ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.06.2024 Справа№ 914/3287/22

За скаргою: ОСОБА_1 , м. Львів,

на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов Володимирівни,

у справі №914/3287/22

за позовом: Акціонерного товариства «Акціонерний-комерційний банк «Львів», м. Львів,

до відповідача -1: ОСОБА_1 , м. Львів,

до відповідача -2: ОСОБА_2 , с. Гостинцеве Мостиського району Львівської області,

про: звернення стягнення на предмет іпотеки

Суддя Н.Є. Березяк

Секретар судового засідання Р.Р. Волошин

За участю представників сторін:

від стягувача: Вертас М.М. - представник;

від відповідача -1 (скаржника): Попов Д.І. - представник;

від відповідача -2: не з`явився;

від приватного виконавця: Ільчишин Л.В.

В провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа №914/3287/22 за позовом Акціонерного товариства «Акціонерний-комерційний банк «Львів» до ОСОБА_1 та до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.08.2023 у справі №914/3287/22 позов задоволено повністю; в рахунок погашення кредитної заборгованості перед Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів» по Генеральному договору кредитної лінії № 03/06-164 від 28.05.2014 із змінами і доповненнями, що складає 1 138 789,90 звернено стягнення на Предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - нежитлову будівлю, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 24, загальною площею 198,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером :09:003:0867, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, площею 0,008 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що згідно з рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 07.11.2022 по справі № 448/1054/22 належить ОСОБА_1 і на час звернення з цим позовом зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 ; спосіб реалізації Предмета іпотеки визначено шляхом проведення електронного аукціону за початковою ціною на рівні звичайних цін на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб?єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 23.01.2024 Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Господарського суду Львівської області від 03.08.2023 у справі №914/3287/22 скасовано частково. Позов задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості перед Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів» по Генеральному договору кредитної лінії № 03/06-164 від 28.05.2014 із змінами і доповненнями, що складає 468 332,70 грн, а саме: нерухоме майно - нежитлову будівлю, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, загальною площею 198,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером :09:003:0867, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, площею 0,008 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що згідно з рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 07.11.2022 по справі № 448/1054/22 належить ОСОБА_1 і на час звернення з цим позовом зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 . В позовних вимогах щодо звернення стягнення в решті суми - відмовлено. Пункт 3 рішення Господарського суду Львівської області від 03.08.2023 - залишено без змін.

Господарським судом Львівської області 06.02.2024 видано Акціонерному товариству «Акціонерний-комерційний банк «Львів» відповідні накази.

На адресу суду 12.06.2024 надійшла скарга (вх.№2295/24) від ОСОБА_1 на дії, рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов Володимирівни, в якій скаржник просить суд визнати неправомірними дії, рішення приватного виконавця Ільчишин Любов Володимирівни щодо винесення постанов у межах виконавчого провадження №75120386.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2024 скаргу ОСОБА_1 дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов Володимирівни передано на розгляд судді Березяк Н.Є.

Ухвалою суду від 13.06.2024 скаргу ОСОБА_1 дії приватного виконавця Ільчишин Любов Володимирівни від 12.06.2024 прийнято до розгляду, розгляд скарги призначено в судовому засіданні на 20.06.2024.

В судовому засіданні 20.06.2024 представник скаржника (відповідача-1) подану скаргу підтримав, просив суд її задоволити та визнати неправомірними дії, рішення приватного виконавця Ільчишин Любові Володимирівни щодо винесення у межах виконавчого провадження № 75120386: постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2024 року; постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 23.05.2024 року; постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 23.05.2024 року; постанови про арешт майна боржника від 23.05.2024 року. Скасувати постанови приватного виконавця Ільчишин Любові Володимирівни у межах виконавчого провадження № 75120386: постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2024 року; постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 23.05.2024 року; постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 23.05.2024 року; постанову про арешт майна боржника від 23.05.2024 року.

В судовому засіданні 20.06.2024 приватний виконавець Ільчишин Л.В. проти задоволення скарги заперечила з підстав наведених у відзиві на скаргу на дії приватного виконавця (вх.№16185/24 від 19.06.2024), в обґрунтування своїх заперечень зазначає що, скаржником не наведено належних та обґрунтованих підстав для визнання неправомірними дій приватного виконавця та відсутні підстави для скасування постанов винесених в межах виконавчого провадження №75120386.

В судовому засіданні 20.06.2024 представниця стягувача надала пояснення по суті скарги, проти задоволення скарги заперечила із підстав наведених у письмових пояснення (вх.№16303/24 від 20.06.2024).

В судове засідання 20.06.2024 представник відповідача-2 не з`явився.

Суд дослідивши матеріали скарги, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Як вже зазначалося раніше, Господарським судом Львівської області на виконання рішення Господарського суду Львівської області та постанови Західного апеляційного господарського суду 06.02.2024 видано відповідний наказ, який був направлений стягувачу: Акціонерному товариству «Акціонерний-комерційний банк «Львів».

На виконанні у приватного виконавця - Ільчишин Любові Володимирівни перебуває виконавче провадження №75120386 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 06.02.2024.

Постановою приватного виконавця від 23.05.2024 відкрито виконавче провадження.

У постановах від 23.05.2024 року про арешт майна, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 340,55 грн, та про стягнення з Боржника основної винагороди в сумі 46833,27 грн єдиним Боржником визначено відповідача-1 ОСОБА_1 , скаржник стверджує, що приватним виконавцем Ільчишин Л.В. у ВП №75120386 при винесенні вказаних постанов від 23.05.2024 безпідставно не зазначено Боржником - ОСОБА_2 , яка зазначена у Наказі від 06.02.2024 та постанові Західного апеляційного господарського суду від 23.01.2024.

На думку скаржника, наказ Господарського суду Львівської області від 06.02.2024 не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у ньому відсутні відомості про Стягувача та Боржника, що унеможливлює відкриття виконавчого провадження за вказаним документом.

Скаржник стверджує, що у приватного виконавця Ільчишин Л.В. були відсутні підстави для прийняття цього наказу до виконання до усунення відповідних недоліків виконавчого документа.

Так, заявник звернувся до суду з даною скаргою, оскільки вважає, що існують законні підстави для визнання неправомірними дій/рішень приватного виконавця Ільчишин Л.В. у ВП №75120386 та зобов`язання скасувати постанову від 23.05.2024 про відкриття виконавчого провадження; постанову від 23.05.2024 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; постанову від 23.05.2024 року про стягнення з боржника основної винагороди; постанову від 23.05.2024 року про арешт майна боржника.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги за скаргою є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

При постановленні ухвали, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, положень частини першої статті 18, частини першої статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 ГПК України).

При цьому гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до статті 339 ГПК України та статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Так, порядок здійснення примусового виконання судового рішення встановлено, зокрема Законом України «Про виконавче провадження» №4442-VI.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Скаржник стверджує, що за своїм змістом наказ Господарського суду Львівської області від 06.02.2024 року суперечить ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені вимоги до виконавчого документа.

Судом встановлено, що наказ Господарського суду Львівської області у справі №914/3287/22 від 06.02.2024 року відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ньому зазначені: назва і дата видачі документа найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування стягувача, прізвище, ім`я, по батькові боржника, адреса місця проживання, дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника; резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили; строк пред`явлення рішення до виконання.

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено перелік підстав, за яких виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанов) про викриття виконавчого провадження (п. 5 Розділ III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року).

У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18) зроблено висновок, що «згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено. ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження мас право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання».

Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/7439/14-ц (провадження № 61-3168Ісві8) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі № 813/2125/16 (адміністративне провадження № К/9901/21841/18).

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 487/3774/16-ц (провадження № 61 -42083св18) зробив аналогічний висновок з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14 визначено, що «вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження. Разом з тим відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну. Отже, висновок про те, що відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, слід вважати передчасним». Така правова позиції викладена у постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14; від 14.05.2020 року у справі №804/8020/16.

Повернення виконавчого документа через присутність у ньому таких недоліків мало б ознаки надмірної формальності, оскільки у виконавця не виникає проблем із отриманням такої інформації з баз даних і реєстрів.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке мас обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме, справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважані, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, мас розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (НОКИЗВУ V. СЯЕЕСЕ, . № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання. Вищевикладене також зазначив Верховний Суд у постанові від 24.12.2020 року у справі № 639/2561/18-ц.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (ч. 7 ст. 31 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів»).

Частиною 2, 3 ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно наказу Господарського суду Львівської області №914/3287/22 від 06.02.2024 року, судом визначено спосіб виконання такого рішення, а саме: звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, - нежитлову будівлю, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, загальною площею 198,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером :09:003:0867, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, площею 0,008 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що згідно з рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 07.11.2022 по справі №448/1054/21 належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Як вбачається з постанови Західного апеляційного господарського суду від 23.01.2024 року по справі № 914/3287/22 судом зроблено висновок: рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 21.04.2021 у справі №448/51/18, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 04.04.2022, скасовано рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.02.2017 щодо державної реєстрації права власності за ПАТ АКБ Львів на земельну ділянку та на нежитлову будівлю, які є предметом договору іпотеки від 28.05.2014.

