ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2024 р. Справа№ 910/17254/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Алданової С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна атомна енергетична компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Акціонерного товариства «НАЕК» Енергоатом»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024, повний текст якого складено та підписано 22.02.2024

у справі №910/17254/23 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдінг»

до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 185 077, 56 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Корнет Холдинг» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 185 077,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання, яке встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2023 у справі №910/14302/22, у зв`язку з чим позивач просить стягнути 3% річних у розмірі 42341,70 грн та інфляційні втрати у розмірі 142735,86 грн.

Доводи та заперечення відповідача

Відповідач з позовом не погодився та просив суд звільнити його від сплати 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на те, що відсутня його вина як підстава відповідальності, а заявлений розмір інфляційних втрат є неспівмірним та завищеним, а тому такий вид компенсаційних втрат не можна застосовувати до відповідача. як міру відповідальності за порушення зобов`язань за договором під час дії обставин непереборної сили.

Окрім того, відповідач просить суду в разі прийняття рішення на користь позивача відстрочити йому виконання даного рішення на один рік.

28.11.2023 відповідач подав до суду клопотання про зменшення розміру 3% річних до 1% річних з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №902/417/18.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі № 910/17254/23 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корнет Холдинг» інфляційні втрати у розмірі 142 735, 86 грн, 3% річних у розмірі 42 341,70 грн та судовий збір у розмірі 2776,16 грн. У задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що наявність грошового зобов`язання відповідача, яке виникло за договором №53-13-01-22-02428 від 19.01.2022 по сплаті позивачу вартості поставленого товару у розмірі 983124,60 грн підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2023 у справі №910/14302/22 за участі тих самих сторін, яке набрало законної сили, а тому відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає повторному доказуванню. Суд першої інстанції встановив, що зобов`язання відповідача перед позивачем з оплати вартості поставленого товару станом на 30.10.2023 року не виконано, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат у розмірі 142735,86 грн (за період з 25.05.2022 по 30.10.2023 на суму 983124,60 грн) та 3% річних у розмірі 42341,70 грн (за період з 25.05.2022 по 30.10.2023 на суму 983124,60 грн).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з цим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд: «Скасувати рішення в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат та відмови у задоволенні вимоги відповідача про відстрочення виконання рішення. Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову у стягненні з відповідача 3% річних, зменшивши їх до 1% річних та інфляційних втрат та відстрочити виконання рішення на один рік».

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення прийнято з порушенням вимог матеріального та процесуального права.

А саме, апелянт посилається на те, що:

- відсутня його вина як підстава відповідальності, оскільки у зв`язку із значним розміром заборгованості ДП «Гарантований покупець» перед відповідачем, відбулось накопичення заборгованості Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» перед іншими контрагентами, що призвело до порушення строків виконання зобов`язань з оплати за договорами;

- суд не врахував скрутне фінансове становище ДП «НАЕК «Енергоатом», пов`язане з втратою виробничих потужностей а також необхідністю в екстремальних умовах війни та необхідністю нести витрати на утримання об`єктів енергозабезпечення, забезпечення безпеки, виплати заробітної плати персоналу ;

- заявлений розмір інфляційних втрат є неспівмірним та завищеним, а тому такий вид компенсаційних втрат не можна застосовувати до відповідача як міру відповідальності за порушення зобов`язань за договором під час дії обставин непереборної сили, що засвідчено листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022;

- суд безпідставно відмовив у відстроченні виконання рішення, чим порушив вимоги ст. 239, 331 ГПК України, не врахувавши скрутне фінансове становище відповідач а також те, що відповідач є підприємство енергозабезпечення, яке внаслідок повномасштабної агресії рф зазначало значних збитків, втративши значні виробничі потужності.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Позивач, у своєму відзиві на апеляційну скаргу, проти неї заперечив, посилаючись на те, що клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних до 1% річних є необґрунтованим. Відповідачем не доведено настання форс-мажорних обставин. Саме по собі введення воєнного стану не є безумовною підставою для звільнення від виконання зобов`язань за укладеним договором, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та зменшення розміру відсотків річних немає. Також відсутні підстави для відстрочення виконання рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., судді: Коротун О.М., Гаврилюк О.М.

19.03.2024 головуючим суддею Майданевичем А.Г. заявлено самовідвід від розгляду справи №910/17254/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 заяву судді Майданевича А.Г. про самовідвід від розгляду справи №910/17254/23 - задоволено. Матеріали справи №910/17254/23 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 20.03.2024 судову справу №910/17254/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17254/23 та невідкладно надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи №910/17254/23. Копію ухвали надіслано до Господарського суду першої інстанції.

18.04.2024 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна атомна енергетична компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Акціонерного товариства «НАЕК» Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі № 910/17254/23. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників процесу про здійснення розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 18.05.2024. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 18.05.2024.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

19.01.2022 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Корнет Холдинг» (далі - постачальник, позивач) було укладено договір поставки №53-13-01-22-02428, за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити мастильні засоби (оливи технічні) виробництва ТОВ «Евро Ойл Продакшин», Україна для потреб ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (далі - Кінцевий споживач), а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і сплатити продукцію.

На виконання умов договору було поставлено відповідачу визначений умовами договору товар, проте відповідач зобов`язань з оплати вартості поставленого товару в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість за договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2023 у справі №910/14302/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Корнет Холдинг» задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корнет Холдинг» заборгованість у розмірі 983124,60 грн та витрати зі сплати судового збору.

За результатами розгляду справи №910/14302/23, судом було встановлено, що наявні в матеріалах справи документи підтверджують факт належного виконання позивачем своїх зобов`язань щодо поставки узгодженого товару та факт неналежного виконання відповідачем свого обов`язку за договором щодо повної оплати отриманого товару, у зв`язку з чим виник борг за поставлений товар в сумі 983 124,60 грн.

Відповідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, наявність грошового зобов`язання відповідача, яке виникло за договором №53-13-01-22-02428 від 19.01.2022 по сплаті позивачу вартості поставленого товару у розмірі 983124,60 грн підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2023 у справі №910/14302/22 за участі тих самих сторін, яке набрало законної сили, а тому відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає повторному доказуванню.

Суд першої інстанції встановив, що зобов`язання відповідача перед позивачем з оплати вартості поставленого товару станом на 30.10.2023 року не виконано, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат у розмірі 142735,86 грн (за період з 25.05.2022 по 30.10.2023 на суму 983124,60 грн) та 3% річних у розмірі 42341,70 грн (за період з 25.05.2022 по 30.10.2023 на суму 983124,60 грн).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції

За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Щодо вини відповідача у порушенні зобов`язання

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача про відсутність вини відповідача в порушенні грошового зобов`язання.

Ці доводи відповідач обґрунтовує тим, що він не міг своєчасно оплатити отриманий товар з підстав дії кількох моделей виконання спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільного інтересу (ПСО), кожна з яких передбачає потужне фінансове навантаження на державне підприємство, водночас за виконання яких відповідач за жоден з років не отримав компенсацію, а контрагенти не у повному обсязі розраховувались з ДП «НАЕК «Енергоатом».

Наведені відповідачем обставини не є підставами, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів. (ст. 218 ГК України, ст. 617 ЦК України).

У разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

Отже наведені відповідачем обставини не звільняють його від обов`язку виконання своїх зобов`язань за договором.

В свою чергу чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Щодо форс-мажорних обставин

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на оголошення в Україні воєнного стану у зв`язку з військової агресією російської федерації проти України, тобто наголошує на настанні форс-мажорних обставин, які засвідчені листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022. У цьому листі зазначається, що Торгово-промислова палата України на підставі ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Апелянт зазначає, що з 24.02.2022 внаслідок воєнних дій розмір інфляції в Україні є завищеним, а тому покладення на нього обов`язку зі сплати інфляційних втрат призведе до додаткового прибутку позивача.

Зазначені доводи були предметом розгляду в судів першої інстанції, який надав їм належну правову оцінку та правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Узагальнюючими обставинами непереборної сили є їх об`єктивна і абсолютна дія, яка розповсюджується на невизначене коло осіб та неможливість передбачення та відвернення цих обставин. До таких обставин відносяться перш за все природні та техногенні явища катастрофічного характеру (землетрус, повінь, пожежі тощо), а також соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо).

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20).

Приписами статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Виходячи з аналізу приписів статті 218 Господарського кодексу України звільнення сторони від відповідальності у разі настання обставин непереборної сили (форс-мажору) відбувається за умови, якщо дані обставини безпосередньо вплинули на своєчасне виконання договірних зобов`язань.

При цьому, сторона, яка не виконує зобов`язання, повинна довести існування конкретних обставин, які мають непереборний характер і які унеможливили виконання зобов`язання. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести не тільки наявність таких обставин, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Тобто сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати. 76. Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Водночас відповідач, посилаючись на форс-мажорні обставини, не подав до суду Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

ТПП України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, на який послався відповідач, засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Вказаний лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

Водночас у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22 зазначено, що лист ТПП від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини. 53. Отже, лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. Постанова ВС від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22

Отже, за результатами апеляційного перегляду справи, з огляду на наявні докази в матеріалах справи колегія суддів не вбачає винятковості обставин для зменшення розміру чи звільнення від сплати інфляційних втрат, а відповідачем, у свою чергу, не доведено належними та допустимими доказами наявність таких обставин.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що нарахування3% річних та інфляційних втрат здійснено у зв`язку із тим, що відповідач не виконав своє зобов`язання та рішення суду щодо стягнення суми основної заборгованості.

