ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2024 р. Справа№ 910/19087/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Київській області

на рішення Господарського суду м. Києва від 20.02.2024 р.

у справі № 910/19087/23 (суддя - Чебикіна С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Головного управління Національної поліції у Київській області

про стягнення 130000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулося з позовом до Головного управління Національної поліції у Київській області про стягнення страхового відшкодування у розмірі 130000,00 грн на підставі ст. 1212 ЦК України.

Вимоги позивача обгрунтовані тим, що виплачена ним сума страхового відшкодування відповідачу підлягає поверненню останнім, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 08.09.2022 р. у справі № 376/146/22 було встановлено, що у діях водія ОСОБА_1 відсутня вина, а тому відпала правова підстава, на якій ці кошти були отримані.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.12.2023 р. відкрито провадження у справі № 910/19087/23, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Рішенням Господарського суду м. Києва від від 20.02.2024 р. у справі № 910/19087/23 позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління Національної поліції в Київській області подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 345/3335/17 та від 28.10.2020 р. у справі № 445/370/19, яка зводиться до того, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття провадження стосовно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2024 р. апеляційну скаргу у справі № 910/19087/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 р. відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Господарського суду м. Києва від 20.02.2024 р. до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/19087/23.

До суду 14.03.2024 р. надійшли матеріали справи № 910/19087/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2024 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Господарського суду м. Києва від 20.02.2024 р. у справі № 910/19087/23 та вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Копію ухвали від 18.03.2024 р. про відкриття провадження у справі № 910/19087/23 сторонам доставлено до електронних кабінетів, доказом чого є довідки про доставку електронного документа, що містяться в матеріалах справи.

Також згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала про відкриття апеляційного провадження від 18.03.2024 р. у справі № 910/19087/23 оприлюднена у реєстрі 20.03.2024 р.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, а також закінчення строків, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2024 р. на подання всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

06.01.2022 р. у м. Сквира Київської області по бульвару Незалежності сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Мitsubishi» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Сквирського районного суду Київської області від 30.05.2022 р. у справі № 376/146/22 ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, на підставі ст. 38 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки «Мitsubishi» д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АРКС» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР203640627.

12.09.2022 р. Головне управління Національної поліції в Київської області звернулось до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" із заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування за полісом ЕР203640627.

На підставі акту огляду транспортного засобу від 15.01.2022 р., ремонтної калькуляції № 1.102.22.0 від 15.02.2022 р., страхового акту № АКХ3356338 від 26.09.2022 р. позивач здійснив відповідачу виплату страхового відшкодування з урахуванням ліміту полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР203640627 в розмірі 130000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 917769 від 27.09.2022 р.

Постановою Київського апеляційного суду від 08.09.2022 р. у справі № 376/146/22 закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУПАП на підставі п. 1 ст. 247 КУПАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що оскільки постановою Київського апеляційного суду від 08.09.2022 р. у справі № 376/146/22 було встановлено, що у діях водія ОСОБА_1 відсутня вина, тому сума страхового відшкодування у розмірі 130000,00 грн, виплачена відповідачу, підлягає поверненню останнім.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 16 Закону України "Про страхування" визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з п. 9.1 ст. 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до п. 22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 р. у справі № 910/6657/16, від 07.02.2018 р. у справі № 917/1651/16, а також у постановах Верховного Суду України від 09.11.2016 р. у справі № 3-1071гс16, від 28.01.2015 р. у справі № 3-210гс14.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Як було встановлено вище, постановою Київського апеляційного суду від 08.09.2022 р. у справі № 376/146/22 закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУПАП на підставі п. 1 ст. 247 КУПАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Таким чином, правова підстава набуття відповідачем грошових коштів, сплачених на його користь позивачем відпала.

У відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 130000,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 345/3335/17 та від 28.10.2020 р. у справі № 445/370/19 колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як передбачено ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Так у вказаних постановах суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття провадження стосовно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

При цьому, правовідносини у справах № 345/3335/17 та № 445/370/19 виникли між учасниками ДТП, а саме: власником джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоду, та потерпілою стороною фізичною особою - пішоходом, тому оцінюючи обставини справи, Верховний Суд керувався ст. 1187 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

В той час як у даній ДТП зіткнулись два транспортні засоби - джерела підвищеної небезпеки, тому вирішуючи спірні правовідносини у цій справі, необхідно керуватись ст. 1188 ЦК України, за якою обов`язковим є встановлення вини для відшкодування завданої шкоди. Тобто у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 20.02.2024 р. у справі № 910/1987/23 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Київській області задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 20.02.2024 р. у справі № 910/19087/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Національної поліції в Київській області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко