ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2024 р. Справа№ 910/5459/14

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Смаголь А.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 11.06.2024,

розглянувши апеляційну скаргу Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2024

у справі №910/5459/14 (суддя Грєхової О.А.)

за скаргою Комунального підприємства «Київпастранс»

на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за позовом Першого заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України та Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця»

до Комунального підприємства «Київпастранс»

про стягнення 21 088 367,99 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави скарги на дії ДВС

06.12.2023 Комунальне підприємство «Київпастранс» засобами поштового зв`язку направило до Господарського суду міста Києва скаргу на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі, Скарга), відповідно до якої скаржник просить суд визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо незняття арешту з майна КП «Київпастранс», що накладений згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.07.2014; зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з майна КП «Київпастранс», що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.07.2014 ВП №43958108 та зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження майна КП «Київпастранс».

Скарга мотивована тим, що державним виконавцем у порушення частини 2 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» при прийнятті 11.12.2014 постанови про закінчення виконавчого провадження №43958108 на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» не знято арешт з майна КП «Київпастранс», що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.07.2014.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/5459/14 скаргу Комунального підприємства «Київпастранс» на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту з майна КП «Київпастранс», що накладений згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.07.2014.

Зобов`язано державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з майна КП «Київпастранс», що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.07.2014 ВП 43958108.

Зобов`язано державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження майна КП «Київпастранс».

Приймаючи вказану ухвалу, суд, враховуючи, що виконавче провадження №43958108 закінчено на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із затвердженням ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2014 мирової угоди від 17.10.2014 по справі №910/5459/14, та відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, сплати боржником виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, накладеного саме у виконавчому провадженні №43958108 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, дійшов висновку про обґрунтованість скарги з огляду на невиправдане втручання у право особи на мирне володіння своїм майном.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятою ухвалою, 14.03.2024 через систему «Електронний суд» Міністерство юстиції України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 за скаргою Комунального підприємства «Київпастранс» та прийняти нове рішення, яким скаргу залишити без розгляду, а у разі, якщо суд не встановить підстави для залишення скарги без розгляду - у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги Міністерства юстиції України зводяться до того, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:

- скаржником пропущено строк на звернення до суду за захистом свого права з урахуванням застосування строків позовної давності;

- скарга подана з порушенням встановленого частиною 1 статті 341 Господарського процесуального кодексу України строку;

- виконавче провадження №43958108 завершено у 2014 році, трирічний строк його зберігання минув, а тому матеріали виконавчого провадження знищені в установленому законом порядку. За відсутності матеріалів виконавчого провадження у виконавця наразі відсутні правові підстави та можливість зняття арешту з майна скаржника;

- суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень. Відділом за результатами опрацювання звернення КП «Київпастранс» від 05.09.2023 №053/01/02-4542 в межах своєї компетенції надано повну та обґрунтовану відповідь листом від 26.09.2023 №126411//20.1.

При цьому, апелянтом заявлено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що апеляційна скарга подається повторно, після її повернення згідно ухвали суду від 11.03.2024.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи проти апеляційної скарги

10.04.2024 від КП «Київпастранс» через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив суд залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу суду без змін.

У відзиві КП «Київпастранс» наголосило на тому, що згідно Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження має бути скасований арешт, який був накладений на майно боржника, про що має бути вказано у постанові про закінчення виконавчого провадження.

Однак, посадовою особою відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» не знято арешт, накладений постановою від 11.07.2014 на майно боржника.

Знищення документів не є підставою для відмови у задоволенні скарги КП «Київпастранс».

Представники прокуратури та позивачів письмових відзивів на апеляційну скаргу суду не надали, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 14.03.2024 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/5459/14 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Іоннікова І.А., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5459/14; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

25.03.2024 матеріали справи №910/5459/14 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

У період з 22.03.2024 по 29.03.2024 головуючий суддя у справі Михальська Ю.Б. та судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А., які входять до складу колегії суддів, перебували на навчанні з підвищення кваліфікації.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 поновлено Міністерству юстиції України пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження на ухвали Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/5459/14, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/5459/14, апеляційну скаргу призначено до розгляду на 30.04.2024.

У судове засідання, призначене на 30.04.2024, з`явилися представники Міністерства юстиції України та Комунального підприємства «Київпастранс».

У зв`язку з відсутністю можливості фіксування судового процесу технічними засобами належним чином, судове засідання за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/5459/14, призначене на 30.04.2024 о 15 год. 20 хв., не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2024 призначено до розгляду апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/5459/14 на 11.06.2024.

У судовому засіданні 11.06.2024 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка учасників судового процесу

У судове засідання 11.06.2024 з`явилися представники Міністерства юстиції України та КП «Київпастранс».

Представники прокуратури та позивачів у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників справи про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, обмеженість строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників прокуратури та позивачів за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Представник КП «Київпастранс» заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду від 22.01.2024 у даній справі залишити без змін.

Представник Міністерства юстиції України у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду від 22.01.2024 скасувати та прийняти нове рішення, яким Скаргу залишити без розгляду, в протилежному випадку - відмовити повністю у її задоволенні.

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій у даній справі

Перший Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України та Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення 21 088 367, 99 грн, (у тому числі: 20 587 627, 06 грн основного боргу, 257 600,14 грн 3 % річних та 243 140,79 грн інфляційних втрат).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2014 у справі №910/5459/14 з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь Державного територіально - галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» 22 464 231 грн 59 коп. - основного боргу, 257 600 грн 14 коп. - 3 % річних та 243 140 грн 79 коп. - інфляційних втрат.

17 червня 2014 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2014 у справі №910/5459/14 видано накази.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіщуком В.В. від 11.07.2014 відкрито виконавче провадження з виконання наказу №910/5459/14 (ВП №43958108).

У рамках виконавчого провадження №43958108 головним державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.07.2014, якою накладено арешт на все майно, що належить КП «Київпастранс» в межах суми звернення стягнення 22 964 972,52 грн та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2014 затверджено на стадії виконання судового рішення мирову угоду від 17.10.2014 у справі №910/5459/14, укладену між КП «Київпастранс» та Державним територіально - галузевим об`єднанням «Південно-Західна залізниця».

11.12.2014 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Попівим Р.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №43958108 на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.08.2014 №43958108 виділено в окреме виконавче провадження відповідно до частини 7 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

17.08.2017 державним виконавцем винесено постановку про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі стягнення виконавчого збору в повному обсязі.

Водночас, Відділом не було знято накладений постановою від 11.07.2014 арешт на все майно боржника в межах суми звернення стягнення 22 964 972,52 грн. Факт дійсності арешту майна КП «Київпастранс» Відділ не заперечує.

Листом від 05.09.2023 №053/01/02-4542 КП «Київпастранс» звернулося до Відділу щодо вжиття заходів про зняття арешту з усього майна КП «Київпастранс», який було накладено державним виконавцем Відділу в межах ВП №43958108.

26.09.2023 Відділом надано відповідь на вказане звернення, згідно якої відповідно до наказу МЮУ №1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Відповідно, матеріали ВП №43958108 знищено у зв`язку з закінченням строку їх зберігання, а Відділ рекомендував звернутись до суду у порядку статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на вказані обставини 06.12.2023 Комунальне підприємство «Київпастранс» засобами поштового зв`язку направило до Господарського суду міста Києва Скаргу на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі, Скарга), відповідно до якої скаржник просить суд визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту з майна КП «Київпастранс», що накладений згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.07.2014; зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з майна КП «Київпастранс», що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.07.2014 ВП №43958108 та зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження майна КП «Київпастранс».

Скаргу мотивовано тим, що державним виконавцем в порушення частини 2 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» при прийнятті 11.12.2014 постанови про закінчення виконавчого провадження №43958108 на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» не знято арешт з майна КП «Київпастранс», що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.07.2014.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови, оцінка аргументів учасників справи

Згідно частини 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції (абз. 1 частини 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема судових наказів (стаття 17 Закону України «Про виконавче провадження»). Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (пункт 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження).

Згідно зі статтями 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) державний виконавець зобов`язаний розглянути заяву стягувача та прийняти до виконання виконавчий документ внаслідок чого винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно частини 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення постанови про арешт майна боржника) визначено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до заяви стягувача від 01.07.2014 за № КЮ-52-502 про відкриття виконавчого провадження для забезпечення виконання судового рішення одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження стягувач просив накласти арешт на кошти та майно боржника в реєстрах заборон.

Керуючись вищезазначеними нормами, 11.07.2014 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до частин 1, 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення постанови про арешт майна боржника) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2014 затверджено мирову угоду від 17.10.2014 у справі №910/5459/14.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання.

11.12.2014 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.08.2014 №43958108 виділено в окреме виконавче провадження, відповідно до частини 7 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час закінчення виконавчого провадження) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час закінчення виконавчого провадження) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

17.08.2017 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі стягнення виконавчого збору в повному обсязі.

Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» урегульовані наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Так, згідно частин 1, 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час закінчення виконавчого провадження) у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Отже, закінчення виконавчого провадження у розумінні вимог вказаного Закону України «Про виконавче провадження» передбачає зняття арешту та скасування вжитих раніше заходів примусового виконання рішення, про що зазначається у постанові про вчинення відповідної дії.

Водночас, на виконання рішення Київської міської ради від 02.03.2023 №6004/6082 «Про безоплатну передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра Дніпропетровської області» з метою перереєстрації транспортних засобів, встановлено, що провести перереєстрацію неможливо у зв`язку накладенням заборони на їх відчуження, зокрема згідно постанови від 11.07.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах виконавчого провадження №43958108, що підтверджується відповіддю Територіального сервісного центру МВС № 1242 № 31/4-1242-1171 від 18.07.2023.

06.09.2023 Комунальне підприємство «Київпастранс» звернулось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою №053/01/02-4542 від 05.09.2023, на яку надано відповідь №126411//20.1 від 26.09.2023, відповідно до якої Відділ повідомив про знищення матеріалів виконавчого провадження та рекомендував звернутись до суду для зняття арешту у порядку статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець, зокрема, здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Як вірно встановив суд першої інстанції, в рамках виконавчого провадження з виконання наказу у цій справі Відділ наклав арешт на майно КП «Київпастранс» у межах суми 22 964 972,52 грн та заборонив здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу (постанова від 11.07.2014). Проте, за наслідками закінчення у повному обсязі виконавчого провадження (17.08.2017 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі стягнення виконавчого збору) державний виконавець не зняв арешт, накладений постановою від 11.07.2014 на все майно боржника.

Незняття виконавцем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при закінченні виконавчого провадження є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право скаржника підлягає захисту.

Суд також зазначає, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Отже, у даному випадку наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також сплати виконавчого збору в повному обсязі, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладене у постановах Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі №21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15-ц (провадження №61-18160св19), від 13 липня 2022 року у справі №2/0301/806/11 (провадження №61-3814св22).

За таких обставин, оскільки виконавче провадження №43958108 закінчено на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку із затвердженням ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2014 мирової угоди від 17.10.2014 у справі №910/5459/14), враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, сплати боржником виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, накладеного саме у виконавчому провадженні №43958108 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість Скарги.

Стосовно доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій (частина перша статті 341 Господарського процесуального кодексу України).

Проте, бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з майна є триваючим правопорушенням, а тому оскаржується в будь-який час шляхом подання скарги в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням, обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Аналогічних висновків дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові 14.08.2023 у справі №927/322/14.

Таким чином, безпідставними є доводи апеляційної скарги стосовно пропуску боржником строку на подання Скарги.

Посилання скаржника на знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням терміну його зберігання та, як наслідок, неможливість скасування Відділом арешту, судом до уваги не приймаються, так як положення чинного законодавства не встановлюють, що вказані обставини звільняють виконавця, який допустив відповідне порушення закону, від обов`язку зняти арешт з майна у випадку закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо незняття арешту з майна боржника та зобов`язання державного виконавця зняти такий арешт та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження майна, що в ефективний спосіб дозволить відновити право боржника на мирне володіння його майном.

З огляду на встановлені обставини, суд не вбачає порушень норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Судовий збір за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається скаржника.

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 271, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/5459/14 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/5459/14 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Міністерство юстиції України.

Матеріали справи №910/5459/14 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень, викладених у статтях 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 24.06.2024.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.А. Іоннікова

А.І. Тищенко