ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2024 р. Справа № 910/7553/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Ходаківської І.П.

Владимиренко С.В.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 (повний текст рішення складено та підписано 20.12.2023) (суддя Ягічева Н.І.)

у справі № 910/7553/23 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Винзавод"

про стягнення 54 645,90 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Винзавод" (відповідач) про стягнення 54 645,90 грн, у тому числі: заборгованість у розмірі 35 973,68 грн, 7 352,43 грн пені, 7 654,42 грн інфляційних втрат, 1 147,22 грн 3 % річних та 2 518,15 грн штрафу.

2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу № К/2022/01 від 10.01.2022 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем природного газу, у зв`язку із чим виникла заборгованість.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі № 910/7553/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.

4. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що належних доказів поставки природного газу відповідачу відповідно до умов договору постачання природного газу № К/2022/01 від 10.01.2022 матеріали справи не містять і суду не надано. Акти приймання-передачі природного газу відсутні. Таким чином, встановити достовірність поставки позивачем природного газу відповідачу у лютому та березні 2022 року у суду не вбачається можливим.

5. Суд першої інстанції встановив, що всупереч умов договору постачання природного газу № К/2022/01 від 10.01.2022 позивачем не дотримано порядку визначення та поставки фактичного обсягу поставленого природного газу між сторонами у лютому та березні 2022 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

6. Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі № 910/7553/23, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі № 910/7553/23 та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

7. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує на таке:

- як встановлено судом, у матеріалах справи наявні скріншоти з інформаційної платформи, в яких відображено попередні та остаточні відбори природного газу споживача у період з 01.02.2022 по 28.02.2022 та з 01.03.2022 та з 01.03.2022 по 31.03.2022, постачальником зазначено позивача. Тож, факт здійснення постачання природного газу відповідачу у зазначений період позивачем підтверджується даними з інформаційної платформи, утім суд не прийняв ці дані до уваги та зробив хибний висновок щодо відсутності доказів постачання природного газу;

- всупереч тверджень позивача, суд зазначає, що дані з інформаційної платформи не є належним доказом у цій справі, оскільки суд приходить висновку, що за відсутності електронного підпису електронний документ не вважається створеним, а, отже, не може розглядатися судом як доказ.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

8. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2024 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Ходаківської І.П., Владимиренко С.В.) задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі № 910/7553/23 та поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" зазначений строк; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі № 910/7553/23; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 18.03.2024.

9. Зважаючи на воєнний стан в Україні, тривалі повітряні тривоги, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та вирішення справи.

Позиції учасників справи

10. Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

11. 10.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Винзавод" (споживач) було укладено договір постачання природного газу № К/2022/01 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу природний газ в обсягах, за ціною та у порядку, передбачених договором, а споживач зобов`язується прийняти газ та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строки, порядку та на умовах, передбачених Договором.

12. Пунктом 2.1 Договору передбачено, що загальна вартість Договору складається із суми вартостей природного газу, переданого у власність споживачу протягом строку дії Договору.

13. Цей Договір є укладеним з дати його підписання сторонами, скріплення їх підписів печатками та діє до 31 грудня 2022 року включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п. 11.1 Договору).

14. Згідно з п. 2.2 Договору ціна природного газу за 1 000,00 куб.м погоджується сторонами договору в додатковій угоді до Договору та включає в себе вартість природного газу, компенсацію вартості послуг замовленої потужності, що сплачується постачальником оператору ГТС.

15. За умовами п. 3.1 Договору споживач зобов`язаний оплатити вартість місячного обсягу природного газу, вказаного у заявці споживача, а за відсутністю заявки споживача, місячного обсягу природного газу (планового), зазначеного у п. 1.2 Договору, на рахунок постачальника у такому порядку:

- 30 % вартості - до 10 числа місяця поставки природного газу;

- 30 % вартості - до 20 числа місяця поставки природного газу;

- 30 % вартості - до 30/31 числа місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок здійснюється на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу (за звітний місяць) до п`ятого числа місяця, наступного за звітним (місяцем поставки).

16. Як свідчать матеріали справи, відповідач у лютому та березні 2022 році здійснив попередню оплату за Договором, що підтверджується платіжними дорученнями № 704 від 07.02.2022 на суму 137 073,64 грн, № 714 від 21.02.2022 на суму 129 240,86 грн, № 738 від 07.03.2022 на суму 129 240,00 грн.

