ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року Справа № 918/243/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.,

суддя Гудак А.В.,

суддя Бучинська Г.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 26.03.2024 (суддя Торчинюк В.Г., повний текст рішення складено 04.04.2024)

за позовом Акціонерного товариства "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект"

до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення заборгованості в сумі 43 792 грн. 37 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 26.03.2024 позов задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на користь Акціонерного товариства "Харківський науково-дослідний та проектно- конструкторський інститут "Енергопроект" 10891,84 грн - 3 % річних, 32900,53 грн - інфляційних втрат та 2422,40 грн судового збору.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що умовами додаткової угоди №1 від 11.04.2022 до договору на виконання проєктних робіт №11020/21/46-122-13-21-11098 від 11.08.2021, сторонами було доповнено розділ 4 "Порядок здійснення оплати" договору пунктом 4.3, відповідно до якого "На період воєнного стану оплата за виконані проектні роботи здійснюється Замовником на підставі двосторонньо підписаних Актів здачі - приймання виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів, в розмірі вартості виконаних робіт, на поточний рахунок Виконавця протягом 45 календарних днів з дати підписання Актів здачі - приймання виконаних робіт. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення актів здачі - приймання виконаних робіт".

За вказаного суд встановив, що відповідачем було порушено строки проведення оплат, а тому нараховані позивачем суми 3% річних у розмірі 10891,84 грн та інфляційних втрат у розмірі 32900,53 грн є обґрунтованими.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода №5 від 14.12.2023, згідно якої сторони дійшли взаємної згоди достроково розірвати договір №11020/21/46-122-13-21-11098 від 11.08.2021 у відповідності до ч.1 ст.651 ЦК України та підтвердили відсутність будь-яких претензій одна до одної, пов`язаних із виконанням договору.

Вважає, що підписавши вищевказану додаткову угоду, сторони також підтвердили відсутність будь-яких претензій одна до одної, в тому числі і щодо пред`явлення вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за порушення грошового зобов`язання.

Стягнення з останнього 3% річних у розмірі 10891,84 грн та інфляційних втрат у розмірі 32900,53 грн вважає не обґрунтованим та таким, що суперечить умовам додаткової угоди №5 від 14.12.2023.

У відповідності до ст.263 ГПК України позивач подав відзив на апеляційну скаргу, згідно якого зазначає, що предметом позову є стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані за період прострочення до дня фактичного виконання грошового зобов`язання і таке прострочення за кожним із актів мало місце до укладення додаткової угоди № 5, тобто до 14.12.2023.

Позивач вказує, що апелянт в апеляційній скарзі не наводить жодних зауважень чи заперечень щодо проведених позивачем розрахунків, не наводить власний контррозрахунок, не висловлює заперечень щодо визначення строку виконання грошового зобов`язання та періодів прострочення.

Відтак, вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи приписи абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 26.03.2024 у справі №918/243/24 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в них докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 11.08.2021 між Акціонерним товариством "Харківський науково- дослідний та проектно - конструкторський інститут "Енергопроект" (Виконавець) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська АЕС" (Замовник) було укладено договір на виконання проєктних робіт №11020/21/46-122-13-21-11098.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що виконавець зобов`язується виконати проєктні роботи згідно завдання на проєктування та у відповідності до ДБН А.2.2-3:2014, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи: Проєктні роботи з технічного переоснащення по об`єкту: "Модернізація схем РЗА з впровадженням реле на мікроелектронній базі на енергоблоці № 4 Рівненської АЕС".

Обсяг і терміни виконання робіт визначаються на підставі завдання на проєктування та відображаються в календарному плані. Місцем виконання цього договору є місто Вараш Рівненської області (п.1.2, 1.3. договору.)

Відповідно до пункту 3.1 договору ціна проєктних робіт, що виконуються за даним договором, становить 2800000,00 грн., крім того ПДВ 20% 560000,00 грн., загальна сума договору становить 3360000,00 грн.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що оплата за виконані проєктні роботи здійснюються замовником на підставі двосторонньо підписаних Актів здачі-приймання виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів, в розмірі вартості робіт на поточний рахунок виконавця протягом 45 календарних днів з дати підписання Акту здачі-приймання виконаних робіт, за умови реєстрації виконавцем належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення актів здачі-приймання виконаних робіт.

Внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни договору регулюється статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі". За письмовою згодою сторін дані зміни будуть відображені у Додатковій угоді до даного договору. (п.4.2 договору)

Додатковою угодою №1 від 11.04.2022 до договору №11020/21/46-122-13-21-11098 від 11.08.2021 сторони дійшли згоди та доповнили розділ 4 "Порядок здійснення оплати" пунктом 4.3 наступного змісту: "На період воєнного стану оплата за виконані проектні роботи здійснюється Замовником на підставі двосторонньо підписаних Актів здачі-приймання виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів, в розмірі вартості виконаних робіт, на поточний рахунок Виконавця протягом 45 календарних днів з дати підписання Актів здачі- приймання виконаних робіт. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення актів здачі-приймання виконаних робіт…". У іншій частині, що не передбачено додатковою угодою №1, сторони продовжують керуватися положеннями договору №11020/21/46-122-13-21-11098 від 11.08.2021.

Відповідно до пункту 9.1 договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2023.

Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору. (п.9.2 договору).

Додатковими угодами №2-4 сторонами вносились зміни до терміну виконання робіт, при цьому умови договору щодо порядку здійснення оплати залишались без змін.

14.12.2023 сторони уклали додаткову угоду №5, згідно пунктів 1,2 яких, дійшли взаємної згоди достроково розірвати договір №11020/21/46-122-13-21-11098 від 11.08.2021 у відповідності до ч. 1 ст. 651 ЦК України, а також підтвердили, що станом на день укладання додаткової угоди №5 виконавець виконав проєктні роботи за вищевказаним договором, а замовник прийняв та оплатив виконані роботи на загальну суму 2660000,00 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20% - 532000,00 грн. Всього по договору виконано та оплачено 3 192 000,00 грн з ПДВ.

Пунктами 3,4 сторони підтвердили про відсутність будь-яких претензій одна до одної, пов`язаних з виконанням договору. Додаткова угода №5 вступає в силу з моменту підписання Сторонами та скріплення печатками.

З матеріалів справи вбачається, що передача замовнику виконаних робіт під час дії договору та до моменту його розірвання здійснювалася за 6 актами здачі-приймання виконаних робіт на загальну суму 3 192 000,00 грн, оплату за які відповідач проводив із порушенням строків, встановлених договором та додатковою угодою №1 від 11.04.2022.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати за виконані проєктні роботи, позивач нарахував до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 10891,84 грн та інфляційних втрат у розмірі 32900,53 грн, згідно ст.625 ЦК України.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду, колегія суддів враховує наступне.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом положень ст.626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з приписами ст.525, 526, 629 ЦК України та ст.193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, правовідносини сторін виникли на підставі договору надання послуг, зокрема виконання робіт, який є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до положень ст.173, 174 ГК України та ст.11, 202, 509 ЦК України.

Частиною 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. (ст. 905 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Апеляційним судом встановлено, що згідно п.1 додаткової угоди №1 від 11.04.2022 до договору №11020/21/46-122-13-21-11098 від 11.08.2021, сторони погодили, що на період дії воєнного стану оплата за виконані проєктні роботи здійснюються замовником на підставі двосторонньо підписаних Актів здачі-приймання виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 45 календарних днів з дати підписання Актів здачі-приймання виконаних робіт.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснював оплату за виконані проєктні роботи, однак із порушенням строків, визначених договором та додатковою угодою №1, а саме:

1) за Актом №1 здачі-приймання виконаних робіт від 14.12.2021 на суму 60 000,00 грн з ПДВ - оплата здійснена 02.03.2022 (платіжна інструкція №2966 на суму 60000,00 грн);

2) за Актом № 2 здачі-приймання виконаних робіт від 17.06.2022 на суму 960 000,00 грн з ПДВ - оплата здійснена 18.07.2022, 26.07.2022 та 29.07.2022 (платіжні інструкції №8887 на суму 400000,00 грн, №9114 на суму 160000,00 грн та №9312 на суму 400000,00 грн);

3) за Актом № 3 здачі-приймання виконаних робіт від 30.11.2022 на суму 600 000,00 грн з ПДВ - оплата здійснена 21.03.2023, 29.03.2023, 04.04.2023 (платіжні інструкції №3119 на суму 300000,00 грн, №3337 на суму 150000,00 грн та №918 на суму 150000,00 грн);