Щодо зменшення розміру 3 % річних

Стаття 625 Цивільного кодексу України є специфічною формою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання щодо нарахування 3 % річних за користування чужими коштами. Суд першої інстанції обру рунтовано та правильно застосував цю норму матеріального права до спірних правовідносин.

Клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних до 1% річних з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №902/417/18, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обставини справи №902/417/18, на яку посилається апелянт не є тотожними з обставинами справи, що переглядається.

Так, у справі №902/417/18 умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також умовами пункту 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої в частині другій статті 625 Цивільного кодексу України, і встановили її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яносто календарних днів. Враховуючи це, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Отже, відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи №902/417/18, а саме - встановлення відсотків річних на рівні 40% та 96%, і їх явну невідповідність принципу справедливості, в той час як у даній справі №910/17254/23 відсотки річних нараховані за встановленою у статті 625 Цивільного кодексу України ставкою у розмірі 3%.

Порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності, як винятковий випадок для зменшення відсотків річних, під час нарахування позивачем відповідачу встановлених статтею 625 ЦК України 3-х % річних судом у спірних правовідносинах не встановлено та відповідачем не доведено. Отже зазначені доводи відповідача колегія суддів вважає необґрунтованими.

Щодо зменшення розміру інфляційних втрат

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Аналогічні висновки сформульовані у постановах від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019).

Інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується і відповідачем не спростовано, що зобов`язання відповідача перед позивачем з оплати повної вартості поставленого товару станом на 30.10.2023 не виконано, а отже мало місце прострочення його виконання, у зв`язку з чим позивач має право на компенсацію інфляційних втрат та 3-х % річних, передбачених ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення.

Розрахунок інфляційних втрат, перевірений судом апеляційної інстанції.

Отже оскаржене рішення суду першої інстанції щодо стягнення інфляційних втрат відповідає вимогам ст. 625 ЦК України та висновком Верховного Суду щодо застосування зазначеної норми права у спірних правовідносинах, водночас доводи відповідач про можливість зменшення розміру інфляційних втрат у зв`язку із їх великим розміром не підлягають задоволенню з огляду на вимоги статті 625 Цивільного кодексу України, та з врахуванням висновків Верховного суду щодо застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах.

Відмова у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів може безпідставно поставити кредитора у більш невигідне становище, у порівнянні з боржником. Водночас відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів не можна вважати так званим «додатковим прибутком» який, за посиланням відповідача, отримує позивач.

Розмір інфляційних втрат за весь період прострочення грошового зобов`язання розраховується відповідно до чинного законодавства з урахуванням встановленого Державною службою статистики України індексу інфляції, а отже, за умови правильного арифметичного розрахунку, розмір цих втрат не може вважатися «неспівмірним та завищеним».

Щодо відстрочення виконання рішення суду

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу відповідач посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про відстрочення виконання рішення суду у даній справі на 1 рік.

З цього приводу колегія суддів зазначає таке.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини та громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до частини 1 статті 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

За частинами 1, 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Зі змісту вищенаведених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року в справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 року в справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України задоволення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Вищенаведеними нормами встановлено, що відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Натомість відповідач, вказуючи на скрутне фінансове становище у якості підстави для відстрочення виконання рішення суду, не навів жодних обставин та доказів, які б свідчили, що у строк, на який відповідач просить відстрочити виконання рішення суду, фінансове становище останнього покращиться та у нього буде можливість виконати рішення суду у даній справі.

Відповідачем не подано суду жодних переконливих доказів, у розумінні приписів статті 76 Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження наявності виняткових обставин для надання відстрочки, як і не надано доказів на те, що відстрочення виконання даного рішення значним чином покращить фінансові можливості відповідача.

Водночас, судом першої інстанції також враховані майнові інтереси стягувача та взято до уваги, що надання заявнику (боржнику) відстрочки виконання рішення суду може призвести до недотримання справедливого балансу прав та інтересів сторін у спорі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для відстрочення виконання рішення у цій справі. Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив відповідачу у задоволенні його клопотання про відстрочення виконання рішення суду у даній справі на 1 рік колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів встановила, що оскаржене рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, підстави для його зміни чи скасування в розумінні приписів статті 277 ГПК України відсутні. Натомість викладені в апеляційні скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Судові витрати

Згідно вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі №910/17254/23 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

С.О. Алданова