17. Згідно з п. 4.1 Договору кількість поставленого споживачу газу визначається за показниками встановленого у споживача комерційного вузла обліку та підтверджується оператором ГРМ та/або оператором ГТС. Приймання-передача газу протягом звітного періоду здійснюється відповідно до п. 1.7 Договору (п. 4.2 Договору).

18. У той же час, пунктом 1.7 Договору встановлено, що у випадку неподання споживачем заявки у строк та порядку, встановлених п. 1.2.2, 1.3, 1.5 даного Договору, обсяг природного газу, що поставлений постачальником, підтверджується щомісячними актами приймання-передачі газу, оформленими згідно з розділом 4 даного Договору, та підлягає оплаті споживачем у порядку, встановленому даним Договором.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

19. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

20. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

21. Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

22. Згідно з положеннями ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

23. Як правильно встановив суд першої інстанції, правовідносини сторін виникли з договору постачання природного газу, відтак до даних правовідносин застосовуються норми, що регулюють договори поставки та поставку природного газу.

24. За приписами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

25. Відповідно до статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

26. Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

27. Таким чином, обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

28. Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

29. Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

30. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

31. Згідно із ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

32. Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

33. Згідно зі ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

34. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар (ч. 1 ст. 664 ЦК України).

35. Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 ЦК України).

36. Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

37. Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що в матеріалах справи наявні скріншоти з інформаційної платформи, в яких відображено попередні та остаточні відбори природного газу споживача у період з 01.02.2022 по 28.02.2022 та з 01.03.2022 та з 01.03.2022 по 31.03.2022, постачальником зазначено позивача. Тож, факт здійснення постачання природного газу відповідачу у зазначений період позивачем підтверджується даними з інформаційної платформи, утім суд не прийняв ці дані до уваги та зробив хибний висновок щодо відсутності доказів постачання природного газу.

38. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із вказаними твердженнями позивача та зазначає таке.

39. Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціювання газотранспортної системи України здійснюється Кодексом газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС), затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1378/27823.

40. За визначенням, наведеним у пункті 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС, інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.

41. Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (п. 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).

42. Отже, суб`єкти ринку природного газу (в даному випадку позивач та відповідач як продавець та покупець природного газу відповідно), користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС.

43. Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом.

44. Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень (п. 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).

45. Таким чином, відповідач як суб`єкт ринку природного газу має право доступу до інформаційної платформи у межах прав на перегляд відображених відомостей.

46. Як встановлено вище, відповідач у лютому та березні 2022 року здійснив попередню оплату за Договором, що підтверджується платіжними дорученнями № 704 від 07.02.2022 на суму 137 073,64 грн, № 714 від 21.02.2022 на суму 129 240,86 грн та № 738 від 07.03.2022 на суму 129 240,00 грн.

47. Як докази об`єму спожитого відповідачем газу, в матеріалах справи наявні скрін-шоти з інформаційної платформи, в яких відображено попередні та остаточні відбори природного газу споживача у період з 01.02.2022 по 28.02.2022 та з 01.03.2022 та з 01.03.2022 по 31.03.2022, постачальником зазначено позивача. Дані докази завірені належним чином та визнаються судом апеляційної інстанції належними.

48. Отже, в силу положень Кодексу ГТС, факт здійснення постачання природного газу відповідачу у зазначений період позивачем, підтверджується даними з інформаційної платформи.

49. Відповідно до пункту 1 глави 3 Розділу IX Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ) визначення об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту споживача, що не є побутовим, здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і споживачем на підставі даних комерційних ВОГ, визначених договором розподілу природного газу між Оператором ГРМ і споживачем, та з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

50. Згідно з пунктом 4 цієї ж глави Споживач, який є власником комерційного ВОГ, зобов`язаний протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового газового місяця надати Оператору ГРМ у спосіб та за формою, визначеними договором розподілу природного газу, звіт про дані комерційного вузла обліку за розрахунковий період. При цьому якщо комерційний ВОГ обладнаний обчислювачем чи коректором об`єму природного газу, до звіту додаються роздруковані звіти з обчислювача чи коректора об`єму природного газу про добові та/або погодинні дані споживання природного газу, протокол про втручання в роботу комерційного ВОГ та протокол аварійних/діагностичних повідомлень.

При обладнанні комерційних вузлів обліку засобами дистанційної передачі даних за домовленістю Оператора ГРМ та споживача інформація для визначення об`єму (обсягу) приймання-передачі природного газу формується через канали дистанційного зв`язку. У такому разі перевірка достовірності даних комерційних вузлів обліку безпосередньо на місці їх встановлення забезпечується сторонами за необхідності, але не рідше ніж один раз на шість місяців (з урахуванням строку для контрольного огляду вузла обліку), про що складається відповідний акт контрольного зняття показань ЗВТ.

У разі ненадання споживачем звіту про дані комерційного ВОГ протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця та за відсутності переданої (зчитаної) з нього інформації засобами дистанційної передачі даних, а також за відсутності контрольного зняття показань ЗВТ (у тому числі через відмову в доступі до об`єкта споживача) протягом розрахункового періоду об`єм спожитого (розподіленого) природного газу за розрахунковий період визначається за сумою обсягів добового споживання, переданих Оператором ГРМ за процедурою Кодексу ГТС до Оператора ГТС протягом газового місяця. У такому разі Оператор ГРМ не пізніше десятого числа місяця, наступного за розрахунковим, направляє споживачу письмові пояснення про зміну режиму нарахування разом з актом приймання-передачі природного газу за попередній розрахунковий місяць.

При цьому, якщо протягом (за підсумками) поточного місяця споживач:

надав звіт про дані комерційних ВОГ або за наявності у цей період контрольного зняття показань ЗВТ - визначення об`єму спожитого природного газу за цей місяць здійснюється з урахуванням фактичних даних комерційних ВОГ без коригування попереднього періоду;

не надав звіт про дані комерційних ВОГ - об`єм спожитого (розподіленого/ поставленого) природного газу за цей місяць та подальші періоди визначається за номінальною потужністю газового обладнання споживача та кількістю годин їх використання, що визначені договором розподілу природного газу, без подальшого перерахунку (коригування) попередніх періодів. При цьому Оператор ГРМ не пізніше десятого числа місяця, наступного за розрахунковим, направляє споживачу письмові пояснення про зміну режиму нарахування разом з актом приймання-передачі природного газу за розрахунковий період (місяць). Відновлення розрахунків за даними комерційних ВОГ здійснюється за заявою споживача до Оператора ГРМ та після складання акта про фіксацію даних комерційних ВОГ, підписаного Оператором ГРМ та споживачем.

51. Відповідно до абзацу першого пункту 6 глави 3 розділу IX Кодексу ГРМ визначені Оператором ГРМ в акті приймання-передачі природного газу фактичні об`єм та обсяг розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за підсумками розрахункового періоду (календарного місяця) передаються Оператору ГТС у встановленому Кодексом ГТС порядку для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача і є підставою для їх використання у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між споживачем та його постачальником.

52. Згідно з пунктом 7 глави 3 Розділу IX Кодексу ГРМ за наявності розбіжностей у частині визначення об`єму та/або обсягу спожитого (розподіленого) природного газу вони підлягають урегулюванню відповідно до умов договору розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. До вирішення цього питання об`єм (обсяг) спожитого (розподіленого) природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

53. Відповідно до пункту 17 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС Оператор газотранспортної системи до 12 числа газового місяця, наступного за звітним, надає замовнику послуг транспортування природного газу в електронному вигляді через інформаційну платформу інформацію про остаточні щодобові подачі та відбори (у розрізі споживачів замовника послуг транспортування природного газу), обсяги та вартість щодобових небалансів у звітному газовому місяці.

54. Таким чином, з огляду на наведені норми, обсяг природного газу Оператором ГРМ, вноситься до інформаційної платформи Оператора ГТС, який через інформаційну платформу доводить таку інформацію до постачальника, при цьому такі дані є обов`язковими для всіх учасників ринку, до яких пункт 39 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" відносить і споживача, і постачальника.

55. На підставі зазначених даних, позивач проводить нарахування за спожитий природний газ споживачем, тобто обробляє надані показники споживача у взаємозв`язку з вартістю природного газу.