З метою забезпечення виконання рішення суду, 23.05.2024 року приватним виконавцем Ільчишин Л.В. винесено постанову про накладення арешту на вказане майно боржника.

За змістом ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч.б ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Велика Палата Верховного Суду у п. 115 постанови від 21.12.2022 у справі №914/2350/18 (914/608/20) вказала, що задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових пряв на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення.

Згідно рішення Мостиського районного суду Львівської області від 07.11,2022 по справі №448/1054/21 задоволено позов ОСОБА_1 : витребувано із володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майно:

- земельну ділянку з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі для реконструкції котельні під магазин, кадастровий номер :09:003:0867, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, зальною площею 0.008 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлову будівлю загальною площею 198,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2.^, право власності на які зареєстровані за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23.02.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №1149 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольгою Петрівною.

За змістом п. 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме манно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Згідно п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав па нерухоме майно та їх обтяжень» заявником є. зокрема, власник, інший правонабувач. сторона правочину. на підставі якого набувається. змінюється або припиняється речове право (у тому числі замовник будівництва, девелопер будівництва, управитель фонду фінансування будівництва), або уповноважені ними особи - у разі подання документів для державної реєстрації набуття, зміїні або припинення права власності та інших речових прав.

Тобто, ОСОБА_1 , відновивши своє право власності на вказані об`єкти нерухомого майна, в силу закону не звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав на підставі рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Наявність лише запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 не змінює встановленого судовими рішеннями права власності ОСОБА_3 на вказане нерухоме майно.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що аргумент скаржника про невідповідність наказу Господарського суду Львівської області від 06.02.2024 року ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставним та необґрунтованим.

Щодо тверджень скаржника, що приватним виконавцем Ільчишин Л.В. при винесенні постанов від 23.05.2024 безпідставно не зазначено Боржником - ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Згідно ч. 5 ст. 327 ГПК України якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів чи проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька наказів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Аналогічна норма міститься і в ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 3 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень на кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувач подає окрему заяву про примусове виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, Стягувач подав одну заяву про відкриття виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_1 та один оригінал виконавчого документа - наказ Господарського суду №914/3287/22 від 06.02.2024 року.

Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено відкриття та здійснення одного виконавчого провадження одночасно щодо двох боржників.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_2 в силу прийнятих по справі №914/3287/22 рішень, не може виступати Боржником в ході виконавчого провадження, адже на неї рішенням суду не покладено жодного правового обов`язку чи можливої дії, залежної від неї, яку необхідно примусово виконати. Під час розгляду справи судом встановлено, що за ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі нерухоме майно, однак вона не є його власником та не може на нього претендувати чи вчиняти будь-які дії, що можуть вплинути на виконання рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Особа може звернутися за захистом своїх порушених прав, «при цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові» така правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 29 серпня 2023 року у справі №910/5958/20.

В порядку судового контролю за виконанням судових рішень правовий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує судочинство для такого захисту.

По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів сторони виконавчого провадження є неприпустимим.

У розрізі наведеного аргументу, суд зазначає, що право на звернення до суду не є абсолютним і обмежується на стадії виконання рішень тим, що поданню скарги повинне передувати порушення права відповідної особи, як це випливає із ч. 1 ст. 339 ГПК України.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 у скарзі на дії приватного виконавця не вказав, які його права чи свободи порушені діями/рішеннями приватного виконавця Ільчишин Л.В. при виконанні наказу від 06.02.2024 у справі №914/3287/22.

Суд враховує положення ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Тобто сприяння виконанню судового рішення є одним із основних обов`язків боржника.

За змістом ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Статтею 343 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи наведене, суд вважає доводи скаржника щодо наявності підстав визнання неправомірними дій приватного виконавця, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2024 року, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 23.05.2024 року, постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 23.05.2024 року, постанову про арешт майна боржника від 23.05.2024 року, винесених в межах ВП №75120386 необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 79, 234, 235, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов Володимирівни від 12.06.2024 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст. 254-257 ГПК України до Західного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 25.06.2024.

Суддя Березяк Н.Є.