РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.06.2024Справа № 910/4020/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Білошицької А.В., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська фірма "Промислова аудиторська спілка" до Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 704 800,00 грн,

за участю представників:

позивача: Анфьорової К.С.;

відповідача: Жирної Я.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю Аудиторська фірма "Промислова аудиторська спілка" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - Компанія) про стягнення 704 800,00 грн заборгованості за договором про проведення огляду проміжної фінансової звітності від 22 квітня 2019 року № 504-А.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем його зобов`язань за вищевказаним договором у частині здійснення повної й своєчасної оплати наданих Товариством послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 6 квітня 2023 року (суддя Приходько І.В.) відкрито провадження у справі № 910/4020/23, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 29 січня 2024 року № 01.3-16/369/24 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/4020/23 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 .

Протоколом проведеного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 січня 2024 року вказану справу було передано на розгляд судді Павленку Є.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30 січня 2024 року прийнято дану справу вказаним суддею до свого провадження, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 29 лютого 2024 року.

26 лютого 2024 року через систему "Електронний суд" від представника Компанії надійшов відзив на позовну заяву від 26 лютого 2024 року, у якому відповідач вказав, що позивачем не доведено належними доказами характер та обсяг виконаних ним аудиторських процедур, об`єктивну необхідність їх проведення на замовлення Компанії. Крім того, відповідач жодних аудиторських звітів чи результатів робіт (послуг) за спірним правочином від позивача взагалі не отримував. Також додані до позову акти наданих послуг підписані головним бухгалтером відповідача та затверджені підписом невстановленої особи від імені керівника Компанії. Крім того, на думку Компанії, вказані акти не підтверджують факт передання відповідачу належних документів за результатами надання позивачем відповідних послуг. У свою чергу, рахунки на оплату наданих Товариством послуг не містять усіх необхідних реквізитів, передбачених пунктом 4.1. договору. Так само не підтверджує факт існування спірної заборгованості й підписаний між сторонами акт звірки розрахунків, оскільки останній не затверджений керівником Компанії і може використовуватися виключно для бухгалтерських цілей. Крім того, як було встановлено Державною аудиторською службою України в акті ревізії фінансово-господарської діяльності Компанії за період з 1 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року від 11 листопада 2020 року № 06-21/24, визначена в укладеному між сторонами договорі вартість аудиторських послуг у розмірі 934 800,00 грн суперечить вимогам частини 3 статі 26 Закону України "Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність" (далі - Закон). Разом із вказаним відзивом Компанія подала заяву 26 лютого 2024 року про участь її представника у призначеному засіданні, а також в усіх подальших засідань по справі, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів через систему відеоконференцзв`язку "EasyCon". Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27 лютого 2024 року вказану заяву задоволено частково.

29 лютого 2024 року через загальний відділ діловодства суду від Товариства надійшло клопотання від 29 лютого 2024 року № б/н про визнання відзиву таким, що поданий з порушенням встановленого судом строку та з іншими недоліками.

У підготовчому засіданні цього ж дня суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольні ухвали: про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 4 квітня 2024 року.

13 березня 2024 року через підсистему "Електронний суд" від Компанії надійшли заперечення від 12 березня 2024 року на клопотання Товариства про долучення до матеріалів справи заяви свідка. Разом із вказаними запереченнями відповідач подав заяву від вказаної дати про участь його представника в призначеному засіданні, а також в усіх подальших засідань по справі, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів через систему відеоконференцзв`язку "EasyCon". Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14 березня 2024 року цю заяву задоволено частково.

У підготовчому засіданні 4 квітня 2024 року судом було оголошено перерву до 25 квітня 2024 року.

Цього ж дня після завершення вказаного підготовчого засідання через підсистему "Електронний суд" від Компанії надійшло клопотання від 3 квітня 2024 року про витребування доказів у порядку статті 91 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

9 квітня 2024 року на адресу суду від Товариства надійшло клопотання від 5 квітня 2024 року про взяття до уваги заяви свідка, що міститься у матеріалах справи.

