СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Харків Справа № 917/2116/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.,

без виклику сторін,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ (вх. № 510 П/2),

на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.02.2024 у справі №917/2116/23 (суддя Безрук Т.М.),

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця", м. Київ,

до Науково-виробничого підприємства "Фероліт", м. Горішні Плавні Полтавської області,

про стягнення 103630,37грн,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Українська залізниця" (надалі - АТ "Українська залізниця") звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Науково-виробничого підприємства "Фероліт" (надалі - НВП "Фероліт") про стягнення штрафних санкцій (пені) за договором купівлі-продажу №ПВРЗ (ВМТПЗ-99.2022-ЮВ) від 26.09.2022 у розмірі 103630,37грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав умови договору купівлі-продажу №ПВРЗ (ВМТПЗ-99.2022-ЮВ) від 26.09.2022 щодо здійснення своєчасної оплати товару.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 11.12.2023 відкрито провадження у справі №917/2116/23 та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.02.2024 у справі №917/2116/23 позов задоволено частково.

Стягнуто з НВП "Фероліт" на АТ "Українська залізниця" 51816,00грн пені та 2684,00грн відшкодування витрат з оплати судового збору.

В іншій частині у позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що у зв`язку з неналежним виконанням покупцем зобов`язань за договором позивач правомірно нарахував відповідачу 103630,37грн пені за порушення строків другої попередньої оплати за товар за період з 25.11.2022 по 24.01.2023.

Місцевий господарський суд зазначив, оскільки договір був укладений під час дії правового режиму воєнного стану на всій території України, у зв`язку з чим відповідач усвідомлював та повинен був усвідомлювати можливість настання негативних комерційних ризиків здійснення власної господарської діяльності.

Також, суд першої інстанції врахував правовий висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у складі колегії суддів викладений у постанові від 21.09.2022 у cправі №911/589/21, про те, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (п.5.21 постанови).

За висновком суду, відповідач не довів причинно-наслідковий зв`язок між вказаними форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання ним зобов`язань, визначених у п. 2.4.2 договору.

Крім того, судом враховано, що заявлена пеня нарахована не за прострочення оплати вже поставленого товару, а за несвоєчасне внесення попередньої оплати, тобто позивач не поніс жодних збитків в зв`язку із простроченням, оскільки на наявність таких збитків позивач у позові не посилається.

Судом також взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, а саме, що боржник повністю сплатив кошти попередньої оплати, вказані у спірному рахунку, а термін прострочення не є значним.

Крім того, судом враховано надані відповідачем листи НВП "Фероліт" від 30.06.2023 №700, лист Кременчуцької РВА Полтавської області від 07.07.2023 №1823/01-33, лист Головного управляння Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області від 12.07.2023 №61-20.13-1693/61-20.02, що внаслідок ракетних обстрілів енергетичної інфраструктури було пошкоджене обладнання ПС Кременчук, що призвело до настання режиму системної аварії і аварійного відключення споживачів електричної енергії, в тому числі і НВП "Фероліт".

При цьому, місцевим судом відхилено посилання відповідача на форс-мажорні обставини з тих підстав, що одне лише передбачене законом віднесення введеного воєнного стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану унеможливлює виконання конкретного договору. У той же час, за висновками суду, стягнення з відповідача значних сум штрафних санкцій під час воєнного стану може призвести до негативних наслідків для нього, тоді як для позивача не матиме негативних наслідків зменшення розміру пені.

З урахуванням наведених обставин, а також враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, судом першої інстанції було зменшено розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій (пені) на 50% від сум, визначених позивачем та визнаних обґрунтованими судом, а саме пені до 51816,00 грн.

Не погодившись із вищевказаним рішенням, позивач - АТ "Українська залізниця" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 06.02.2024 у справі №9217/2116/23 в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача 51816,00грн пені та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю; стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених останнім судових витрат за подання апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- у даній справі відсутні підстави для зменшення розміру неустойки, оскільки відповідачем: не вживались заходи для своєчасного виконання умов договору; не надано доказів, які б свідчили про наявність хоча б однієї із підстав для зменшення штрафних санкцій; не було подано будь-яких доказів, які б свідчили про майновий стан відповідача та наявність виключних або будь-яких інших обставин, які б могли слугувати підставами для зменшення пені та штрафу;

- в оскаржуваному рішенні судом зроблено помилковий висновок про те, що термін прострочення виконання зобов`язання за договором відповідачем є незначним, оскільки чинне законодавство України не містять поняття "незначного терміну прострочення зобов`язання";