4) за Актом № 4 здачі-приймання виконаних робіт від 16.08.2023 на суму 672 000,00 грн з ПДВ - оплата здійснена 30.10.2023, 07.11.2023, 28.11.2023, 05.12.2023 (платіжні інструкції №30/10/202313205 на суму 9230,83 грн, №07/11/202313597 на суму 166784,00 грн та №14436 на суму 260265,00 грн, №14773 на суму 235720,17 грн);

5) за Актом № 5 здачі-приймання виконаних робіт від 16.08.2023 на суму 360 000,00 грн з ПДВ - оплата здійснена 14.11.2023, 05.12.2023 (платіжні інструкції №14/11/202313855 на суму 180000,00 грн, №14790 на суму 180000,00 грн);

6) за Актом № 6 здачі-приймання виконаних робіт від 16.08.2023 на суму 540 000,00 грн з ПДВ - оплата здійснена 05.12.2023, 07.12.2023, 12.12.2023 (платіжні інструкції №14781 на суму 173479,83 грн, №14945 на суму 300000,00 грн, №15104 на суму 66520,17 грн).

Таким чином, оплата за виконані проєктні роботи у розмірі 3192000,00 грн відповідачем здійснена повністю, однак із порушенням строку їх проведення.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних (яке він може реалізувати, а може відмовитись від нього) є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника.

Визначене ч.2 ст.625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг). (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №921/94/21).

Враховуючи вищевикладене, перевіривши періоди прострочення відповідачем оплати за виконані проєктні роботи та арифметичну правильність нарахування інфляційних втрат у розмірі 32900,53 грн та 3% річних у розмірі 10891,84 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість їх нарахування.

Оцінюючи доводи апелянта щодо безпідставності нарахування інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Додатковою угодою №5 від 14.12.2023 сторони достроково розірвали договір на виконання проєктних робіт №11020/21/46-122-13-21-11098 від 11.08.2021 та підтвердили, що виконавець станом на дату укладення даної додаткової угоди виконав проєктні роботи, а замовник прийняв та оплатив їх на загальну суму 3192000,00 грн.

Пунктом 3 додаткової угоди № 5 від 14.12.2023 сторони підтвердили відсутність будь-яких претензій одна до одної, пов`язаних з виконанням договору.

Однак, сторонами не було внесено будь-яких змін в положенння п. 9.2 договору, за яким, закінчення строку дії договору не звільняє строни від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Посилання апелянта на п.3 додаткової угоди №5 від 14.12.2023, в якому сторонами підтверджено відсутність будь-яких претензій між сторонами, пов`язаних з договором, і, відповідно, відсутність підстав для нарахування з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки даний пункт в сукупності з положенням п. 9.2 договору не свідчить про припинення зобов`язання внаслідок звільнення (прощення боргу) позивачем відповідача від його обов`язків, як передбачено ст. 605 ЦК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність нарахування до стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 32900,53 грн та 3% річних у розмірі 10891,84 грн, згідно ст. 625 ЦК України.

Окрім того, 20.05.2024 до Північно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій останній просить стягнути з відповідача на його користь 2000,00 грн витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

24.05.2024 відповідач подав клопотання про зменшення заявленого розміру витрат на правничу допомогу до 1000,00 грн, обґрунтовуючи його тим, що під час апеляційного перегляду представнику позивача не потрібно було вивчати додаткові джерела права та законодавство, так як позиція останнього у справі не змінилась, а викладені у відзиві аргументи фактично є схожими із висновками суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Вказує, що справа №918/243/24 не є складною, оскільки стягнення інфляційних витрат та 3% річних за порушення договірного зобов`язання при наявності документів, які підтверджують факт виконання робіт, їх оплати та складання відповідного позову не потребує додаткового аналізу судової практики, яка є сталою у даних спорах, а також складності при формуванні правової позиції. Зазначає, що ціна позову становить 43792,37 грн та справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши заяву позивача щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, а також клопотання відповідача про їх зменшення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1, 2 ст.16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.1, 2 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року в справі №826/1216/16 вказано, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені."

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Крім того, ч.4 ст.126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5, 6 ст.126 ГПК України).

Колегія суддів зауважує, що принцип пропорційності - загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення. Принцип пропорційності являє собою загальний, універсальний принцип права, який вимагає співрозмірного обмеження прав та свобод людини для досягнення публічних цілей.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити також з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з переглядом даної справи в суді апеляційної інстанції, його представник подав договір про надання правової допомоги №04-22 від 05.08.2022, додаткову угоду №1 від 05.12.2022, додаткову угоду №2 від 21.08.2023, додаткову угоду №3 від 29.12.2023, протокол погодження розміру гонорару адвоката за договором №04-22 від 05.08.2022 від 01.05.2024, акт про надання правничої допомоги №14 (виконаних робіт) від 20.05.2024. Також в матеріалах справи наявні ордер на надання правничої правової допомоги серія АХ №1187037 та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 21.10.2011.

05.08.2022 між Акціонерним товариством "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" (клієнт) та адвокатом Барчук Алєсею Вікторіною (адвокат) укладено договір про надання правової допомоги №04-22, згідно п.1 якого, адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п.9 договору, розмір гонорару за надання правової допомоги встановлюється в розмірі, що визначається за домовленістю сторін.

Суми гонорару зазначаються в актах про надання правової допомог, які формуються по мірі необхідності та вручаються безпосередньо клієнту. У акті про надання правової допомоги вказується перелік наданої правової допомоги із ідентифікацією та її вартість. (п. 9.1 договору)

Оплата підлягає перерахуванню клієнтом у безготівковій формі протягом 20 календарних днів з моменту підписання акту про надання правової допомоги (п.9.3 договору)

Згідно протоколу погодження розміру гонорару від 01.05.2024, сторони узгодили, що у зв`язку з оскарженням рішення господарського суду Рівненської області від 26.03.2024 у справі №918/243/24, адвокат надає правову допомогу клієнту під час його апеляційного перегляду. Сторони погодили, що гонорар адвоката за правничу допомогу є фіксованим у розмірі 2000,00 грн.

У відповідності до акта про надання правничої допомоги №14 (виконання робіт) від 20.05.2024 адвокатом надана клієнту правнича допомога за договором №04-22 від 05.08.2022, а саме представництво інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції у справі №918/243/24 та підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно п.2 даного акта, гонорар адвоката за надання правничої допомоги складає 2000,00 грн.

Оцінюючи наявність правових підстав для відшкодування позивачу витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції на суму 2000,00грн, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ч.3 ст.237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон) встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону).

Згідно ч.1 ст.30 Закону, формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п.19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19; п.127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 ).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади господарського законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відтак, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність. (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18)

Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд повинен враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.( висновок викладений у додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 року у справі №925/1545/20).

Дослідивши наявний в матеріалах справи акт про надання правничої допомоги №14 від 20.05.2024, де адвокатом надано послугу щодо підготовки та подання відзиву на апеляційну скаргу, колегією суддів встановлено, що останній складається лише з п`яти сторінок друкованого тексту, значна частина якого становить констатація позивачем правильності висновків суду першої інстанції, викладених у оскаржуваному рішенні у справі №918/243/24.

Дана справа не є складною, апеляційна скарга не є об`ємною та в цілому відповідає процесуальній позиції відповідача в суді першої інстанції, нових доказів разом з апеляційною скаргою подано не було, а тому підготовка відзиву на апеляційну скаргу не вимагала аналізу додаткових доказів та законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, правова позиція позивача не змінювалася в судах першої та апеляційної інстанцій, адвокат Барчук А.В. надавала правову допомогу позивачу і в суді першої, і в суді апеляційної інстанції, а тому була обізнана про позицію відповідача у справі, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та була знайома з усіма матеріалами справи.

Оскільки, зі змісту вказаного відзиву на апеляційну скаргу не вбачається, що адвокатом було здійснено додатковий правовий аналіз спірних правовідносин чи було вивчено додаткову судову практику та джерела права, апеляційним судом встановлено, що підготовка такого процесуального документу не вимагала значних витрат часу представником.

Надавши оцінку усім доданим до заяви про розподіл судових витрат доказам, врахувавши критерії співмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу, визначені ч. 4 ст.126 ГПК України, зокрема, критеріям розумності, суд дійшов висновку про те, що справедливим та співмірним є стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн. Відтак, заява позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Рівненської області від 26.03.2024 у справі №918/243/24 залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"- без задоволення.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м.Київ, вул.Назарівська, буд.3, ) в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська обл., м.Вараш, ) на користь Акціонерного товариства "Харківський науково-дослідний та проектно - конструкторський інститут "Енергопроект" (61003, Харківська обл., м.Харків, пр-т Героїв Харкова 10/12, ) 1000,00 (одну тисячу гривень 00 коп) понесених витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

3. Господарському суду Рівненської області видати судовий наказ.

4 Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, порядок та строк, який передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Бучинська Г.Б.