РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.06.2024Справа № 910/3966/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес-Т" до фізичної особи - підприємця Костюкова Дмитра Сергійовича про стягнення 104 750,00 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Експрес-Т" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з фізичної особи - підприємця Костюкова Дмитра Сергійовича (далі - Підприємець) 104 750,00 грн заборгованості за договором з організації перевезення вантажів автомобільним транспортом від 29 серпня 2016 року № 07/2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 8 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

15 квітня 2024 року через систему "Електронний суд" від позивача на виконання вимог вказаної ухвали надійшли документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 квітня 2024 року було відкрито провадження у справі № 910/3966/24 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Оскільки на час прийняття вищевказаної ухвали суду відомості про наявність у Підприємця електронного кабінету були відсутні, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 22 квітня 2024 року про відкриття провадження у справі № 910/3966/24 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 02222, місто Кив, вулиця Сержа Лифаря, будинок 3Б, квартира 113.

Проте поштовий конверт з копією зазначеної ухвали був повернутий підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення Підприємцю, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 статті 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина 1 статті 4 цього Закону).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду від 22 квітня 2024 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Проте Підприємець в установлений строк відзиву на позовну заяву не подав, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направив.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Жодних інших заяв чи клопотань від сторін справи не надходило.

Беручи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2016 року між Підприємцем та Товариством укладено договір з організації перевезення вантажів автомобільним транспортом № 07/2016, за умовами якого останнє зобов`язалося доставити довірені їй другою стороною вантажі відповідно до заявок до пунктів призначення та видати їх особам, наділеним правом на одержання цих вантажів (вантажоодержувачам), а Підприємець - своєчасно сплачувати за перевезення вантажів встановлену цим правочином плату.

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.

Відповідно до пунктів 1.2. та 1.3. зазначеного правочину обсяг, терміни відправлення та доставки вантажів, напрямки перевезень, відстані між пунктами призначень визначаються за домовленістю сторін і відображаються в заявці на кожне перевезення. Перевезення вантажів повинне здійснюватися автомобільним транспортом загального користування, спеціально обладнаним для перевезення легкових автомобілів (автовозами).

Пунктами 2.1.- 2.4., 2.7. вищевказаного правочину визначено, що Товариство здійснює перевезення вантажів з дотриманням умов цього договору, письмових заявок, що подаються Підприємцем, які повинні бути підписані уповноваженими представниками замовника та містити детальні умови кожного перевезення. Допускається попереднє одержання письмової заявки за допомогою телефонного та факсимільного зв`язку на умовах, визначених цим договором. Товариство здійснює надання автовозу в терміни, вказані у заявці Підприємця. Сторони дійшли взаємної згоди про те, що навантаження та кріплення вантажу в пункті завантаження та його розвантаження у пункті призначення здійснюється Товариством.

Вартість робіт Товариства (провізна плата) узгоджується сторонами на кожне окреме перевезення та вказується у заявці. Оплата вартості робіт Товариства здійснюється протягом 5-ти банківських днів на підставі оригіналу товарно-транспортної накладної (СМR, ТТН), рахунку, пред`явленого Товариством у відповідності з актом приймання-передачі наданих робіт (виконаних послуг), виходячи з маршруту пробігу автовозу, відстані перевезення та надання усіх необхідних документів, пов`язаних з оплатою вартості провізної плати. Форма оплати - безготівкова (пункти 4.2.- 4.4. договору).

За умовами пунктів 6.1. та 6.2. вищевказаного правочину останній набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2017 року. У випадку, якщо жодна із сторін не повідомить іншу про розірвання даного договору за 30 днів до закінчення терміну його дії, останній вважається продовженим на тих самих умовах.

На підтвердження надання відповідачу в період з травня 2021 року по червень 2021 року послуг з перевезення вантажу за вищевказаним договором на загальну суму 104 750,00 грн Товариство додало до позовної заяви копії товарно-транспортних накладних: від 18 травня 2021 року №№ 27,28, від 27 травня 2021 року № ААС0005383Ю, від 1 червня 2021 року № ТПР240108, від 2 червня 2021 року № ААС0005397, від 10 червня 2021 року № ТПР240147, від 11 червня 2021 року № ТПР240148 та від 15 червня 2021 року № ААС0005402, а також копії виставлених відповідачу рахунків на оплату вищевказаних послуг: від 19 травня 2021 року: № 11520 - на суму 31 000,00 грн, № 1521 - на суму 31 000,00 грн, від 20 травня 2021 року № 1523 - на суму 21 000,00 грн, від 27 травня 2021 року № 1524 - на суму 7 950,00 грн, від 15 червня 2021 року - на суму 13 800,00 грн.

Товариство зверталося до Підприємця з претензіями: від 24 червня 2021 року № 24-КДС/Е-Т, від 8 грудня 2021 року № 8-КДС/Е-Т, від 14 грудня 2021 року № 14-КДС/Е-Т, від 12 серпня 2022 року № 12-КДС/Е-Т, від 10 жовтня 2022 року № 1/1-10-КДС/Е-Т, у яких просило погасити вказану заборгованість за договором у розмірі 104 750,00 грн та підписати акт звірки взаєморозрахунків.

Однак, вказані претензії були залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (частина 1 статті 909 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 906 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Частиною 1 статті 929 ЦК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником (частина 2 статті 929 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вже було зазначено судом, згідно з пунктом 4.2. договору розрахунки між сторонами за даним правочином протягом 5-ти банківських днів на підставі оригіналу товарно-транспортної накладної (СМR, ТТН), рахунку, пред`явленого Товариством у відповідності з актом приймання-передачі наданих робіт (виконаних послуг), виходячи з маршруту пробігу автовозу, відстані перевезення та надання усіх необхідних документів, пов`язаних з оплатою вартості провізної плати.

При цьому, у пункті 9.4. вищевказаного правочину сторони чітко визначили, що будь-які повідомлення та/або вимоги, які направляються сторонами одна іншій в рамках цього договору повинні бути здійснені у письмовій формі і вважатимуться поданими належним чином, якщо вони направлені цінним листом з описом вкладення або доставлені особисто за адресою сторін з проставленням підпису одержувача.

За приписами статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Пунктами 59, 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (далі - Правила) визначено, що внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Відтак, у силу пункту 9.4. укладеного між сторонами договору та Правил, належним доказом направлення відповідачу цінним листом документів, які є підставою для здійснення остаточних розрахунків за надані послуги, є опис вкладення у такий цінний лист з підписом уповноваженого працівника відділення поштового зв`язку, відбитком календарного штемпеля та номером поштового відправлення.

Разом із цим, Товариство до позову не додало жодних належних та допустимих доказів на підтвердження направлення відповідачу цінним листом з описом вкладення передбачених пунктом 4.2. договору оригіналів документів.

Доказів того, що разом з доданими до позову копіями претензій, адресованих Підприємцю, Товариство направляло відповідачу оригінали необхідних для здійснення належного розрахунку за договором документів, матеріали даної справи не містять і позивачем такі докази подані не були.

Суд звертає увагу на те, що вищевказані претензії також не були направлені позивачем у передбаченому пунктом 9.4. порядку, зокрема, цінним листом з описом вкладення.

Оскільки судом встановлено, що Товариство у порушення пунктів 4.2. та 9.4. договору не направило Підприємцю всі обумовлені цією угодою документи цінним листом з описом вкладення або шляхом їх особистого доставлення на адресу відповідача з проставленням підпису останнього, обов`язок Підприємця щодо сплати послуг за договором не настав.

Крім того, з наданих Товариством документів, зокрема, копій товарно-транспортних накладних та актів приймання-передачі автомобілів, не вбачається, що вказані у них послуги були надані в рамках укладеного між сторонами договором з організації перевезення вантажів автомобільним транспортом від 29 серпня 2016 року № 07/2016.

Також у матеріалах справи відсутні документи, на підставі яких можливо встановити погоджені сторонами умови здійснення конкретних перевезень та їх вартість, зокрема, відповідні заявки Підприємця, передбачені пунктом 1.2. договору, листування тощо, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити обґрунтовану вартість наданих позивачем послуг. Позивачем також не надано суду жодних доказів на підтвердження факту оформлення відповідних заявок від Підприємця у встановленому пунктами 2.1.- 2.4. договору порядку.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 104 750,00 грн є необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню.

Інші доводи, на які посилалося Товариство під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови в задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин у задоволенні позову Товариства слід відмовити в зв`язку з його необґрунтованістю.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 24 червня 2024 року.

СуддяЄ.В. Павленко