СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Харків Справа №922/831/23 (638/2126/23)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,

учасники провадження у справі не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (вх.№900Х від 04.04.2024) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.03.2024 у справі №922/831/23 (638/2126/23) (м. Харків, суддя Усатий В.О., повний текст рішення складено 15.03.2024)

за позовом ОСОБА_1 , м. Харків,

до Комунального підприємства «Жилкомсервіс», м. Харків,

про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в межах справи про банкрутство Комунального підприємства «Жилкомсервіс», -

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2023 року адвокатка Світлична Я.О. звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова в інтересах ОСОБА_1 з позовом про визнання незаконним і скасування наказу про призупинення трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_1 є працівником КП «Жилкомсервіс», зокрема, працює на посаді майстра дільниці №3 Шевченківського району міста Харкова. Як вказує представник позивача, під час воєнних дій у місті Архипова Кіра Ігорівна нікуди не виїжджала, а продовжувала працювати, але заробітну плату отримувала нерегулярно та не в повному обсязі. Враховуючи вищевикладені обставини нерегулярної виплати заробітної плати, позивачка звернулась з письмовою заявою до КП «Жилкомсервіс». Натомість, 15.12.2022 Наказом директора Комунального підприємства «Жилкомсервіс» №1512-1/1 призупинено дію трудового договору ОСОБА_1 , майстра дільниці №3 Шевченківського району, з 16 грудня 2022 року до відновлення можливості надати і виконувати роботу або до припинення чи скасування воєнного стану. Позивачка та її представник вважають цей наказ таким, що виданий незаконно, оскільки КП «Жилкомсервіс» повністю працює в цей час, веде господарську діяльність, виставляє жителям міста квитанції на оплату та отримує кошти на свої рахунки. Тобто, як вказує представник позивача, і підприємство має змогу забезпечити робітників роботою, і робітники цю роботу виконують. Крім того, представник позивача зазначає, що в самому наказі взагалі не вказано, в чому причина призупинення договору саме з позивачем, в чому полягає неможливість надання їй роботи чи неможливість виконання роботи позивачем.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.07.2023 задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Виноградова В.О. Постановлено закрити провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Світличної Яни Олексіївни до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про визнання незаконним і скасування наказу про призупинення трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Харківського апеляційного суду від 18.10.2023 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвокатки Світличної Яни Олексіївни задоволено. Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.10.2023 матеріали справи за позовною заявою представника ОСОБА_1 - адвокатки Світличної Яни Олексіївни до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення трудового договору передано на розгляд Господарського суду Харківської області.

Суд зазначив, що в межах справи №922/831/23 ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.03.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства «Жилкомсервіс» ().

24.03.2023 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства «Жилкомсервіс» за №70274.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.03.2024 позовну заяву задоволено. Визнано незаконним та скасовано Наказ директора Комунального підприємства «Жилкомсервіс» №1512-1/1 від 15.12.2022 про призупинення дії трудового договору ОСОБА_1 , майстра дільниці №3 Шевченківського району. Зобов`язано Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за період з 16 грудня 2022 року по день фактичного допуску до роботи як оплату за час вимушеного прогулу, виходячи з суми 588,28 грн за кожен день. Стягнуто з Комунального підприємства «Жилкомсервіс» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 5905,00 грн. Ухвалено видати накази після набрання рішення законної сили.

Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 12.03.2024 у справі №922/831/23 (638/212623) та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» у повному обсязі; вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» вказує про наступне:

- повномасштабна військова агресія проти України, оптимізація виробничого процесу у зв`язку із вказаними обставинами, евакуація великої кількості мешканців м. Харкова, рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 08.06.2022 №163 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних та транспортних послуг в умовах воєнного стану», скрутне фінансове становище КП «Жилкомсервіс» у сукупності свідчать як про відсутність можливості у КП «Жилкомсервіс» надати роботу ОСОБА_1 , так і про відсутність можливості ОСОБА_1 виконувати роботу, внаслідок чого прийнято спірний наказ;

- судом не надано оцінки факту відсутності у позивача будь-якої кваліфікації, відмінної від «практична психологія», які б дозволяли виконувати іншу роботу на підприємстві, як і не враховано дискреційного характеру повноважень керівника підприємства на визначення переліку працівників, з якими необхідно призупинити дії трудових договорів за тими чи іншими критеріями, як то кваліфікація, наявність знань, навичок тощо. Докази, які б свідчити про наявність можливості у Позивача виконувати трудові обов`язки в умовах, коли посада майстра дільниці (на дільниці №3) не є затребуваною, у матеріалах справи відсутні.