25 квітня 2024 року на електронну пошту суду від Товариства надійшли: додаткові пояснення (заперечення на відзив) від 24 квітня 2024 року № б/н, клопотання від 24 квітня 2024 року № б/н про взяття до уваги додаткових пояснень позивача від 29 червня 2023 року.

У підготовчому засіданні 25 квітня 2024 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу про відмову в задоволенні усного клопотання Товариства про виклик свідка в судове засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи № 910/4020/23 по суті на 23 травня 2024 року.

Також 25 квітня 2024 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення від 24 квітня 2024 року на клопотання Товариства про взяття до уваги заяви свідка.

У судовому засіданні 23 травня 2024 року судом оголошено перерву до 13 червня 2024 року.

У судовому засіданні 13 червня 2024 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог Компанії заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2019 року між Товариством та Компанією було укладено договір № 504-А про проведення огляду проміжної фінансової звітності, за умовами якого остання в порядку та на умовах, визначених цим правочином, призначає, а Товариство - приймає на себе зобов`язання здійснити за плату огляд консолідованого балансу (звіту про фінансовий стан) Компанії станом на 31 березня 2019 року, 30 червня 2019 року та 30 вересня 2019 року, а також відповідних консолідованих звітів про фінансові результати (звітів про сукупний дохід), звітів про рух грошових коштів (за прямим методом), звітів про власний капітал, стислий огляд суттєвих облікових політик та приміток за періоди, що закінчуються зазначеними датами, відповідно до Міжнародних стандартів фінансової звітності.

Цей правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.

Пунктами 2.2. та 2.4. договору визначено, що огляд проміжної фінансової звітності передбачає виконання аудиторських процедур для отримання аудиторських доказів щодо сум і розкриттів у фінансової звітності. Оцінюючи ризики, аудитор розглядає ті аспекти внутрішнього контролю, що стосуються складання Компанією фінансової звітності для розробки аудиторських процедур, які відповідають обставинам, а не з метою висловлення думки щодо ефективності внутрішнього контролю відповідача. В аудиторському звіті, що буде надано Компанії за результатами аудиторської перевірки, буде зазначено, чи забезпечують аудиторські докази, на думку аудитора, достатню та відповідну основу для висловлення аудиторської думки щодо фінансової звітності, зазначеної у пункті 1.1. даного правочину.

Відповідно до пунктів 4.1.-4.6. договору розмір винагороди за проведення огляду фінансової звітності визначається з врахуванням часу, який необхідний для якісного виконання завдання, належного рівня навичок, знань, професійної кваліфікації та ступеню відповідальності аудитора. Час, необхідний для виконання огляду, визначається через трудомісткість (в людино-годинах), а інші складові (рівень навичок, знань, професійної кваліфікації) - через вартість однієї людино-години роботи відповідної категорії персоналу Товариства. Розмір винагороди за аудиторську перевірку визначається як сума добутків трудомісткості аудиторської перевірки в розрізі категорій персоналу виконавця та вартості однієї людино-години роботи відповідної категорії персоналу виконавця, що становить: керівник групи (нагляд за виконанням завдання) - 208 людино-годин, вартістю 750,00 грн за одну людно-годину; аудитор (бухгалтер-експерт) - 864 людино-годин, вартістю 700,00 грн за одну людно-годину; контролер за якістю виконання завдань - 232 людино-годин, вартістю 750,00 грн за одну людно-годину. Ціна цього договору станом на дату його укладення дорівнює загальній вартості послуг та становить 934 800,00 грн. Зазначений розмір винагороди підлягає уточненню (збільшенню) шляхом прийняття (підписання) сторонами відповідної додаткової угоди до договору за письмовим мотивованим поданням виконавця після складання та документування ним загальної стратегії аудиту. Зазначена винагорода підлягає оплаті в три етапи за кожне виконане завдання. Вартість одного етапу виконання завдання становить 311 600,00 грн. Оплата за договором здійснюється Компанією на поточний банківський рахунок Товариства. Компанія зобов`язана здійснити остаточний розрахунок (платіж) Товариству протягом 3-х банківських днів з моменту фактичного надання послуг та від дати підписання сторонами акта приймання-передачі результатів робіт (послуг) і передачі всіх супроводжуючих і необхідних документів, або у термін, який визначається відповідно до пункту 5.9. договору.

Термін аудиторської перевірки за договором починає діяти з дати його підписання і закінчується після повного виконання зобов`язань за цим правочином. Товариство самостійно визначає характер, час та обсяг аудиторських процедур з метою отримання достатніх та прийнятних аудиторських доказів. Компанія зобов`язана впродовж 7-ми календарних днів з дати передачі їй аудиторського звіту та акта приймання-передачі результатів робіт (послуг) розглянути їх і за відсутності зауважень чи пропозицій, - підписати та повернути Товариству по одному підписаному примірнику вказаних документів. Незгода управлінського персоналу Компанії з думкою аудитора щодо фінансової звітності не є підставою для відмови від підписання відповідною повноважною особою Компанії акта приймання-передачі результатів робіт (послуг). У випадку ненадходження до Товариства підписаного з боку Компанії акта приймання-передачі результатів робіт (послуг) після закінчення 7-ми календарних днів після направлення проекту такого акту, або ненадходження у такий же строк мотивованих зауважень/заперечень від прийняття результатів робіт (послуг), результати робіт (послуг) вважаються такими, що відповідають умовам договору та є прийнятими Компанією без зауважень, і підлягають негайній оплаті з моменту фактичного надання послуг (пункти 5.1., 5.2. та 5.9 договору).

За умовами пунктів 8.3. та 8.4. вищевказаного правочину останній набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та діє до 31 грудня 2019 року, а також до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії.

Судом встановлено, що на виконання умов вищевказаного договору позивач надав відповідачу обумовлені вищевказаним правочином послуги на загальну суму 934 800,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями: актів наданих послуг, підписаних керівником позивача, головним бухгалтером відповідача, та затверджених підписом керівника Компанії, що також скріплені печатками вказаних юридичних осіб, а саме: від 16 серпня 2019 року № 111 - на суму 311 600,00 грн, від 31 травня 2019 року № 88 - на суму 311 600,00 грн та від 29 листопада 2019 року № 154 - на суму 311 600,00 грн. Дана обставина також підтверджується виставленими відповідачу рахунками на оплату вищевказаних послуг: від 16 серпня 2019 року № 117, від 31 травня 2019 року № 93 та від 29 листопада 2019 року № 161, копії яких містяться у справі.

Рахунки від 31 травня 2019 року № 93 та від 29 листопада 2019 року № 161 були частково оплачені відповідачем на загальну суму 230 000,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією бухгалтерської виписки по рахунку Товариства за період з 1 січня 2019 року по 10 січня 2023 року. Ця обставина не заперечувалася відповідачем під час розгляду даного спору.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить відсутність з боку відповідача претензій і повідомлень про порушення Товариством умов даної угоди.

Оскільки відповідач всупереч вищенаведеним умовам договору оплату наданих позивачем послуг здійснив не у повному обсязі, заборгувавши останньому 784 800,000 грн, про що уповноваженими представниками сторін було складено та підписано відповідний акт звірки взаємних розрахунків станом на 10 березня 2020 року, Товариство звернулося до Компанії з претензіями: від 16 квітня 2020 року вих. № 4, від 26 серпня 2021 року вих. № 31, - про оплату вищевказаної заборгованості за договором. Однак, ці претензії залишені відповідачем без задоволення.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на відсутність належних доказів, які підтверджують факт належного надання Товариством обумовлених послуг за актами: від 16 серпня 2019 року № 111, від 31 травня 2019 року № 88.

Зокрема, Компанія вказувала на те, що вищевказані акти уповноваженою особою відповідача - в.о. голови правління Компанії Косинським Р.В.. не затверджувалися, оскільки підпис керівника відповідача на цих актах візуально відрізняється від підпису цієї особи, який міститься в тексті укладеного між сторонами спірного договору.

Однак, відповідач не довів факту підроблення підпису його уповноваженого представника та протиправного використання його печатки чи доказів її втрати, так само як і не надав суду доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з встановленням факту підробки вищевказаних документів. Також відповідач не надав будь-яких належним доказів на підтвердження того, що послуги за вищевказаними актами позивачем не надавались, або вони надані не в повному обсязі.

У свою чергу, на усіх спірних актах наданих послуг наявний підпис головного бухгалтера ОСОБА_2 Факт підписання зазначених актів вказаною посадовою особою відповідача останнім не заперечувався.

З наявної в матеріалах справи належним чином засвідченої копії довіреності від 18 січня 2017 року № 1 вбачається, що вказана особа уповноважена від імені Компанії, зокрема, затверджувати і підписувати накладні, акти виконаних робіт чи надання послуг, та інші необхідні документи з питань бухгалтерського обліку та фінансової, податкової і статистичної звітності Компанії, а також у сфері аудиторських, консультаційних та інших бухгалтерських послуг.

Доказів припинення вказаних повноважень ОСОБА_2 за вказаною довіреністю під час підписання нею спірних актів матеріали даної справи не містять, відповідач таких доказів суду не подав.

У свою чергу, умовами укладеного між сторонами договору не встановлено обов`язковий порядок підписання спірних актів наданих послуг шляхом їх додаткового затвердження керівником Компанії.

Разом із цим, відповідно до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів тощо). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного суду в складі Касаційного господарського суду: від 19 червня 2024 року в справі № 926/701-б/2, від 10 квітня 2018 року в справі № 910/11079/17, від 25 квітня 2018 року в справі № 910/9915/17, від 2 квітня 2019 року в справі № 904/2178/18.

Судом встановлено, що рахунок від 31 травня 2019 року № 93 (виставлений на підставі акта наданих послуг від 31 травня 2019 року № 88) був частково оплачений відповідачем, що виключає посилання останнього на неприймання послуг за цим актом Компанією.

Крім того, судом враховано, що Компанія у відповідях на претензії позивача: від 28 вересня 2021 року № 3/5-10/2753, від 29 грудня 2020 року № 1/5-10/3225, - мотивувала свою відмову від оплати послуг за вищевказаними актами виключно встановленим Державною аудиторською службою України в акті ревізії фінансово-господарської діяльності Компанії за період з 1 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року від 11 листопада 2020 року № 06-21/24 фактом невідповідності вартості аудиторських послуг за укладеним з позивачем спірним договором вимогам частини 3 статті 26 Закону. Жодних інших підстав для відмови в оплаті наданих позивачем послуг, у томі числі їх ненадання, надання не в повному обсязі, наявність дефектів у первинних документах, якими Товариство підтверджувало факт їх надання, відповідачем не зазначалися. При цьому, у вищевказаному акті ревізії фінансово-господарської діяльності Компанії Державною аудиторською службою України також не було зафіксовано факту ненадання Товариством відповідних послуг за договором.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 11 вересня 2020 року в справі № 910/16505/19.

У зазначеному аспекті слід зазначити, що за результатом оцінки наданих сторонами доказів цілком вірогідним є факт надання Товариством відповідачу послуг за вищевказаними спірними актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг).

Щодо посилань відповідача на відсутність у матеріалах справи належних доказів надсилання позивачем аудиторських звітів, передбачених пунктом 5.8. договору, а відтак і ненастання строку оплати за спірними актами наданих послуг, суд зазначає так.

Вищевказаним пунктом договору передбачено, що Товариство складає та надає (направляє) Компанії підписаний остаточний варіант аудиторського звіту та акт приймання-передачі результатів робіт (послуг).

Відповідно до пункту 5.9. договору Компанія зобов`язана впродовж семи календарних днів з дати передачі їй аудиторського звіту та акту приймання-передачі результатів робіт (послуг) розглянути їх та у випадку відсутності зауважень чи пропозицій - підписати та повернути Товариству підписані примірники вказаних документів. Незгода управлінського персоналу Компанії з думкою аудитора щодо фінансової звітності не є підставою для відмови від підписання відповідною повноважною особою вказаного акта. У випадку ненадходження до Товариства підписаного з боку Компанії акта приймання-передачі результатів робіт (послуг) після закінчення семи календарних днів після направлення Компанії проекту акта приймання-передачі результатів робіт (послуг), або ненадходження у такий же строк мотивованих зауважень/заперечень від прийняття результатів робіт (послуг), результати робіт (послуг) вважають такими що відповідають умовам договору, є прийнятими Компанією без зауважень та такими, що підлягають негайній оплаті відповідно з моменту фактичного надання послуг і передачі всіх супроводжуючих і необхідних документів.

Разом із цим, спірні акти та звіти також були додані Товариством до даної позовної заяви, проти факту отримання якої відповідач у судових засіданнях не заперечував. Таке надсилання разом із позовною заявою не суперечить вищевказаним положенням договору та повністю узгоджується з нормами чинного законодавства.

Однак, отримавши копії зазначених звітів та актів разом із копією позовної заяви, відповідач не подав будь-яких заперечень у визначений пунктом 5.9. договору строк щодо якості та кількості відображених у них послуг та щодо результатів відповідних робіт (звітів).

За змістом статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи положення договору та приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що на час розгляду даної справи судом строк оплати відповідачем наданих Товариством послуг за спірними актами настав.

Суд також вважає необґрунтованим посилання відповідача на невідповідність виставлених позивачем рахунків вимогам пункту 4.1. договору, оскільки останнім, як і жодним іншим пунктом договору, не передбачені обов`язкові реквізити рахунку на оплату наданих Товариством послуг.

При цьому, наявність недоліків у зазначених рахунках не є підставою для звільнення відповідача від виконання його обов`язку за договором у частині повної та своєчасної оплати наданих йому послуг.

Судом також враховано те, що за змістом чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом із цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 4 грудня 2019 року № 916/1727/17.

Наданий позивачем акт взаємних розрахунків підписаний представниками сторін: від позивача - директором Голубцем С.М., від відповідача - головним бухгалтером ОСОБА_2 Вказаний акт засвідчений печатками зазначених юридичних осіб.

Повідомлень відповідача про зміну своїх уповноважених представників чи про відсутність у ОСОБА_2 повноважень на вчинення юридично значимих дій за договором від імені Компанії матеріали справи не містять.

Також суд виходить із того, що відповідач не довів факту протиправного використання його печатки чи доказів її втрати, так само як і не надав суду доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням цієї печатки. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що печатка відповідача використовувалася проти його волі.

Також відповідачем не було надано будь-яких доказів, які свідчать про притягнення ОСОБА_2 в установленому законом порядку до відповідальності за перевищення наданих їй повноважень на підписання зазначеного акта звірки взаємних розрахунків.

Щодо посилань відповідача на встановлену Державною аудиторською службою України в акті ревізії фінансово-господарської діяльності Компанії за період з 1 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року від 11 листопада 2020 року № 06-21/24 невідповідність визначеної в укладеному між сторонами договорі вартості аудиторських послуг у розмірі 934 800,00 грн вимогам частини 3 статі 26 Закону України "Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність", як на підставу від звільнення його від обов`язку оплати наданих послуг в повному обсязі, суд зазначає таке.

За приписами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, які визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною 1 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Отже, сторони самостійно та на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 8 квітня 2021 року в справі № 922/2439/20.

Відповідно до частини 2 статті 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону (у редакції, чинній на момент укладання договору) якщо суб`єкт аудиторської діяльності протягом трьох і більше років поспіль надає підприємству, що становить суспільний інтерес, його материнській компанії та/або дочірнім підприємствам послуги, не пов`язані з обов`язковим аудитом фінансової звітності, крім тих, що зазначені у частині четвертій статті 6 цього Закону, сума винагороди за такі послуги не може перевищувати 70 відсотків середньої суми винагороди, що була отримана суб`єктом аудиторської діяльності протягом останніх трьох років поспіль за послуги з обов`язкового аудиту фінансової звітності (консолідованої фінансової звітності) від такого підприємства, що становить суспільний інтерес, його материнської компанії та/або дочірніх підприємств.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону (у редакції, чинній на момент укладання договору) термін "підприємства, що становлять суспільний інтерес" у цьому Законі вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до статті 1 Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підприємства, що становлять суспільний інтерес, - це підприємства - емітенти цінних паперів, цінні папери яких допущені до торгів на регульованому ринку капіталу або щодо цінних паперів яких здійснено публічну пропозицію, банки, страховики, недержавні пенсійні фонди, інші фінансові установи (крім інших фінансових установ та недержавних пенсійних фондів, що належать до мікропідприємств та малих підприємств) та підприємства, які відповідно до цього Закону належать до великих підприємств.

При цьому, відповідно пункту 16 статті 1 Закону (у редакції, чинній на момент укладання договору) обов`язковий аудит фінансової звітності - це аудит фінансової звітності (консолідованої фінансової звітності) суб`єктів господарювання, які відповідно до законодавства зобов`язані оприлюднити або надати фінансову звітність (консолідовану фінансову звітність) користувачам фінансової звітності разом з аудиторським звітом, що проводиться суб`єктами аудиторської діяльності на підставах та в порядку, передбачених цим Законом.

Предметом укладеного між сторонами договору є надання послуг з огляду проміжної консолідованої фінансової звітності Компанії (пункт 2.1. договору), що не є обов`язковим аудитом фінансової звітності у розмінні вищевказаного Закону.

Під час укладання відповідного договору сторонами, вищевказані положення Закону були чинними.

Разом із цим, у пункті 9.9. договору сторони прямо перебачили, що у разі, якщо якась частина даного договору суперечить, не відповідає, або заборонена чинним законодавством України, і при цьому така частина договору буде визнана недійсною у встановленому законом порядку, сторони погоджуються і взнають, що це не є наслідком недійсності інших його частин і договору вцілому.

Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що умови укладеного між сторонами договору в частині вартості наданих Товариством послуг у встановленому таким договором та законом порядку жодною із сторін не оскаржувалися і в судовому порядку недійсними не визнавалися. Доказів зворотнього матеріали справи не містять, сторонами таких доказів не надано.

У свою чергу, ані акт ревізії Державної аудиторської служби України, ані встановлений вказаною службою план заходів по усуненню порушень, виявлених під час відповідної ревізії відповідача, який, зокрема, передбачає необхідність відкорегування відповідної суми заборгованості, а не її повної несплати, як помилково зазначала Компанія, не є достатніми правовими підставами для звільнення відповідача від оплати наданих йому послуг за встановленою в договорі ціною, зважаючи на чинність усіх положень такого правочину на час розгляду даної справи.

Оскільки заявлена до стягнення сума заборгованості, яка складає 704 800,00 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і Компанія на момент прийняття рішення не надала належних доказів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги Товариства до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу. У зв`язку з цим позов підлягає задоволенню.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час її розгляду, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позов Товариства підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (03150, місто Київ, вулиця Антоновича, будинок 51; ідентифікаційний код 31899285) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська фірма "Промислова аудиторська спілка" (04073, місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 23; ідентифікаційний код 33100397) 704 800 (сімсот чотири тисячі вісімсот) грн 00 коп. основної заборгованості та 10 572 (десять тисяч п`ятсот сімдесят дві) грн 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24 червня 2024 року.

Суддя Є.В. Павленко