ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2024 Справа № 914/962/24

Господарський суд Львівської області у складі судді Березяк Н.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

справу №914/962/24

за позовом: Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району), м. Івано-Франківськ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Їва-Плюс», м. Жовква Львівської області,

про: стягнення пені в розмірі 10 408,41 грн

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Їва-Плюс» про стягнення пені в розмірі 10 408,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем строків поставки Товару за Договором купівлі-продажу №62 від 10 березня 2020 року, внаслідок чого позивачем було нараховано пеню в розмірі 10 408,41 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

Копія ухвали суду від 29.04.2024 надіслана відповідачу 01.05.2024 на адресу реєстрації, яка зазначена в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань.

Однак, поштове відправлення на адресу відповідача з ухвалою про відкриття провадження у справі повернулося до суду 14.05.2024, причина повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Так, відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Разом з тим, відповідно до позицій, висловлених у постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 та від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Негативні наслідки неодержання товариством звернення до нього за юридичною адресою, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на нього (аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 910/719/19).

Таким чином, суд констатує, що відповідач є належним чином повідомленим про розгляд справи судом, останньому забезпечено право на реалізацію його прав та виконання процесуальних обов`язків.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 08.01.2024 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відсутність будь-яких заяв або клопотань відповідача, з урахуванням направлення судом на поштову та електронну адреси відповідача копії ухвал суду у справі, свідчить про незацікавленість відповідача у розгляді справи.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.03.2020 між Івано-Франківською квартирно-експлуатаційною частиною району (Замовник) та ТзОВ Торговий дім «Стиль 5» (Постачальник) укладено Договір купівлі-продажу №62, згідно якого Постачальник зобов`язується поставити товар згідно коду ДК 021:2015-09110000-3 Тверде паливо (вугілля кам`яне марки ГКОМ ( 13-100) (далі - Товар), найменування, марка; кількість та показники якості якого вказуються у Специфікації №1 (Додаток №1), яка є невід`ємною частиною Договору, а Замовник зобов`язується прийняти цей Товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного Договору (пункт 1.1. Договору).

Пунктом 3.5. Договору передбачено, що загальна сума цього Договору складає 1 062 599,00 грн, без ПДВ.

Строк поставки Товару визначено в специфікації Договору (п. 5.1.1. Договору).

Поставка Товару здійснюється за графіком згідно Додатку 3 до Договору (п. 5.1.2. Договору).

Місце поставки Товару - 76000, Івано - Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Макухи, 3 (гарнізонний паливний склад КЕЧ), згідно Додатку №2 до Договору (п. 5.1.3. Договору).

Згідно Специфікації №1 (Додаток №1 до Договору) термін постачання товару: до 31.07.2020 року.

Відповідно до графіку поставки товару (Додаток №3 до Договору) поставка повинна була проведена протягом травня - липня 2020 рівними частинами по 140 т. щомісячно, разом 420 т.

Згодом, 30.06.2020 сторони уклали Додаткову угоду №1 до Договору від 10.03.2020 якою було збільшено термін поставки товару на один місяць, який встановлений до 30.08.2020 та змінено графік поставки товару, зокрема погоджено поставку товару протягом травня - 30 т., липня та серпня по 195 т., разом 420 т.

На виконання умов Договору ТзОВ Торговий дім «Стиль 5» було поставлено товар у кількості 384,545 т. на загальну суму 1 062 599,00 грн, що підтверджується Актом приймання-передачі вугілля кам`яного по Договору№62 від 10 березня 2020 року та товарно-транспортними накладними за період травень серпень 2020 року.

Згідно долучених до матеріалів справи платіжних доручень позивач протягом липня- вересня 2020 року здійснив оплату за поставлений товар у сумі 1 062 599,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №484 від 02.07.2020 на суму 77 999,94 грн; №661, 662 від 20.08.2020 на суму 59 000,06 грн; №755-758 від 16.09.2020 на суму 314 604,94 грн; №793-801 від 28.09.2020 на суму 610 994,06 грн.

Згідно пункту 7.3.2. Договору за порушення строків та графіку поставки Товару, виконання умов Договору з вини Постачальника, він сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від вартості недопоставленого Товару, за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків від вартості недопоставленого товару.

У зв`язку з тим, що ТзОВ Торговий дім «Стиль 5», в порушення умов укладеного договору, в частині вчасної поставки товару належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної поставки товару, останньому нараховано пеню за порушення строків поставки товару за період червень - серпень 2020 року в розмірі 10 408,41 грн.

Листом №11/828 від 04 червня 2021 року позивач направив на поштову адресу ТзОВ Торговий дім «Стиль 5» претензію у якій вимагав сплатити на користь Івано-Франківської КЕЧ (району) пеню у розмірі 10 408,41 грн за порушення умов договору.

Однак відповіді на вказану вимогу позивач не отримав.

В подальшому листом №11/1092 від 26 липня 2021 року позивач повторно направив вимогу аналогічного змісту на адресу ТзОВ Торговий дім «Стиль 5».

У листі-відповіді на вимогу від 26 липня 2021 року ТзОВ Торговий дім «Стиль 5» зазначило, що така вимога є безпідставною, а тому не підлягає до задоволення.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом: 68 Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Стиль 5» () 13.07.2022 змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Їва-Плюс».

Враховуючи відсутність оплати пені за порушення умов Договору позивач звернувся до Господарського суду Львівської області із матеріально правовою вимогою про стягнення з ТзОВ «Їва-Плюс» пені в розмірі 10 408,41 грн.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтовані та підлягають до задоволення частково.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У силу вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 526 ЦК України, з якою кореспондується ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 509 ЦК України унормовано, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено до стягнення 10 408,41 грн пені за порушення умов Договору, з яких: 8070,69 грн за прострочення строків та графіку поставки товару за травень 2020 року та 2337,72 грн за липень 2020 року.

Відповідно до графіку поставки товару (Додаток №3 до Договору) поставка повинна була проведена протягом травня - липня 2020 року рівними частинами по 140 т. щомісячно, разом 420 т., однак в подальшому сторонами була укладена Додаткова угода №1 до Договору від 30.06.2024, якою було змінено графік поставки товару. Зокрема, згідно графіку поставки товару, в редакції Додаткової угоди №1, поставка повинна була проведена наступним чином: травень 2020 року - 30 т.; липень 2020 року - 195 т.; серпень 2020 року - 195 т.; разом - 420 т.

Відповідно до товарно-транспортної накладної №20/05, 20 травня 2020 року відповідач поставив 30 т. товару позивачу. Вказана поставка відбулась в строк передбачений сторонами (в редакції Додаткової угоди №1).

Відтак вимога про стягнення пені за порушення строків та графіку поставки за травень 2020 року в розмірі 8070,69 грн є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

Згідно товарно-транспортних накладних за період травень серпень 2020 року протягом липня 2020 року відповідачем було поставлено тільки 135 т. товару замість 195 т. як було узгоджено сторонами Додатковою угодою №1. Свій обов`язок щодо поставки решти 60 т. товару за липень 2020 року відповідач виконав тільки 15 серпня 2020 року.

Вказані обставини не заперечуються відповідачем.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У ч. 1, 2 ст. 217 ГК України унормовано, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості (ч. 2 ст. 231 ГК України).

Як вже зазначалося, пунктом 7.3.2. Договору сторони узгодили, що за порушення строків та графіку поставки Товару, виконання умов Договору з вини Постачальника, він сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від вартості недопоставленого Товару, за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків від вартості недопоставленого товару.

Судом встановлено, що прострочення строків та графіку поставки товару за липень 2020 року становить 14 днів (з 01.08.2020 по 14.08.2020), пеня за прострочення поставки товару за 14 днів складає 2337,72 грн (60 т. * 2783,00 грн * 0,1% * 14 днів). Відповідач докази оплати нарахованої пені суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

Враховуючи наведене, оскільки позивачем доведено прострочення відповідачем строків та графіку поставки товару тільки на 14 днів, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення пені за порушення строків поставки товару підлягає до задоволення частково у розмірі 2337,72 грн, в решті слід відмовити за безпідставністю.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати на підставі статей 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір покладається на відповідача в розмірі 608,09 грн.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Їва-Плюс» (80300, Львівська область, Львівський район, м. Жовква, вул. Дорошенка, 1-Б; ) на користь Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Національної гвардії, 14-Г; ) 2337,72 грн пені та 608,09 грн відшкодування витрат судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV Господарським процесуальним кодексом України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Березяк Н.Є.