі - сировина), що містять дорогоцінні (ДМ), кольорові чорні та важкі метали. У разі необхідності виконавець надає замовнику послуги по технічному обстеженню обладнання, приборів, техніки, транспортних засобів, матеріалів, які підлягають списанню та утилізації, акти-дефектації (заключення технічного стану обладнання), акти обстеження (технічний висновок) про стан вищевказаного обладнання та його придатність (або інше) до подальшої експлуатації та акти технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації транспортних засобів (висновок щодо технічного стану ТЗ). (т.1, а.с. 52-55).

Відповідно до п. п. 2.1. - 2.2.1. Договору замовник зобов`язаний: передати сировину виконавцю згідно актів прийому-передавання відповідно з переліком сировини, яка підлягає списанню або виводу з експлуатації, для подальшої утилізації; розсортувати сировину по видам і підготувати її до вигляду, що зручний для подальшої прийомки, відбору проб на хімічний аналіз (якщо є така необхідність) і відвантаження виконавцю. За узгодженням з виконавцем допускається відвантаження сировини у нерозібраному вигляді і без сортування.

Пунктами 2.3. - 2.3.4. Договору встановлено, що виконавець зобов`язаний: прийняти сировину згідно акту прийому-передавання (Додаток №1) відповідно з переліком сировини, яка підлягає списанню та утилізації, в присутності замовника; утилізувати сировину та надати замовнику паспорти на партію по вмісту дорогоцінних, чорних та кольорових металів не пізніше 15 днів з моменту надходження сировини; у разі надання виконавцем послуг по технічному обстеженню обладнання, приборів, техніки, транспортних засобів (ТЗ - автомобілі, причепи, трактори), матеріалів, які підлягають списанню та утилізації акти-дефектації (заключення технічного стану обладнання), акти обстеження (технічний висновок), акти технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації транспортних засобів ТЗ (висновок щодо технічного стану ТЗ); перерахувати кошти замовнику за сировину на реєстраційний рахунок замовника.

За умовами п. п. 3.1. - 3.3. Договору вартість послуг визначається із застосуванням тарифів, що визначені у протоколі узгодження договірної ціни на загальний перелік відходів. У разі виявлення та вилучення, якщо це технічно можливо, у отриманих від замовника відходах дорогоцінних (ДМ), кольорових, чорних та важких металів, виконавець відшкодовує замовнику вартість вилучених дорогоцінних (ДМ), кольорових, чорних та важких металів замовнику. Ціни за 1 грам ДМ, брухту кольорових та чорних металів, полімерів встановлюються за домовленістю сторін на момент відвантаження сировини та фіксуються у додатку №2 (Специфікація про договірну ціну на дорогоцінні, кольорові, чорні метали, полімери, лом та відходи радіоелектронного лому). Показники фактично вилучених металів можуть відрізнятися від показників вказаних в паспортах в обладнання ~ 10-30% в зв`язку з особливостями технічного процесу вилучення.

Розрахунок за здану сировину здійснюється до 24.12.2021 року з моменту взаємного підписання паспортів на партію по вмісту дорогоцінних, чорних та кольорових металів (п. 3.4. Договору).

Термін дії Договору згідно з його п. 8.1. (в редакції додаткової угоди від 31.12.2021 року) встановлено до 28.02.2022 року, але обов`язково до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Закінчення строку дії договору не звільняє Сторони від виконання взятих на себе обов`язків за цим договором.

Як вказує позивач та не спростовано відповідачем, на виконання умов Договору відповідно до оформлених актів приймання-передачі збір сировини, яка підлягала списанню або виведена із експлуатації, для подальшої утилізації здійснювався за адресами філій ДУ "Держґрунтохорона" (т.1, а.с. 57-142):

- Вінницька філія ДУ "Держґрунтохорона" (с. Агрономічне) (акт прийому- передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 90 600,00 грн; акт прийому-передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 2 262,00 грн; акт прийому-передавання № б/н транспортних засобів для технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації, балансова вартість 2 262,00 грн);

- Волинська філія ДУ "Держґрунтохорона" (м. Луцьк) (акт прийому- передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 311 121,00 грн.; акт прийому-передачі № б/н від 02 лютого 2022 на утилізацію сировини, а саме автомобіля ГАЗ 5312; акт прийому-передавання № б/н на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 311 121,00 грн);

- Дніпровська філія ДУ "Держґрунтохорона" (с. Дослідне) (акт прийому- передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 89 219,00 грн; акт прийому-передавання № б/н на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 89 219,00 грн; акт прийому-передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 26 843,00 грн; акт прийому- передавання № б/н транспортних засобів для технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації, балансова вартість 26 843,00 грн);

- Житомирська філія ДУ "Держґрунтохорона" (м. Житомир) (акт прийому- передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 653 484,00 грн; акт прийому-передавання № б/н на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 653 484,00 грн);

- Запорізька філія ДУ "Держґрунтохорона" (м. Запоріжжя) (акт прийому- передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 265 039,75 грн; акт прийому-передавання № б/н на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 262 776,75 грн; акт прийому-передавання № б/н транспортних засобів для технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації, балансова вартість 15 955,00 грн; акт прийому-передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 15 955,00 грн);

- Івано-Франківська філія ДУ "Держґрунтохорона" (м. Івано-Франківськ) (акт прийому-передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 119 907,00 грн);

- Львівська філія ДУ "Держґрунтохорона" (с. Оброшино) (акт прийому- передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 53 017,00 грн; акт прийому-передавання № б/н на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 53 017,00 грн; акт прийому-передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 5 510,00 грн; акт прийому- передавання № б/н транспортних засобів для технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації, балансова вартість 5 510,00 грн);

- Кіровоградська філія ДУ "Держґрунтохорона" (с. Созонівка) (акт прийому-передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 115 950,00 грн);

- Миколаївська філія ДУ "Держґрунтохорона" (с. Полігон) (акт прийому- передавання № б/н від 14 грудня 2021 на утилізацію сировини, балансова вартість 60 776,70 грн; акт прийому-передавання № б/н від 14 грудня 2021 року на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 60 776,70 грн; акт прийому-передавання транспортних засобів для технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації № б/н від 14 грудня 2021 року, балансова вартість 16 886,00 грн);

- Полтавська філія ДУ "Держґрунтохорона" (с. Степне) (акт прийому- передавання транспортних засобів для технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації № б/н від 11 січня 2022 року балансова вартість 44 912,00 грн; акт прийому-передавання № б/н від 11 січня 2022 на утилізацію сировини (транспортні засоби), балансова вартість 44 912,00 грн; акт прийому-передавання № б/н від 01 грудня 2021 на утилізацію сировини, балансова вартість 226 516,00 грн; акт прийому-передавання № б/н від 01 грудня 2021 на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 226 516,00 грн);

- Рівненська філія ДУ "Держґрунтохорона" (м. Шубків) (акт прийому- передавання № б/н від 30 листопада 2021 на утилізацію сировини, балансова вартість 168 547,00 грн; акт прийому-передавання № б/н від 30 листопада 2021 на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 168 547,00 грн; акт прийому-передавання № б/н від 01 грудня 2021 на утилізацію сировини (транспортних засобів), балансова вартість 62 551,00 грн; акт прийому-передавання транспортних засобів для технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації № б/н від 01 грудня 2021 балансова вартість 62 551,00 грн);

- Сумська філія ДУ "Держґрунтохорона" (с. Сад) (акт прийому-передавання № б/н від 23 грудня 2021 на утилізацію сировини, балансова вартість 227 340,14 грн; акт прийому-передавання № б/н від 23 грудня 2021 на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 227 340,14 грн);

- Харківська філія ДУ "Держґрунтохорона" (м. Харків) (акт прийому- передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 95 899,00 грн; акт прийому-передавання № б/н на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 95 899,00 грн);

- Хмельницька філія ДУ "Держґрунтохорона" (м. Кам`янець-Подільський) (акт прийому-передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 154 834, 80 грн);

- Черкаська філія ДУ "Держґрунтохорона" (с. Холоднянське) (акт прийому-передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 212373,50 грн; акт прийому-передавання № б/н на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 212 373,50 грн; акт прийому-передавання транспортних засобів для технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації № б/н балансова вартість 19 159,00 грн);

- Чернівецька філія ДУ "Держґрунтохорона" (м. Чернівці) (акт прийому-передавання № б/н від 10 грудня 2021 на утилізацію сировини, балансова вартість 195 035,00 грн; акт прийому-передавання № б/н від 10 грудня 2021 на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 195 035,00 грн);

- Чернігівська філія ДУ "Держґрунтохорона" (м. Чернігів) (акт прийому- передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 129 329,50 грн);

- Виробниче приміщення в Київській обл. (смт Чабани) (акт прийому- передавання № б/н від 10 грудня 2021 на утилізацію сировини, балансова вартість 135 269,00 грн; акт прийому-передавання № б/н від 10 грудня 2021 на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери, балансова вартість 135 269,00 грн).

Як зазначає позивач, станом на час звернення до суду відповідачем, у порушення умов Договору та вимог норм законодавства України, не здійснив розрахунок з позивачем, тобто умови Договору щодо строків оплати відповідачем було порушено.

13.07.2022 року позивач отримав гарантійний лист, у якому відповідач зазначає, що він не може вести господарську діяльність, у зв`язку із продовженням дії воєнного стану в Україні, та гарантує виконання зобов`язання протягом 30 днів після закінчення дії воєнного стану на території України. (т. 1, а.с. 143).

На думку позивача, означений лист є відмовою від виконання Договору, зобов`язання по якому мали бути виконані до 28.02.2022 року.

Отже, спір у даній справі на думку позивача виник у зв`язку з ти, що позивач свої зобов`язання за Договором з передачі відповідачу сировини на утилізацію виконав належним чином та у повному обсязі, однак відповідач не виконав своїх зобов`язань зі сплати позивачу коштів за Договором.

Місцевий господарський суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути майно передане Державною установою "Інститут охорони ґрунтів України" відповідно до Договору № 1/29/11/21 від 29.11.2021 року та актів приймання-передачі, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та умовах Договору, які не передбачають повернення виконаного у зобов`язанні (повернення до такого стану, що існував до виконання Договору позивачем), крім випадків недійсності правочину (реституція).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У цьому висновку Суд спирається на подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі № 920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі № 910/23369/17).

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси, які порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Колегія суддів зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996р. у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).

Тобто, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто самостійно визначити, яке його право, на його суб`єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Вирішуючи спір, суд має з`ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Колегія звертає увагу, що загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 Цивільного кодексу України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Як вже було зазначено, у частині другій статті 16 Цивільного кодексу України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Колегія суддів також звертає увагу, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в процесуальних та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексуУкраїни) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Колегія суддів зауважує, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06 2018 року у справі № 338/180/17).

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, як вже було зазначено та встановлено судом першої інстанції, позивач посилається на порушення його прав, яке зокрема зумовлено тим, що відповідач не виконав своїх зобов`язань зі сплати позивачу коштів за Договором.

Водночас, як було вище зазначено, 05.09.2023 року до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано належним чином засвідчені копії додатків до позову, та викладено прохальну частину позовної заяви в наступній редакції:

"Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Рокобан" () повернути майно передане Державною установою "Інститут охорони ґрунтів України" () відповідно до Договору № 1/29/11/21 від 29 листопада 2021 року та актів приймання-передачі".

Отже, предметом даного спору є майно, вказане в актах прийому-передавання на утилізацію сировини згідно Договору №1/29/11/21 від 29.11.2021 року.

Колегія суддів зазначає, що з наданих позивачем до матеріалів справи доказів слідує (акти приймання-передачі), що позивач свої зобов`язання за Договором з передачі відповідачу сировини на утилізацію виконав належним чином та у повному обсязі. В той же час, відповідач факт отримання майна по вказаним актам не заперечує.

У ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 2.3.2 Договору відповідач був зобов`язаний утилізувати сировину та надати позивачу паспорти на партію по вмісту дорогоцінних, чорних та кольорових металів не пізніше 15 днів з моменту надходження сировини, проте дана умова Договору відповідачем виконана не була.

Крім того, згідно з п. 2.3.4. Договору відповідач зобов`язаний перерахувати кошти замовнику за сировину на реєстраційний рахунок замовника.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що вартість послуг визначається із застосуванням тарифів, що визначені у протоколі узгодження договірної ціни на загальний перелік відходів.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем на надано до матеріалів справи протоколу узгодження договірної ціни.

Згідно п. 3.4. Договору розрахунок за здану сировину здійснюється до 24.12.2021 року, з моменту взаємного підписання паспортів на партію по вмісту дорогоцінних, чорних та кольорових металів.

Отже, у відповідача відповідно до умов договору наявний обов`язок утилізувати сировину, надати позивачу паспорти на відповідні партії та в кінцевому результаті здійснити розрахунок з позивачем за надану сировину.

Однак, звертаючись з даним позовом, позивач не вимагає від відповідача здійснити розрахунок за передану йому сировину, водночас позивач вимагає повернути передану відповідачу сировину відповідно до актів приймання-передачі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що умовами договору не передбачено права замовника (позивача) вимагати повернення переданої сировини.

Відповідно до ч. 4, ст. 653 Цивільного кодексу України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач не відмовлявся від договору та не звертався до відповідача з проханням про розірвання договору за наслідками чого можливо б було здійснити реституцію договору, а тому відсутні правові підстави просити повернути сировину при наявності діючого договору на його утилізацію.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено обґрунтованості заявлених ним позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити, що в свою чергу обґрунтовано було зроблено судом першої інстанції.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданих апеляційних скаргах, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2024 року у справі №910/12327/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2024 року у справі № 910/12327/23 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12327/23.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.06.2024 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Т.П. Козир

А.О. Мальченко