56. Вказані обсяги є обов`язковими для споживача та постачальника. Тож, фактичний обсяг поставленого позивачем та спожитого відповідачем природного газу у лютому та березні 2022 року підтверджено даними, наданими Оператором ГТС через інформаційну платформу Оператора ГТС.

57. Відповідно до пункту 2 глави 7 розділу ХІІ Кодексу ГТС у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

58. Таким чином, об`єм (обсяг) спожитого споживачем природного газу передається оператором газорозподільної системи в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

59. Отже, позивач проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних оператора газорозподільної системи про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи Оператора ГТС.

60. Відтак, у порушення своїх зобов`язань відповідач повну оплату вартості отриманого за період лютий-березень 2022 року природного газу не здійснив, на підставі чого утворилась заборгованість у сумі 35 973,68 грн.

61. Таким чином, судом першої інстанції не в повному обсязі було досліджено обставини справи та зроблено хибний висновок щодо того, що належних доказів поставки природного газу відповідачу відповідно до умов Договору матеріали справи не містять та суду не надано.

62. Навпаки - матеріали справи містять належні докази об`єму спожитого відповідачем газу, а саме завірені скріншоти з інформаційної платформи Оператора ГТС.

63. Заперечуючи проти позову, відповідач наголошував, що йому не направлялися акти-прийому передачі природного газу за спірні періоди, на що колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.

64. Пунктом 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС передбачено, що суб`єкти ринку природного газу, які уклали (переуклали) з оператором ГТС договір транспортування, набувають права доступу до інформаційної платформи та статусу користувача платформи з моменту укладення (переукладення) договору; обмін даними між уповноваженими особами користувачів інформаційної платформи та інформаційною платформою (оператором ГТС) відбувається через електронну пошту та інтерфейс користувача інформаційної платформи веб-додатка. У разі якщо електронна пошта недоступна, уповноважена особа користувача платформи повинна повідомити про це оператора ГТС.

65. Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу ХIV Кодексу ГТС оператор ГТС надсилає замовнику послуг транспортування відомості для визначення статусу небалансу замовника послуг транспортування. Відомості про статус небалансу надаються замовнику послуг транспортування за допомогою інформаційної системи.

66. З наведеного вбачається, що замовник як користувач інформаційної платформи мав доступ до відомостей про обсяги небалансів та вартість послуг з врегулювання щодобового негативного небалансу на такій інформаційній платформі. При цьому відповідно до пункту 3 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС позивач міг надсилати відповідачу таку інформацію на електронну пошту.

67. Верховний Суд зазначав, що ненадіслання позивачем відповідачу через засоби поштового зв`язку акта та рахунку не може бути підставою для висновку про ненастання строку оплати, оскільки передача інформації про остаточні щодобові подачі та відбори між оператором ГТС та замовником відбувається в електронному вигляді через інформаційну платформу (п. 5.21 постанови Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 924/1135/20).

68. Подібна позиція наведена також у постановах Верховного Суду від 02.06.2022 у справі № 924/362/21, від 29.06.2022 у справі № 906/184/21, від 21.02.2024 у справі № 904/7327/21.

69. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відхиляє вказані доводи відповідача.

70. Стосовно висновків місцевого господарського суду про те, що скріншоти, надані позивачем, не можуть слугувати належним доказом, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.

71. У Постанові Верховного Суду від 13.07.2020 у справі №?753/10840/19 суд дійшов висновку про те, що роздруківки скріншотів листування у Viber є належним доказом. Обставини, на які посилався учасник справи, підтверджуються наданими заявником скріншотами повідомлень, які суд визнає належними і допустимими доказами та покладає в обґрунтування рішення. На підтвердження заявлених вимог учасник справи надав скріншоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber, які суд вважає належними та допустимими доказами, та яким надана належна правова оцінка.

72. У постанові Верховного суду від 29.01.2021 у справі №?922/51/20 суд дійшов висновку, що учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: оригінал; електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ, який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення. Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим.

73. Відтак, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що скріншоти з інформаційної платформи Оператора ГТС, надані позивачем, не можуть слугувати належним доказом для визначення об`єму спожитого відповідачем газу.

74. Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи міститься лист відповідача, адресований позивачу, в якому надана інформація щодо очікуваних об`ємів споживання природного газу відповідачем на період дії Договору з 01.02.2022.