Системою автоматизованого розподілу справ відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.04.2024 для розгляду справи №922/831/23 (638/2126/23) визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., судді Склярук О.І., Россолов В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.04.2024 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (вх.№900Х від 04.04.2024) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.03.2024 у справі №922/831/23 (638/2126/23) залишено без руху.

В строк, наданий судом, від апелянта надійшла заява (вх.№5061 від 10.04.2024) про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 05.04.2024. Зокрема, апелянтом надано докази реєстрації електронного кабінету Комунального підприємства «Жилкомсервіс» в підсистемі «Електронний Суд» ЄСІТС 08.04.2024.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (вх.№900Х від 04.04.2024) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.03.2024 у справі №922/831/23 (638/2126/23). Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/831/23 (638/2126/23).

19.04.2024 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/831/23 (638/2126/23) (вх.№5582).

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№6006 від 29.04.2024), в якому просить залишити апеляційну скаргу КП «Жилкомсервіс» без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 12.03.2024 по справі №922/831/23 (638/2126/23) без змін.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу позивач зазначає, що суд правомірно встановив, шо призупинення дії трудового договору з позивачем є незаконним, оскільки відповідач не надав доказів факту неможливості надання роботи позивачу у зв`язку з військовою агресією рф проти України. ОСОБА_1 вказує, що право тимчасово призупинити дію трудового договору не є абсолютним, а для застосування такої норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу, доказів чого відповідачем не надано.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.05.2024 призначено апеляційну скаргу Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (вх.№900Х від 04.04.2024) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.03.2024 у справі №922/831/23 (638/2126/23) до розгляду на « 13» червня 2024 р. о 10:15 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

Від представника Комунального підприємства «Жилкомсервіс» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№7561 від 03.06.2024) у зв`язку з зайнятістю адвоката представника відповідача в інших судових засіданнях у призначений час.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

У силу приписів ГПК України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У даному випадку явка представників учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а заявником у клопотанні не обґрунтовано мотивів, з яких його участь слід вважати обов`язковою.

Колегія суддів виходить з того, що у відповідних випадках учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Заявником у клопотанні не вказано яким саме чином неявка представника учасника справи унеможливить розгляд даної справи. Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових поясненнях, не зумовлюють необхідність перенесення розгляду справи в силу положень чинного ГПК України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання представника КП «Жилкомсервіс» про відкладення розгляду справи.

Позивач до судового засідання Східного апеляційного господарського суду 13.06.2024 не з`явився. Копія ухвали про призначення справи до розгляду направлена позивачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (трекінг Укрпошти 920), не була доставлена з причин «адресат відсутній».

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Ураховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, судом здійснено дії щодо їх належного повідомлення про час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги, зважаючи на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, забезпечення судом реалізації учасниками судового процесу права приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, сприяння у наданні їм достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та поданні процесуальних документів, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення присутніх представників сторін та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 Наказом №0328/1 призначена на посаду майстра дільниці №3 Шевченківського району міста Харкова, що підтверджується відомостями з трудової книжки позивача.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

До позовної заяви долучено заяву ОСОБА_1 , адресовану директору КП «Жилкомсервіс» від 15.12.2023 щодо необхідності здійснення перевірки нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1

15.12.2022 Наказом директора Комунального підприємства «Жилкомсервіс» №1512-1/1 призупинено дію трудового договору ОСОБА_1 , майстра дільниці №3 Шевченківського району, з 16 грудня 2022 року до відновлення можливості надати і виконувати роботу або до припинення чи скасування воєнного стану.

Не погодившись з вказаним наказом, ОСОБА_1 20.12.2023 звернулась зі скаргою до Головного управління Держпраці у Харківській області, в якій просила провести перевірку щодо фактів невиплати заробітної плати та незаконної видачі наказу КП «Жилкомсервіс» про призупинення дії трудового договору та винести припис про скасування вказаного наказу.

Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці надало відповідь на вищезазначену скаргу позивача (на №А-122/пнс/-22 від 22.12.2022), в якій зазначило, зокрема, що розгляд питання про скасування наказу про призупинення дії трудового договору буде можливим після затвердження відповідної форми припису. Довідково Управління вказало, що якщо працівник вважає свої права порушеними, то може звернутися за їх захистом до суду.

Крім того, в матеріалах справи наявний лист-відповідь КП «Жилкомсервіс» на звернення ОСОБА_1 №2880/210705 від 28.12.2022 щодо здійснення перевірки нарахування та виплати заробітної плати позивачу, в якому повідомлено про нараховану та виплачену заробітну плату протягом 2022 року з доданими доказами.

Також, в підтвердження позовних вимог, позивачем долучено до матеріалів справи роздруківки по заробітній платі ОСОБА_1 за 2022 рік та квитанції в підтвердження не зупинення діяльності на дільниці працевлаштування позивачки, виставлені КП «Жилкомсервіс» за різними адресами на території обслуговування дільниці №3 .

Відповідачем в підтвердження зазначених у відзиві та додаткових поясненнях обставин долучено до матеріалів справи копію ухвали Господарського суду Харківської області від 21.03.2023 про відкриття провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства «Жилкомсервіс».

Видання наказу про призупинення дії трудового договору на думку позивача є незаконним, що свідчить про порушення її прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку. У зв`язку з наведеним, позивачем заявлено до стягнення з відповідача компенсацію за період з 16 грудня 2022 до моменту фактичного допуску до роботи, виходячи з розміру оплати 588,28 грн за робочий день.

Судове рішення мотивовано тим, призупинення дії трудового договору з позивачем є незаконним, оскільки в суді відповідач не довів з наданням належних та допустимих доказів факту неможливості надання роботи позивачу у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в свою чергу позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що вона могла та бажала виконувати свою роботу, мала таку можливість, обставин відсутності можливості виконувати роботу позивачем в цій справі не встановлено. Крім того, суд зазначає, що обставина відкриття провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства «Жилкомсервіс» не свідчить про неможливість відповідача забезпечити позивача, яка обіймала посаду майстра дільниці №3 Шевченківського району м. Харкова, роботою. Суд першої інстанції установивши, що незаконні дії відповідача позбавили позивача можливості працювати, поклав на відповідача обов`язок відшкодувати їй середню заробітну плату за час перебування у вимушеному прогулі - за період з 16 грудня 2022 року по день фактичного допуску до роботи як оплату за час вимушеного прогулу, виходячи з суми 588,28 грн за кожен день.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє дотепер.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон №2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами другою та третьою статті 1 Закону №2136-ІХ (тут і надалі в редакції на час винесення оспорюваного наказу) встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до частин першої та четвертої статті 13 Закону №2136-ІХ, призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою. Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №149/1089/22 (провадження № 61-292св23).

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями частини 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналіз змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 цього Кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 1 спірного Наказу №1512-1/1 від 15.12.2022 визначено, призупинити дію трудового договору Архипової К.І., майстра дільниці №3 Шевченківського району, з 16.12.2022 до відновлення можливості надати і виконувати роботу або припинення чи скасування воєнного стану.

При цьому, будь-яких підстав для такого призупинення в наказі не наведено.

Відповідач зазначає, що підставою призупинення трудового договору з позивачем була відсутність можливості надавати і виконувати роботу.

Колегія суддів вказує, що доказів на підтвердження неможливості виконання роботи позивачем в період винесення наказу про призупинення дії трудового договору не надано. Напроти, з матеріалів справи вбачається намагання позивача приступити до виконання трудових обов`язків, про що свідчить звернення зі скаргою до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з приводу скасування спірного наказу та безпосередньо звернення до суду за захистом своїх прав.

В обґрунтування неможливості надання позивачу роботи та вжиття заходів з призупинення трудових відносин КП «Жилкомсервіс» зазначає, що такі обставини зумовлені повномасштабною військовою агресією та спричиненим такою агресією погіршенням фінансового стану підприємства.

Факт введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану є загальновідомим та не потребує доказування в силу приписів ч.3 ст.75 ГПК України.

КП «Жилкомсеріс» зазначає, що у зв`язку з широкомасштабним вторгненням велика кількість мешканців евакуювавалися, а рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 08.06.2022 № 163 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних та транспортних послуг в умовах воєнного стану» вирішено, серед іншого, комунальним підприємствам Харківської міської ради, що надають житлово-комунальні послуги на території міста Харкова, здійснити заходи щодо припинення стягнення плати за надані послуги фізичним особам громадянам України споживачам. Апелянт вказує, що такі обставини спричинили значене фінансове погіршення стану підприємства, та, як наслідок, необхідність оптимізації виробничого процесу, що, зокрема, і призвело до призупинення трудового договору із позивачем.

За встановленими обставинами справи вбачається, що підприємство здійснювало свій основний вид діяльності та надавало житлово-комунальні послуги на час видачі оспорюваного наказу про призупинення дії трудового договору (доказів щодо призупинення діяльності підприємства матеріали справи не містять). Відповідачем не доведено об`єктивних обставин, пов`язаних з воєнним станом, які б перешкоджали позивачеві приходити на роботу та виконувати свою трудову функцію (завдання, посадові обов`язки).

Сама по собі обставина значного відтоку жителів міста після введення воєнного стану на території України та зменшення грошових надходжень від оплат споживачів, не свідчить про неможливість роботодавця забезпечити позивача, який обіймає посаду майстра дільниці №3 Шевченківського району м. Харкова, роботою. Суд має насамперед з`ясувати, а відповідач довести, неможливість надання та виконання роботи.

Тягар доказування кваліфікуючої обставини щодо події військової агресії проти України, як виключення можливості надання та виконання роботи, лежить саме на відповідачеві щодо кожного конкретного працівника, дія трудового договору з яким призупинена. Оскаржуваний наказ достатньої мотивації у цьому контексті не містить.

Суд вказує, що скаржник фактично ототожнює неможливість виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором із можливістю та наявністю ресурсів для виплати заробітної плати.

При цьому, саме по собі погіршення фінансового стану підприємства не є тією обставиною, яка надає роботодавцю право призупиняти трудові договори з працівниками на підставі статті 13 Закону №2136-ІХ.

Крім того, судом першої інстанції правомірно зазначено, що обставина відкриття провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства «Жилкомсервіс» не свідчить про неможливість відповідача забезпечити позивача, яка обіймала посаду майстра дільниці №3 Шевченківського району м. Харкова, роботою.

Апелянт стверджує, що внаслідок оптимізації виробничого процесу на дільниці №3 КП «Жилкомсервіс» залишені лише необхідні спеціалісти, що мають відповідну освіту, а саме: керівник дільниці; два бухгалтера; інженер І категорії. Посада майстра дільниці (на дільниці №3), на теперішній час, є незатребувана, а освіта у Архипової К.І. (закінчила ХНУВС спеціальністю «психологія», та здобула кваліфікацію «практична психологія»), для виконання іншої роботи відсутня.

Колегія суддів вказує, що такі доводи скаржника не підтверджені жодними доказами та ґрунтуються лише на самих поясненнях представника підприємства. Так, відповідачем не надано доказів проведення як самої оптимізації виробничого процесу, так і того чи відбулася така оптимізація саме у період видачі наказу про призупинення дії трудового договору з позивачем, і чи скорочено внаслідок такої оптимізації посаду майстра дільниці №3, яку займає позивач.

Твердження апелянта про ненадання судом оцінки факту відсутності у позивача кваліфікації, необхідної для виконання іншої роботи на підприємстві, є безпідставними, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів, які б надавали інформацію як про затребувані посади, так і про певні вимоги до кваліфікації працівника.

Стосовно посилання скаржника на дискреційні повноваження керівництва підприємства щодо визначення переліку працівників, з якими необхідно призупинити дії трудових договорів, колегія суддів вказує, що такі дії повинні вчинятися в рамках чинного законодавства, за наявності чітко визначених обставин та підтверджуватися відповідними доказами настання таких обставин, чого не зроблено відповідачем у даному випадку. А тому дискреційні повноваження керівництва в процесах організації та оптимізації праці самі по собі, без врахування положень статті 13 Закону №2136-ІХ, не можуть бути підставою для призупинення дії трудового договору із працівником.

Відповідачем не доведено наявності передбачених статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» підстав для призупинення дії трудового договору, які б свідчили про неможливість виконання відповідачем виробничих завдань та функцій підприємства, призупинення його діяльності, а також про неможливість виконання позивачем визначених трудовим договором завдань.

Таким чином, суд першої інстанції, обґрунтовано вважав, що призупинення дії трудового договору з позивачем є незаконним, оскільки обставин неможливості відповідача у зв`язку з військовою агресією проти України надати позивачу роботу, а останньому її виконувати не встановлено, а доводи апеляційної скарги КП «Жилкомсервіс» цього не спростовують.

Щодо висновків місцевого господарського суду в частині вирішення питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Призупинення трудового договору з працівником відповідно до положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» хоча і не припиняє трудових відносин і не є звільненням у розумінні положень КЗпП України, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, коли б виконував покладені на нього трудові обов`язки.

У випадку, якщо наказ буде визнаний незаконним та скасованим, то створить ситуацію, яка буде фактичним вимушеним прогулом, викликаним протиправними діями роботодавця.

У КЗпП України відсутня норма права, яка б у даній ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, так як це не є ні простоєм, ні звільненням працівника.

Водночас частиною 10 статті 11 ГПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

Враховуючи, що незаконні дії відповідача позбавили позивача можливості працювати та призвели до порушення його конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин норму частини другої статті 235 КЗпП України, яка регулює подібні за змістом відносини, та поклав на відповідача обов`язок відшкодувати позивачу середній заробіток за час його перебування у вимушеному прогулі.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом у постановах від 21 червня 2023 року в справі №149/1089/22 та від 31 січня 2024 року в справі №161/8196/22.

Виходячи зі встановлених обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що права позивача порушені та підлягають захисту у заявлений ним спосіб.

Таким чином, за встановлених фактичних обставин справи, керуючись принципом верховенства права, змагальності сторін у судовому процесі, з метою відновлення порушених трудових прав позивача, установивши, що незаконні дії відповідача позбавили позивача можливості працювати, суд першої інстанції обґрунтовано та законно поклав на відповідача обов`язок відшкодувати позивачу середню заробітну плату за час перебування у вимушеному прогулі - за період з 16 грудня 2022 року по день фактичного допуску до роботи як оплату за час вимушеного прогулу, виходячи з суми 588,28 грн за кожен день.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом всупереч приписів ст.ст. 73,74 Господарського процесуального кодексу України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції у справі.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що під час апеляційного перегляду судового рішення судом було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Доводи, наведені апелянтом не спростовують висновків господарського суду першої інстанції та не свідчать про допущення будь-яких порушень при прийнятті оскаржуваного рішення. Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване судове рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні. З огляду на викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даному випадку суд апеляційної інстанції вважає, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Ураховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 11.08.2024 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08.05.2024 №3684-IX).

Відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого статтею 273 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Жилкомсервіс» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 12.03.2024 у справі №922/831/23 (638/2126/23) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.06.2024.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук