ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

20 червня 2024 року м. ХарківСправа № 922/732/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Горішній Ю.В.

розглянувши заяву Харківської міської ради (вх. № 15057/24 від 10.06.2024) про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (вул. Гоголя, 10, м. Харків, 61057; )
до Харківської міської ради (м-н Конституції, буд. 7, м. Харків, 61003; )
про стягнення 51035,28 грн

за участю представників:

позивача - Іванової Ю.М.,

відповідача - Громова О.В,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.04.2024 по справі №922/732/24 були повністю задоволені позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" до Харківської міської ради про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за Договором про закупівлю (про постачання електричної енергії споживачу) № 1-23 від 30.12.2022 та з відповідача присуджено до стягнення на користь позивача заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 48166,00 грн; пеню в сумі 2433,85 грн; 3% річних у сумі 201,54 грн; інфляційні втрати в сумі 233,89 грн; витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

30.04.2024 на виконання вищевказаного рішення був виданий відповідний наказ.

10.06.2024 до суду надійшла заява Харківської міської ради (вх. № 15057/24 від 10.06.2024), в якій відповідач просить:

- витребувати з Управління Державної казначейської служби України у м.Харкові Харківської області наказ Господарського суду Харківської області від 30.04.2024 у справі № 922/732/24 про стягнення з Харківської міської ради на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" 48166,00 грн заборгованості за спожиту електричну енергію за Договором про закупівлю (про постачання електричної енергії споживачу) № 1-23 від 30.12.2022; 2433,85 грн пені; 201,54 грн 3% річних; 233,89 грн інфляційних витрат; 2422,40 грн судового збору;

- зупинити виконання (стягнення) наказу Господарського суду Харківської області від 30.04.2024 у справі № 922/732/24 про стягнення з Харківської міської ради на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" 48166,00 грн заборгованості за спожиту електричну енергію за Договором про закупівлю (про постачання електричної енергії споживачу) № 1-23 від 30.12.2022; 2433,85 грн пені; 201,54 грн 3% річних; 233,89 грн інфляційних витрат; 2422,40 грн судового збору;

- визнати таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду Харківської області від 30.04.2024 у справі № 922/732/24 про стягнення з Харківської міської ради на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" 48166,00 грн заборгованості за спожиту електричну енергію за Договором про закупівлю (про постачання електричної енергії споживачу) № 1-23 від 30.12.2022; 2433,85 грн пені; 201,54 грн 3% річних; 233,89 грн інфляційних витрат; 2422,40 грн судового збору;

- зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області на виконання вимог п. п. 1 п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45) повернути наказ Господарського суду Харківської області від 30.04.2024 у справі № 922/732/24 про стягнення з Харківської міської ради на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" 53457,68 грн як такий, що не відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404 - VIII.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.06.2024 заяву Харківської міської ради (вх. № 15057/24 від 10.06.2024) було прийнято та призначено до розгляду на 18.06.2024 о 16:00.

13.06.2024 позивач надав до суду письмові заперечення (вх. № 15366/24) на заяву відповідача про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню з посиланням на відсутність законних підстав для її задоволення.

Ухвалою господарського суду від 18.06.2024 розгляд заяви відповідача було перенесено у зв`язку з оголошенням повітряної тревоги на час призначеного судового засідання, з огляду на об`єктивні причини неможливості проведення судового засідання, задля збереження безпеки учасників судового процесу та працівників суду, а також з метою реалізації сторонами процесуальних прав, передбачених ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 20.06.2024, представник відповідача підтримав заяву (вх. № 15057/24 від 10.06.2024) про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, в повному обсязі.

Представник позивача проти заяви відповідача заперечувала повністю, просила відмовити у її задоволенні.

Розглянувши заяву Харківської міської ради (вх. № 15057/24 від 10.06.2024) та заслухавши пояснення представників сторін, суд, приймаючи рішення щодо визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, виходить з наступного.

В обґрунтування свого клопотання відповідач посилається на те, що в порушення п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404 - VIII у виконавчому документі не зазначено ім`я та по батькові посадової особи, що видала виконавчий документ, зазначено лише суддя Н.М. Кухар.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2024 позивач, керуючись ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою КМУ від 3 серпня 2011 року № 845, надіслав до Головного управління державної казначейської служби України у Харківській області наказ по справі №922/732/24 від 30.04.2024 разом із відповідною заявою для здійснення безспірного списання заборгованості за рішенням суду з рахунків боржника.

Згідно з повідомленням Головного управління державної казначейської служби України у Харківській області від 10.05.2024, заява ПрАТ "Харківенергозбут" від 07.05.2024 разом з наказом по справі № 922/732/24 надіслані за належністю управлінню Державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по

батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою КМУ від 3 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок), виконавчі документи пред`являються до виконання у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження"

Як зазначає боржник, наказ Господарського суду Харківської області від 30.04.2024 у справі № 922/732/24 не відповідає п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки у виконавчому документі не зазначено ім`я та по батькові посадової особи, що видала виконавчий документ, зазначено лише суддя Н.М. Кухар.

Дане твердження боржника є безпідставним, оскільки п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону передбачено, що у виконавчому документі зазначається назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала.

Як вбачається з наказу Господарського суду Харківської області від 30.04.2024, який виданий суддею Кухар Н.М., в абзаці третьому зазначено: "Наказ видає суддя Кухар Наталія Миколаївна на виконання рішення Господарського суду Харківської області від 02 квітня 2024 року".

Тобто, наказ Господарського суду від 30.04.2024 містить прізвище, ім`я, по батькові та посаду посадової особи, яка його видала, що спростовує твердження боржника про невідповідність виконавчого документа вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та способом, передбаченим Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Основного Закону визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 року, пункт 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Савіцький проти України" від 26.07.2012 зазначено, що суд повторює, що право на суд, захищене п. 1 ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін.

Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі "Глоба проти України" від 05.07.2012, суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Невиконання державою винесеного на користь підприємства-заявника рішення становить порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі "Силенок і Техносервіс-плюс проти України" від 09.12.2010).

Відповідно до ст. 328 Господарського процесуального кодексу України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом (ч. 4 ст. 328 ГПК України).

Отже, у розумінні ГПК України, підставами для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, зокрема, є наступні обставини: якщо його видано помилково; якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, які свідчать про відсутність зобов`язання боржника.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що перелік підстав для визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, не є вичерпним.

При цьому, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема, видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили; якщо виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після його видачі у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на його пред`явлення до виконання тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 755/15479/15-ц.

При цьому, словосполучення "або з інших причин" стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Іншими причинами є, зокрема, скасування чи зміна в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково.

Проте, відповідачем (боржником) у своїй заяві у відповідності до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність обставин, що є підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у відповідності до положень ст. 328 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, суд не вбачає законних підстав для задоволення заяви Харківської міської ради (вх. № 15057/24 від 10.06.2024) про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Щодо зупинення виконання за виконавчим документом.

Відповідно до ч.3 ст.328 ГПК України до розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Суд звертає увагу, що зупинення виконання за виконавчим документом є правом, а не обов`язком суду, тобто віднесено на розсуд суду. При цьому, такий розсуд ґрунтується, в першу чергу, на аналізі поданого клопотання. Відтак, зупинення виконання за виконавчим документом має бути мотивованим, містити підстави для зупинення та підтверджені належними доказами. У клопотанні заявник повинен навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судового рішення.

Проте, у вказаному клопотанні заявником не доведено необхідності зупинення виконання за виконавчими документами, так само і не підтверджено належними доказами. Боржник лише зазначає, що наказ не відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у зупиненні виконання за виконавчим документом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 234, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Харківської міської ради (вх. № 15057/24 від 10.06.2024) про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку, відповідно до ст. 256-257 ГПК України, протягом десяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 25.06.2024.

Суддя Н.М. Кухар