75. У зв`язку з простроченням відповідачем оплати заборгованості за спожитий природний газ, позивач просив стягнути з відповідача 7 352,43 грн пені, 7 654,42 грн інфляційних втрат, 1 147,22 грн 3 % річних та 2 518,15 грн штрафу.

76. Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

77. За змістом частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

78. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя статті 549 ЦК України).

79. Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

80. Відповідно до пункту 7.2 Договору у випадку порушення споживачем розміру або строку (п. 3.1 Договору) оплати поставленого постачальником природного газу у відповідному місяці споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення від суми заборгованості, а за прострочення понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від суми простроченого платежу.

81. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

82. За арифметичним перерахунком суду апеляційної інстанції з відповідача підлягають стягненню 7 352,43 грн пені, 7 654, 42 грн інфляційних втрат, 1 147, 22 грн 3 % річних та 2 518,15 грн штрафу.

83. Разом із тим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

84. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

85. Згідно із ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

86. За частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

87. Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

88. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

89. Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

90. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

91. Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

92. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

93. Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

94. Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

95. За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

96. За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

97. Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

98. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

99. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

100. При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Подібний висновок міститься в пункті 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20.

101. Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

102. Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

103. Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібна за змістом правова позиція викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, але не виключно, у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі № 917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 27.01.2020 у справі № 916/469/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19 тощо.

104. Слід зазначити, що в постанові від 25.05.2023 у справі № 910/1382/22 Верховний Суд зауважив, що застосоване у ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

105. Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України, статтею 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 915/2095/19, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1199/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 21.09.2021 у справі № 910/10618/20.

106. У постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21 міститься висновок, що, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

107. Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення. Чинним законодавством не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, а суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення пені.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові від 14.07.2021 у справі № 916/878/20.

108. Колегія суддів апеляційної інстанції враховує те, що відповідачем у спірному випадку допущено порушення виконання грошового зобов`язання зі сплати за природний газ, спожитий у період лютий-березень 2022 року, який припав на період початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, що стало підставою для введення воєнного стану; те, що позивачем не вказувалось на понесення ним будь-яких збитків у зв`язку з простроченням виконання відповідачем обов`язку з оплати газу, що в сукупності є підставою для зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій.

109. З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що суми пені в розмірі 7 352,43 грн та штрафу в розмірі 2 518,15 грн, які підлягають стягненню з відповідача, є надмірними порівняно зі збитками позивача, та вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, зменшити заявлені позивачем до стягнення суми пені та штрафу на 75 %, а саме пені - до 1 838,11 грн, штрафу - до 629,54 грн.

110. За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 35 973,68 грн, 1 838,11 грн пені, 7 654,42 грн інфляційних втрат, 1 147,22 грн 3 % річних та 629,54 грн штрафу. В іншій частині позовних вимог належить відмовити.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

111. Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

112. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

113. За результатами перегляду даної справи в апеляційному порядку колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права (п. 2 гл. 3 розд. IV Кодексу ГТС) та порушенням норм процесуального права (ст. 96 ГПК України).

114. Виходячи з наведеного вище, суд апеляційної інстанції вбачає підстави для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду у справі № 910/7553/23 та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

115. Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати

116. Згідно із ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

117. За загальним правилом, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України).

118. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постанові від 16.10.2019 у справі № 910/143/19, у разі, коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

119. Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується правомірність заявлених позивачем вимог, у тому числі про стягнення пені та штрафу, в повному обсязі, витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 684,00 грн підлягають покладенню на відповідача.

120. У свою чергу, витрати, понесені позивачем у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача в розмірі 4 026,00 грн.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі № 910/7553/23 скасувати.

3. Ухвалити нове рішення.

4. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" задовольнити частково.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Винзавод" (04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 68-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 6; ) основний борг у сумі 35 973 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят три) грн 68 коп., 1 838 (одну тисячу вісімсот тридцять вісім) грн 11 коп. пені, 7 654 (сім тисяч шістсот п`ятдесят чотири) грн 42 коп. інфляційних втрат, 1 147 (одну тисячу сто сорок сім) грн 22 коп. 3 % річних, 629 (шістсот двадцять дев`ять) грн 54 коп. штрафу, 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) грн 00 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6. В іншій частині в позові відмовити.

7. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

8. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

9. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко