ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року Справа № 918/779/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: Мельник О.П.

прокурор Рункевич І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Рівненської області, ухвалене 19.03.2024, повне рішення складено 28.03.2024, у справі № 918/779/23

за позовом виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненського обласного центру зайнятості

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"

про визнання недійсними додаткової угоди та про стягнення 25 834,31 грн

Виконувач обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Рівненської області в інтересах держави в особі Рівненського обласного центру зайнятості із позовом до ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 30.09.2022 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 16334-ВЦ/25 від 14.01.2022 та про стягнення 25 834,31 грн переплати коштів, що відбулась у зв`язку з неправомірним збільшенням ціни на електричну енергію.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 19.03.2024 у справі № 918/779/23 позов задоволено.

Визнано недійсною додаткову угоду № 2 від 30.09.2022 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 16334-ВЦ/25 від 14.01.2022, укладеного між Рівненським обласним центром зайнятості та ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія".

Стягнуто з ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на користь Рівненського обласного центру зайнятості кошти у розмірі 25 834,31 грн.

Стягнуто з ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на користь Рівненської обласної прокуратури понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 5 638,00 грн /а.с. 163-171/.

Відповідач ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія", не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в електронній формі, в якій просить рішення Господарського суду Рівненської області від 19.03.2024 у справі № 918/779/23 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити /а.с. 175-183/.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає:

- судом першої інстанції не взято до уваги відсутність належних правових підстав на представництво прокурором інтересів держави в суді, оскільки прокуратура немає повноважень здійснювати фінансовий контроль за виконанням тендерних закупівель та встановлювати при цьому порушення у сфері закупівель; відповідні повноваження в установленому законодавством порядку покладено на орган державного фінансового контролю Держаудитслужбу;

- згідно з положенням Рівненський обласний центр зайнятості не є органом державної влади і не є суб`єктом владних повноважень, звернення прокурора до суду у цій справі в інтересах держави в особі Рівненського обласного центру зайнятості є безпідставним;

- позовні вимоги прокурора, спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а державного підприємства, не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву за такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах державного підприємства, а прокурор не має повноважень на ведення справ в частині таких вимог;

- спеціальним Законом України "Про публічні закупівлі" встановлено перелік підстав для зміни істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, до яких відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 41 цього Закону віднесено випадки, коли відбувається збільшення ціни за одиницю товару;

- підставою укладання додаткової угоди № 2 від 30.09.2022 стало зростання ціни на "ринку на добу наперед" та внутрішньодобовому ринку з 11 вересня 2022 року;

- за результатом укладеної додаткової угоди № 2 від 30.09.2022, ціну за 1 кВт/год спожитої електричної енергії збільшено до 4,29594 грн (4,29594*100/3,98011-100) ціна збільшилась на 7,9%.

- згідно з Експертним висновком Рівненської торгового-промислової палити від 20.09.2022 "…середньозважена ціна постачання електричної енергії на РДН (ОЕС) за період з 01.09.2022 по 10.09.2022 збільшилась на 10,37% з 11.09 по 20.09.2022 збільшилась на 8,69%";

- при цьому сторони уклали дану додаткову угоду на 7,9%, тобто у межах 10%, як визначено і Договором і Законом України "Про публічні закупівлі";

- отже додаткова угода № 2 про збільшення ціни за одиницю товару укладена між сторонами у відповідності до вимог ч.7, 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та умов договору без порушення вимог чинного законодавства.

За таких обставин, на думку скаржника, судом першої інстанції при ухваленні оспорюваного рішення допущено неправильне застосування норм матеріального права. Оспорюване рішення ухвалене судом за невідповідності висновків суду обставинам справи, є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Рівненської області від 19.03.2024 у справі № 918/779/23; розгляд апеляційної скарги призначено на "12" червня 2024 р. о 10:00 год. /а.с. 193/.

14.05.2024 (вх. № 4306/24) від Рівненської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на рішення господарського суду Рівненської області від 19.03.2024 у справі № 918/779/23 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін /а.с. 196-200/.

В судове засідання 12.06.2024 з`явились прокурор та представник ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія", Рівненський обласний центр зайнятості не забезпечив участь в судовому засіданні повноважного представника.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Оскільки ухвалою суду від 03.05.2024 явка представників сторін в судове засідання 12.06.2024 обов`язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника Рівненського обласного центру зайнятості, оскільки його не явка не перешкоджає перегляду справи.

В судовому засіданні 12.06.2024 представник ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 19.03.2024 у справі № 918/779/23 та ухвалити нове, яким відмовити у позові виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури.

Прокурор надав заперечення щодо апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 19.03.2024 у справі № 918/779/23 залишити без змін.

Статтею 269 ГПК України встановлено, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" та прокурора, дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Рівненським ОЦЗ проведено закупівлю UA-2021-12-03-015658-с за предметом: "Електрична енергія".

14.01.2022 між Рівненським обласним центром зайнятості (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (постачальник, відповідач) укладено договір № 16334-ВЦ/25 на постачання електричної енергії, згідно з п. 1.2 якого умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі ПРРЕЕ) /а.с. 25-35/.

За цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача на 2022 рік, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії згідно з умовами цього договору (п. 2.1 договору).

Кількість товару - очікувані обсяги постачання електричної енергії на 2022 рік становлять: 33 500 кВТ/год. (п. 2.4 договору).

Згідно з п. 5.1 договору, ціна за 1 кВт/год електричної енергії за цим договором становить 4,38 грн (у т.ч. 0,73 грн ПДВ). Аналогічна ціна за одиницю товару вказана у додатку № 3 до договору.

За змістом п.5.2 цього договору загальна його ціна становить 1 467 300,00 грн (у т.ч. 244 550,00 грн - ПДВ).

Зміна умов договору регулюється Розділом 13 договору.

Істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

При збільшенні ціни за одиницю товару має відбутися попередньо її коливання, тобто зміна ціни електричної енергії на ринку в сторону збільшення.

Постачальнику потрібно дотримуватися принципу пропорційності під час визначення відсотка для зміни ціни за одиницю, виходячи з розміру відсотка зростання ціни на ринку.

Під пропорційністю розуміється збільшення ціни на такий відсоток, на який вона проколивалася, але не більше ніж до 10%.

Внесення змін до договору про закупівлю на цій підставі повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Зміни до договору відповідно до вище сказаного можливі лише при дотриманні наступної процедури:

1) До договору про закупівлю надається довідка (або інший підтверджуючий документ) видана компетентним органом (установою, організацією, тощо), який має повноваження здійснювати моніторинг цін на товари, про середньозважену ціну на ринку електричної енергії в торговій зоні "ОЕС України" на момент укладання даного договору:

2) У разі коливання ціни за одиницю товару (електричної енергії) на ринку в торговій зоні "ОЕС України" постачальник може письмово звернутися до споживача щодо збільшення ціни за одиницю товару (електричної енергії) та надає споживачу на розгляд розрахунок зростання вартості товару у відсотках з моменту укладення договору, або з моменту підписання попередньої додаткової угоди до договору щодо збільшення ціни, якщо такі були укладені. До розрахунку обов`язково надається довідка або експертний висновок або інший підтверджуючий документ виданий компетентним органом (установою, організацією, тощо), який має повноваження здійснювати моніторинг цін на відповідні товари, зокрема, на електричну енергію, про середньозважену ціну на ринку електричної енергії в торговій зоні "ОЕС України" на момент внесення відповідних змін до договору та проект додаткової угоди.

Довідка або експертний висновок або інший підтверджуючий документ виданий компетентним органом (установою, організацією, тощо) повинні бути видані місяцем щодо якого планується перегляд ціни за одиницю товару, або ж попереднім місяцем до місяця зміни ціни. Такий документ обов`язково повинен мати посилання на сайт Державного підприємства "Оператор ринку" за посиланням https://www.oree.com.ua/.

Сторони підтверджують неможливість зміни ціни на електричну енергію у випадку, якщо постачальник двічі звертається з метою вчинення таких дій, але як підставу надає одну і ту саму довідку або експертний висновок або інший підтверджуючий документ виданий компетентним органом (установою, організацією, тощо). Тобто кожна зміна ціни повинна бути підтверджена окремою довідкою або експертним висновком або іншим підтверджуючим документом виданим компетентним органом (установою, організацією, тощо).

Змінити ціну за одиницю товару Сторони мають право в сторону збільшення, при цьому зазначена зміна ціни не може бути більшою, ніж до 10% від попередньої ціни. У цьому разі в першій додатковій угоді зміна ціни в межах до 10% має відраховуватися від ціни, яка зазначена в первинному Договорі, а в наступних додаткових угодах - від ціни товару з урахуванням змін, попередньо внесених до такої ціни товару додатковими угодами.

У разі дотримання вище викладених умов та лише за взаємною згодою сторін підписується відповідна додаткова угода про внесення змін до договору.

Згідно з п. 14.1 договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє в частині постачання з 14.01.2022 до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У вересні 2022 року між сторонами укладено 2 додаткові угоди, за наслідками яких ціну за одиницю товару збільшено на 17,7%, а саме:

- додатковою угодою № 1 від 27.09.2022 - 3,98011 грн/кВт/год без ПДВ (збільшено ціну на 9%). Ціна починає застосовуватись з 01.09.2022.

- додатковою угодою № 2 від 30.09.2022 - 4,29594 грн/кВт/год без ПДВ (збільшено ціну на 17,7%). Ціна починає застосовуватись з 11.09.2022.

Підставою для укладення додаткової угоди № 2 стало звернення ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" до Рівненського обласного центру зайнятості з листом № 2499/94 від 20.09.2022, в якому товариство обґрунтовує необхідність збільшення ціни товару та додає Експертний висновок Рівненської торгово-промислової палати від 20.09.2022.

Відповідно до наданої інформації щодо обсягів використання електричної енергії за договором № 16334-ВЦ/25 від 14.01.2022, ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" поставлено 211 603 кВт на загальну суму 982 137,00 грн з ПДВ, а саме:

- за січень 2022 року -12 036 кВт/год на суму 52 717,68 грн з ПДВ;

- за лютий 2022 року - 20 559 кВт/год на суму 90 048,42 грн з ПДВ;

- за березень 2022 року - 19 283 кВт/год на суму 84 459,54 грн з ПДВ;

- за квітень 2022 року - 21 615 кВт/год на суму 94 673,70 грн з ПДВ;

- за травень 2022 року - 18 039кВт/год на суму 79 010,82 грн з ПДВ;

- за червень 2022 року - 13 993 кВт/год на суму 61 289,34 грн з ПДВ;

- за липень 2022 року - 17 585 кВт/год на суму 77 022,30 грн з ПДВ;

- за серпень 2022 року - 14 208 кВт/год на суму 62 231,04 грн з ПДВ;

- за вересень 2022 року - 17877 кВт/год на суму 89 905,85 грн з ПДВ;

- за жовтень 2022 року - 20 734 кВт/год на суму 106 886,42 грн з ПДВ;

- за листопад 2022 року - 16 918кВт/год на суму 87 198,89 грн з ПДВ;

- за грудень 2022 року - 17 174 кВт/год на суму 88 534,19 грн з ПДВ;

- за січень 2023 року - 1 582 кВт/год на суму 8 158,81 грн з ПДВ.

В той же час, позивачем за весь період дії договору було фактично сплачено на 1 730,13 грн менше (тобто 980 406,88 грн), оскільки зараховано компенсації за недотримання гарантованих стандартів якості надання послуг оператором системи розподілу як плату за спожиту електроенергію:

- у квітні 2022 року - 1 675,23 грн;

- у листопаді 2022 року - 54,90 грн.

Вказане підтверджується реєстром актів приймання-передавання електричної енергії за договором № 16334-ВЦ/25 від 14.01.2022.

Отже за спірний період (з вересня 2022 року по січень 2023 року), позивачем отримано 74 285 кВт/год електричної енергії та, з урахуванням компенсації 54,90 грн, сплачено 380 629,27 грн.

На переконання прокуратури, уклавши додаткову угоду № 2 до договору та збільшивши ціну товару на 17,7% від передбаченої правочином, сторони діяли всупереч Закону України "Про публічні закупівлі", а тому ця угода підлягає визнанню недійсною в судовому порядку, а надмірно сплачені кошти - стягненню з відповідача на користь Рівненського ОЦЗ.

Рівненською окружною прокуратурою у відповідності до вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" скеровано на адресу Рівненського обласного центру зайнятосі відповідні листи № 50-56-5189ВИХ-23 від 18.05.2023, № 50-56-4405ВИХ-23 від 30.05.2023, № 50-56-5189ВИХ-23 від 27.06.2023, № 50-56-5243ВИХ-23 від 28.06.2023, в яких повідомлено, що додаткові угоди № 1 від 27.09.2022 та № 2 від 30.09.2022 до договору про постачання електричної енергії № 16334-ВЦ/25 від 14.01.2022 не відповідають вимогам ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Також у листі № 50-56-51893ВИХ-23 від 27.06.2023 керівник Рівненської окружної прокуратури просив надати інформацію щодо вжиття Рівненським обласним центром зайнятості заходів, а саме оскарження додаткової угоди № 2 від 30.09.2022 до договору про постачання електричної енергії № 16334-ВЦ/25 від 14.01.2022 та стягнення з постачальника ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" надмірно сплачених коштів /а.с. 66-67/.

Рівненським обласним центром зайнятості у наданій відповіді (листи від № 50-56-5189ВИХ-23 від 18.05.2023, № 50-56-4405ВИХ-23 від 30.05.2023, № 50-56-5189ВИХ-23 від 27.06.2023, № 50-56-5243ВИХ-23 від 28.06.2023) проінформовано, що не заперечує проти подання Рівненською окружною прокуратурою позовних заяв щодо оскарження зазначених у листах додаткових угод до договорів № 16334-ВЦ/5 від 12.01.2021, № 16334-ВЦ/25 від 14.01.2022 та стягнення відповідних коштів /а.с. 68/.

Виконувач обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури у листі № 50-56-6069ВИХ-23 від 27.07.2023 повідомив Рівненський обласний центр зайнятості про звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Рівненського обласного центру зайнятості до ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 30.09.2022 до договору про постачання електричної енергії № 16334-ВЦ/25 від 14.01.2022 та стягнення 25 834,31 грн, відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" /а.с. 69-70/.

Враховуючи вищезазначені обставини, виконувач обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Рівненської області із цим позовом.

19.03.2024 Господарський суд Рівненської області за результатами розгляду позову виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури ухвалив рішення про задоволення позову; визнав недійсною додаткову угоду № 2 від 30.09.2022 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 16334-ВЦ/25 від 14.01.2022, укладеного між Рівненським обласним центром зайнятості та ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія". Стягнув з ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на користь Рівненського обласного центру зайнятості кошти у розмірі 25 834,31 грн, а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 5 638,00 грн /а.с. 163-171/.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в особі Рівненського обласного центру зайнятості.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частинами 3 та 5 ст. ГПК України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

За змістом ч.1, ч.3, ч.4 та ч.7 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

З системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У даному випадку загроза порушення інтересів держави полягає у порушенні чинного законодавства про публічні закупівлі.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" замовниками є суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про публічні закупівлі" до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать, зокрема Пенсійний фонд України, цільові страхові фонди зі страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, медичного страхування та страхування на випадок безробіття; юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50%.

Відповідно до Положення про Державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 16.12.2020 № 2663, Державна служба зайнятості є централізованою системою державних установ, діяльність якої спрямовується та координується Міністерством економіки України.

Державний центр зайнятості виконує повноваження безпосередньо та через міжрегіональні, регіональні центри зайнятості та їх філії.

Міжрегіональні, регіональні центри зайнятості є неприбутковими державними установами, що належать до сфери управління Мінекономіки, та є підзвітними Державному центру зайнятості.

Так, Рівненський обласний центр зайнятості є неприбуткової державною установою, підпорядкованою та підзвітною Державній службі зайнятості, діє відповідно до покладених на нього завдань у порядку, визначеному законодавством, зокрема оперативно розпоряджається фінансовими ресурсами Фонду в межах затвердженого кошторису видатків відповідно до законодавства та звітує про виконання кошторису, забезпечує контроль за належним використанням коштів Фонду, майна та матеріальних цінностей, що знаходяться у його розпорядженні.

Як вбачається з матеріалів справи, Рівненський обласний центр зайнятості є стороною спірного договору, а фінансування процедури закупівлі здійснювалось за бюджетні кошти.

Так, за умовами п. 5.12, 5.14, 5.15 Договору, бюджетні зобов`язання виникають між сторонами у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань, затверджених на 2022 рік.

Реєстрація бюджетних зобов`язань здійснюється споживачем відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України в межах бюджетних асигнувань встановлених кошторисом споживача.

Відповідно до ч. 1 ст. 23, ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України, споживач бере бюджетні зобов`язання та здійснює платежі за цим Договором лише за наявності відповідних бюджетних призначень і тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом згідно бюджетним законодавством України.

Отже Рівненський обласний центр зайнятості є замовником товару (електричної енергії) при здійсненні процедури закупівлі та одержувачем бюджетних коштів, має відповідні правомочності для звернення до суду з цим позовом, однак не відреагував на повідомлення прокурора про стверджуване порушення та самостійно не до суду не звернувся.

Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі № 915/20/18 визначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також й у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не має загальнодержавного характеру, але спрямоване на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Водночас у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 викладено висновок, що закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема, і тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем.

За наведеного прокурор відповідно до норм ч. 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" обґрунтував необхідність представництва інтересів держави внаслідок стверджуваного порушення законності у сфері публічних закупівель та правильно визначив що саме Рівненський обласний центр зайнятості, а не Держаудитслужба, є стороною правочину/договору про закупівлю у спорі про визнання такого договору недійсним та стягнення коштів, сплачених відповідачеві іншій стороні за цим договором.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову, прокурор надав йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення тощо. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після повідомлення прокурора про стверджуване порушення, кваліфікується як бездіяльність відповідного органу та є достатньою підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апелянта про те, що єдиним належним позивачем відповідно до Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" є Держаудитслужба, тому представництво інтересів держави прокурором здійснене за участі неналежного позивача. Одночасно прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Стаття 15 ЦК України встановлює право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

За приписами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З позовної заяви вбачається, що прокурор просить визнати недійсним правочин щодо внесення змін до договору про постачання електричної енергії № 16334-ВЦ/25 від 14.01.2022, укладеного між Рівненським обласним центром зайнятості та ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" за результатами проведення процедури публічних закупівель.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 11 Цивільного кодексу України та 174 Господарського кодексу України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасно правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі".

Положеннями частини першої статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Судом встановлено, що 14.01.2022 за результатами проведення процедури закупівлі UA-2021-12-03-015658-с між Рівненським обласним центром зайнятості та ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" укладено договір № 16334-ВЦ/25 від 14.01.2022 про постачання електричної енергії споживачу, відповідно до якого постачальник продає споживачу із 14.01.2022 до 31.12.2022 електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 2.1, 3.1 договору).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Разом з тим п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Вбачається, що ключовим у вказаній нормі Закону є те, що для збільшення ціни за одиницю товару має бути реальне коливання ціни такого товару на ринку в сторону збільшення, що повинно оцінюватися починаючи від підписання договору та до моменту укладення відповідної додаткової угоди (або ж момент розповсюдження дії додаткової угоди), тобто на момент укладання додаткової угоди ціни на товар повинні бути вищими ніж на момент укладання основного договору про закупівлю (або ж додаткової угоди, у разі її обгрунтованого укладення).

Зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Варто відмітити, що Закон не містить виключень з цього правила.

Із вказаного слідує, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, що входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку, що обґрунтоване і документально підтверджене постачальником; ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Разом з тим аналізуючи підстави внесення змін до договору шляхом підписання додаткової угоди № 2 від 30.09.2022, встановлено, що упродовж 2022 року мало місце як збільшення, так і зменшення цін на електричну енергію.

Між сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 27.09.2022, якою збільшено ціну за одиницю товару та розповсюджено її дію з 01.09.2022, на підставі листа ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" від 16.09.2022 № 2499/94 та наданої роздруківки з сайту ДП "ОПЕРАТОР РИНКУ" щодо аналізу цін у серпні 2022 року.

30.09.2022 між сторонами підписано додаткову угоду № 2, якою повторно збільшено ціну за одиницю товару (на 7,93% відносно ціни додаткової угоди № 1 та на 17,7% відносно ціни, що визначена договором) та розповсюджено її дію з 11.09.2022, на підставі листа ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" від 20.09.2022 № 2530/94 та наданого Експертного висновку Рівненської торгово-промислової палати від 20.09.2022.

Зі змісту вказаного експертного висновку, він містить порівняні середньозважених цін на ринку "на добу наперед" у серпні, а також 1 та 2 декаді вересня 2022 року.

Проте наданий аналіз не містить порівняння рівня цін з 3 декадою вересня 2022 року, оскільки попередня додаткова угода № 1 була підписана 27.09.2022.

Отже надане документальне підтвердження цін для підписання Додаткової угоди № 2 стосується періоду, що передував підписанню Додаткової угоди № 1.

Крім того опрацюванням інформації веб-порталу ДП "Оператор ринку" встановлено, що ціна на електричну енергію за період між укладанням додаткових угод № 1 та № 2 суттєво не змінилась.

Так станом на 27.09.2022 на ринку РДН ціна на електричну енергію становила 3 328,91 грн/МВт.год (без ПДВ), а на ринку ВДР - 3 700,33 грн/МВт.год (без ПДВ). А вже станом на 30.09.2022 ціна на ринку РДН становила - 3 310,86 грн/МВт.год (без ПДВ) (тобто нижче на 0,54%), а на ринку ВДР - 3 779,92 грн/МВт.год (без ПДВ) (тобто ціна зросла лише на 2,15%, а не на 7,93%).

Враховуючи вказане, додаткова угода № 2 укладена безпідставно, адже не доведено фактичне коливання ціни на ринку електричної енергії.

Більше того, укладення додаткової угоди № 2 призвело до збільшення ціни за 1 кВт/год. на 17,7% відносно ціни, що визначеної за умовами договору.

Стаття 652 ЦК України передбачає, що в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим.

Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, Закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%.

У п.52 - п.63 та п.88 - п.90 постанови Великої Палати Верховного суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 (провадження № 12-57гс23) викладено правову позицію:

"Відповідно до частини четвертої ст. 41 Закону № 922-VIII умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої ст. 41 Закону № 922-VIII істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону № 922-VIII вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку ст. 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст. 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої ст. 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

В іншому випадку не досягається мета Закону № 922-VIII, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)".

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана додаткова угода № 2 від 30.09.2022 укладена з порушенням вимог ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому з огляду на положення ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсною.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача переплачених за додатковою угодою № 2 від 30.09.2022 грошових коштів у розмірі 25 834,31 грн.

Частиною 2 статті 712 ЦК України передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з вересня 2022 року по січень 2023 року відповідач поставив позивачу 74 285 кВт/год електричної енергії.

Оскільки в цей період слід застосовувати тариф на електроенергію у розмірі 4,776132 грн/кВт/год (з ПДВ), погоджений сторонами додатковою угодою № 1 від 27.09.2022, дійсна вартість поставленого товару складає 354 794,97 грн (74 285 х 4,776132), тоді як позивачем сплачено 380 629,27 грн.

За таких обставин решта коштів у розмірі 25 834,31 грн сплачена за товар, поставка якого не здійснена, а тому підлягає поверненню Рівненському обласному центру зайнятості.

Частиною 2 статті 208 ГК визначено, що у разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав, кожна сторона зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно отримана відповідачем оплата у сумі 25 834,31 грн за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню з відповідача на підставі ч. 1 ст. 670 ЦК України.

Вказаної позиції про стягнення коштів за товар, який так і не був поставлений за договором, на підставі ст. 670 ЦК України дотримується Верховний Суд, зокрема, у постановах від 16.02.2023 у справі № 903/383/22, від 16.02.2023 у справі № 903/366/22, від 13.04.2023 у справі № 908/653/22, які прийняті за наслідками розгляду спору щодо дотримання вимог Закону України "Про публічні закупівлі" при виконанні сторонами договору постачання електроенергії.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Заперечення апелянта, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, адже не спростовують наведених судових висновків, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно до ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 1 част. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для скасування рішення Господарського суду Рівненської області від 19.03.2024 у справі № 918/779/23 відсутні.

На підставі ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 19.03.2024 у справі № 918/779/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 918/779/23 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "25" червня 2024 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.