- відповідач порушив строки оплати другої попередньої оплати на 61 день (два місяці), що є значним терміном прострочення виконання зобов`язання, оскільки договором встановлено термін оплати за товар - протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати надсилання продавцем відповідного рахунку (п. 2.4.2.договору);

- скаржник вважає, що за відсутності належних доказів настання дії непереборної сили (форс-мажорних обставин), які унеможливили виконання зобов`язання у строки, передбачені договором, підстави для звільнення від відповідальності НВП "Фероліт" (як суб`єкта господарювання), в силу положень ст. 218 Господарського кодексу України, відсутні;

- судом першої інстанції не було враховано, що у відповідності до усталеної судової практики штрафні санкції можуть бути зменшені, якщо боржник має збитковий фінансовий результат (постанова Верховного Суду від 21.10.2019 у справі №910/1005/19), має заборгованість із виплати заробітної плати (постанова Верховного Суду від 10.12. 2019 у справі №904/410/19); в свою чергу, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, які б зумовили наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, у зв`язку з чим скаржник вважає, що виключні обставини, передбачені ст. 551 ЦК України, що зумовлюють можливість зменшення розміру штрафних санкцій до 51816,00грн, відсутні.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2024 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя ОСОБА_1, суддя Крестьянінов О.О., суддя Білоусова Я.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.02.2024 у справі №917/2116/23; попереджено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи; встановлено учасникам справи строк до 26.03.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу (з доказами надсилання відзиву іншим учасникам справи), а також для подання заяв, клопотань тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду 21.03.2024 від НВП "Фероліт", відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги, наголошує на законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення суду, враховуючи наступне:

- зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однією зі сторін за рахунок іншої, що відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін, тобто право на зменшення штрафу спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монопольного становища контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій (подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №925/577/21);

- внаслідок масованих ракетних обстрілів енергетичної інфраструктури України збройними силами рф, які відбулись 10.10.2022, 23.11.2022,16.12.2022, було пошкоджене обладнання ПС Кременчук 330/154/35/10 кВ, що призвело до настання режиму системної аварії і аварійного відключення споживачів електричної енергії, в тому числі і НВП "Фероліт"; цей факт підтверджується листом НВП "Фероліт" від 30.06.2023 №700, листом Кременчуцької РВА Полтавської області від 07.07.2023 №1823/01-33, листом ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області від 12.07.2023 №61-20.13-1693/61-20.02;

- відсутність електричної енергії з 10.10.2022 позбавило підприємство НВП "Фероліт" можливості здійснювати господарську діяльність і виконати прийняті на себе зобов`язання по укладеним господарським договорам, вплинуло на спроможність своєчасного ведення розрахунків; виробнича діяльність НВП "Фероліт" на час режиму системної аварії і аварійного відключення споживачів електричної енергії була відсутня;

- відповідач зазначає, що незважаючи на скрутне становище, яке виникло на підприємстві НВП "Фероліт" в результаті масованих ракетних обстрілів ПС Кременчук 330/154/35/10 кВ, що призвело до настання режиму системної аварії і аварійного відключення споживачів електричної енергії, відповідач, з метою зменшення негативних наслідків від дій агресора, при першій можливості сплачував рахунки позивача і не допускав в подальшому порушення платіжної дисципліни;

- застосування до НВП "Фероліт" значних сум штрафних санкцій, на яких наполягає позивач, може бути нерозумним з огляду на їх непропорційність наслідкам порушення, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання НВП "Фероліт" певних зобов`язань перед оборонно-промисловим комплексом України.

25.03.2024 до Східного апеляційного господарського суду надійшла від АТ "Українська залізниця" відповідь на відзив, в якому останнє наводить заперечення проти аргументів скаржника, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача 51816,00грн пені та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Згідно витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2024, у зв`язку із звільненням у відставку головуючого судді ОСОБА_1 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.,

Згідно з ч. 14 ст. 32 ГПК України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 та ч. 8 ст. 252 ГПК України, у разі здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами, досліджує докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судове засідання не проводиться.

За частиною 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що ціна позову у даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (103630,37грн), суд апеляційної інстанції розглядає дану справу за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.

На час ухвалення цієї постанови клопотання будь-якої із сторін про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до Східного апеляційного господарського суду не надходили.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (надалі - продавець) та Науково-виробничим підприємством "Фероліт" (надалі - покупець) укладено договір купівлі-продажу №ПВРЗ (ВМТПЗ-99.2022-ЮВ) від 26.09.2022 (надалі - договір, а. с. 10-16) із додатками № 1-5 до нього (а. с. 17 - 19).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов`язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити металобрухт (брухт металів чорних вторинних згідно з ДСТУ 4121-2002) (далі - товар).

Згідно з п. 2.1 договору ціна договору складається з сукупної вартості товару відповідно до специфікації (додаток 1 до договору) та вартості послуг щодо організації навантаження товару (у разі їх надання) відповідно до специфікації(-й) щодо організації навантаження товару (додаток 3 до договору) та становить: вартість товару - 4 960 667,00грн без ПДВ, вартість послуг щодо організації навантаження товару - 227 487,27грн, у тому числі ПДВ 46 247,88грн, загальна ціна договору складає 5 238 154,27грн.

За п. 2.4 Договору оплата вартості товару здійснюється покупцем чотирма рівними частинами у такому порядку:

- сума першої попередньої оплати 25%, яка становить 1 240 166,75грн (без ПДВ), сплачується Покупцем на поточний рахунок Продавця, вказаний у реквізитах для розрахунків за Товар, протягом 10 банківських днів з дати підписання Сторонами Договору на підставі надісланого Продавцем рахунку (п. 2.4.1 Договору);

- сума другої оплати 25 %, яка становить 1 240 166,75грн (без ПДВ), сплачується Покупцем на поточний рахунок Продавця, вказаний реквізитах для розрахунків за товар, протягом 5 банківських днів з дати надсилання Продавцем відповідного рахунку (п. 2.4.2 Договору);

- сума третьої оплати 25 %, яка становить 1 240 166,75грн (без ПДВ), сплачується Покупцем на поточний рахунок Продавця, вказаний реквізитах для розрахунків за Товар, протягом 5 банківських днів з дати надсилання Продавцем відповідного рахунку (п. 2.4.3 Договору);

- сума четвертої оплати 25 %, яка становить 1 240 166,75грн (без ПДВ), здійснюється остаточно і сплачується Покупцем на поточний рахунок Продавця, вказаний у реквізитах для розрахунків за Товар, протягом 5 банківських днів з дати надсилання Продавцем відповідного рахунку (п. 2.4.4 Договору).

Кожна наступна оплата здійснюється Покупцем після відвантаження Товару на не менше ніж 80 (вісімдесят) % від суми останньої попередньо здійсненої оплати відповідно до частин оплати як вказано в цьому пункті вище.

Згідно п. 2.6 договору, рахунки для оплати вартості товару та послуг щодо організації навантаження товару надсилаються покупцеві на адресу електронної пошти, що зазначена в реквізитах покупця в розділі 11 цього договору.

Відповідно до п.5.2. Договору за порушення Покупцем строків оплати за Товар та/або послуги щодо організації навантаження Товару, визначених пунктами 2.4, 2.5 цього Договору, Продавець має право стягнути з Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочки виконання зобов`язання, за кожен день прострочки.

У розділі 7 договору сторони узгодили наступне:

- п. 7.1. - сторони погодилися, що в разі виникнення обставин непереборної сили або подій надзвичайного характеру (форс-мажорних обставин), вони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених ним договором.

- п. 7.2. - до форс-мажорних обставин належать обставини непереборної сили або події надзвичайного характеру, такі як: війни, військові дії, блокади, терористичні акти, антитерористичні операції; стихійні лиха чи природні явища; дії чи бездіяльність органів державної влади чи місцевого самоврядування, які виникли після підписання цього договору та які сторони не могли передбачити і запобігти їм, якщо ці обставини вплинули на виконання зобов`язань сторонами за договором.

- п. 7.3. - у цьому разі строк виконання зобов`язань за Договором змінюється за взаємною згодою сторін, про що вони (сторони) укладають додаткову угоду.

- п.7.4. - у разі виникнення форс-мажорних обставин сторони протягом 5 календарних днів письмово сповіщають одна одну про наявність вказаних обставин з подальшим наданням підтверджуючих документів протягом 30 робочих днів з дня виникнення таких обставин.

- п.7.5. - достатнім доказом дії форс-мажорних обставин с документ, виданий компетентними органами відповідно до вимог законодавства,

- п.7.6. - неповідомлення, а також несвоєчасне повідомлення про обставини непереборної сили, позбавляє сторону права посилання на них.

Відповідно до розділу 11 договору розрахунки за Товар здійснюються через філію "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця".

Позивачем додано до позовної заяви рахунки на здійснення авансових платежів (попередньої оплати):

- рахунок № ЦЗВМБ-111/п від 28.09.2022 - згідно з п. 2.4.1 договору - на суму 1240166,75 грн (а.с.26);

- рахунок № ЦЗВМБ-214/п від 17.11.2022 - згідно з п. 2.4.2 договору - на суму 1240166,75 грн (а.с.33).

Позивач на підтвердження факту направлення відповідачу рахунків надав скріншоти електронних листів, відправлених 28.09.2022 (а.с.27), 17.11.2022 (а.с.34) з електронної пошти на електронну адресу .

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем вказані рахунки оплачені наступним чином:

- за платіжним документом від 05.10.2022 № 2540 сплатив 1240166,75грн - по рахунку № ЦЗВМБ-111/п від 28.09.2022 (а.с.28);

- за платіжним документом від 25.01.2023 №105 сплатив 1240166,75грн - по рахунку № ЦЗВМБ-214/п від 17.11.2022 (а.с.35).

Згідно з актом приймання-передачі металів чорних вторинних №1 від 20.10.2022 позивач передав відповідачу продукцію на загальну суму 298261,23 грн (а.с.29).

Згідно з актом приймання-передачі металів чорних вторинних №2 від 20.10.2022 позивач передав відповідачу продукцію на загальну суму 305521,72 грн (а.с.30).

Згідно з актом приймання-передачі металів чорних вторинних №3 від 26.10.2022 позивач передав відповідачу продукцію на загальну суму 266315,04 грн (а.с.31).

Згідно з актом приймання-передачі металів чорних вторинних №4 від 27.10.2022 позивач передав відповідачу продукцію на загальну суму 270090,50 грн (а.с.32).

Як зазначає позивач в позовній заяві, перша попередня оплата здійснена НВП "Фероліт" відповідно до умов договору.

Позивач у позові вказує, що у період 20.10.2022 - 27.10.2022 було відвантажено брухт сталевий на загальну суму 1140188,49грн, що складає більше ніж 80% від суми останньої попередньо здійсненої оплати.

Позивач вказує, що в порушення умов п. 2.4.5 договору протягом 5 банківських днів (з 18.11.2022 по 24.11.2022) НВП "Фероліт" не провело другу попередню оплату на суму 1240166,75грн (без ПДВ), оплата здійснена лише 25.01.2023.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що за порушення Покупцем строків оплати за Товар та/або послуги щодо організації навантаження Товару, визначених пунктами 2.4, 2.5 цього Договору, Продавець має право стягнути з Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення виконання зобов`язання, за кожен день прострочення.

У зв`язку з неналежним виконанням покупцем зобов`язань за договором позивач нарахував відповідачу 103630,37грн пені за порушення строків другої попередньої оплати за Товар у сумі 1240166,75грн за період з 25.11.2022 по 24.01.2023.

З метою досудового врегулювання спору позивач засобами поштового зв`язку звернувся до відповідача з претензією від 27.09.2023 № ЦЗВ-20/3597 (а.с. 20-23) з вимогою сплатити пеню у сумі 103630,37 грн.

Позивач вказує, що відповідач претензію залишив без задоволення, сплату пені не провів.

Заперечуючи проти позовної заяви, відповідачем було подано відзив (а.с. 86-98), у якому останній просив зменшити заявлений позивачем розмір пені, посилаючись на те, що позивач не поніс збитків внаслідок прострочення попередньої оплати, просив врахувати, що підприємство відповідача працює в умовах воєнного стану.

Відповідач також вказав, що внаслідок масованих ракетних обстрілів енергетичної інфраструктури України збройними силами рф, які відбулись 10.10.2022, 23.11.2022, 16.12.2022, було пошкоджене обладнання ПС Кременчук, що призвело до настання режиму системної аварії і аварійного відключення споживачів електричної енергії, в тому числі і НВП "Фероліт". Після відновлення енергопостачання було введено режим обмеження енергоспоживання нарівні 1-1,25 Мвт*годину на період до 27.02.2023; а при нормальному режимі енергоспоживання підприємства складало 4-4,3 Мвт* годину. Основні споживачі електроенергії, основні виробничі потужності та допоміжне обладнання на підприємстві не можуть працювати без електроенергії. Відсутність електричної енергії з 10.10.2022 позбавило підприємство відповідача можливості здійснювати господарську діяльність і виконати прийняті на себе зобов`язання по укладеним господарським договорам, вплинуло на спроможність своєчасного ведення розрахунків. Виробнича діяльність НВП "Фероліт" на час режиму системної аварії і аварійного відключення споживачів електричної енергії була відсутня. Все це також ускладнювало можливість відповідача здійснювати оплату по договору. Не зважаючи на скрутне становище, яке виникло на підприємстві "Фероліт" в результаті масованих ракетних обстрілів ПС Кременчук 330/154/35/10 кВ, що призвело до настання режиму системної аварії і аварійного відключення споживачів електричної енергії, відповідач при першій можливості сплачував рахунки позивача і не допускав в подальшому порушення платіжної дисципліни.

Відповідачем було надано до відзиву копії: листа НВП "Фероліт" від 30.06.2023 №700, листа Кременчуцької районної військової адміністрації Полтавської області від 07.07.2023 №1823/01-33, листа Головного управляння Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області.

Як вже зазначалося раніше, частково задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції прийняв до уваги загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, дійшов висновку, що справедливим і розумним у контексті обставин даної справи буде зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій (пені) на 50% від сум, визначених позивачем та визнаних обґрунтованими судом, а саме пені до 51816,00грн.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю правових висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке.

Предметом розгляду у цій справі є питання щодо наявності або відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій (пені) у зв`язку із неналежним виконанням договору купівлі-продажу №ПВРЗ (ВМТПЗ-99.2022-ЮВ) від 26.09.2022 у розмірі 103630,37грн

Враховуючи, що заявником апеляційної скарги судове рішення оскаржується лише в частині відмовлених позовним вимог (зменшення розміру штрафних санкцій), з урахуванням вимог ст. 269 ГПК України судова колегія переглядає рішення суду лише в зазначеній частині.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст.ст. 626 - 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 217 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) визначає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Частина 2 зазначеної статті визначає такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Застосування штрафних санкцій, спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України).

Згідно зі ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції погодився як з доводами позивача відносно доведеності підстав для застосування відповідальності, передбаченої п. 5.2. договору у вигляді пені, за порушення строків другої частини попередньої оплати за товар за період з 25.11.2022 по 24.01.2023, так і з правильністю розрахунку суми пені в загальній сумі 103630,37грн

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач не погоджується із зменшенням розміру належної до стягнення пені на 50% від заявленого в позові.

При цьому, заперечення апелянта у сукупності зводяться до того, що позивач не згоден з застосуванням дискреційних повноважень суду, передбачених ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з аргументами скаржника щодо відсутності підстав для зменшення заявленого розміру штрафних санкцій, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; строк прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання, відповідність/невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (в тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Згідно з п. 13 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17 зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №924/414/19.

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов`язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 ГК України).

При цьому, обов`язково варто розмежовувати вимоги про стягнення основної суми боргу і збитків. Аналіз судової практики дає підстави для висновку про недопустимість ототожнення збитків з несплаченими за товар грошовими сумами, які іменуються заборгованістю.

Цивільні та господарські відносини у країні ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми в якості неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (постанова Верховного Суду від 21.10.2019 року по справі №910/1005/19).

Суд першої інстанції встановив, що позивачем не було надано і матеріали справи не містять жодних доказів ані про розмір своїх збитків у зв`язку з простроченням оплати, ані про факт їх (збитків) наявності у нього.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що зменшення неустойки судом перш за все спрямовано на забезпечення пропорційності та справедливості, перешкоджаючи її перетворенню на надмірний тягар для відповідача та джерело доходу для позивача, а не звільнення від відповідальності, чого не відбувалося у даному випадку.

Місцевий суд правомірно встановив і взяв до уваги, що зобов`язання було повністю виконане відповідачем, прострочення оплати здійснювалося не щодо поставленого товару, а щодо внесення передоплати.

Крім того, відповідачем було допущено прострочення внесення передоплати лише щодо одного з двох виставлених позивачем рахунків.

Також судом першої інстанції правильно враховані надані копії листів НВП "Фероліт" від 30.06.2023 №700, Кременчуцької районної військової адміністрації Полтавської області від 07.07.2023 №1823/01-33, Головного управляння Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області від 12.07.2023 №61-20.13-1693/61-20.02, на підтвердження впливу обмеження електропостачання виробничої діяльності відповідача, які не були спростовані апелянтом.

Щодо вказаної місцевим судом "незначності строку прострочення", колегія суддів зазначає, що це оцінночна категорія щодо конкретних індивідуальних обставин та сама по собі незгода позивача з такою оцінкою не спростовує правомірність врахування судом цієї обставини для обґрунтування зменшення.

Доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, щодо відсутності у даній справі належних доказів настання дії непереборної сили (форс-мажорних обставин), які зумовили б підстави для звільнення від відповідальності НВП "Фероліт", судова колегія вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції було враховано посилання та докази відповідача на підтвердження того, що внаслідок ракетних обстрілів енергетичної інфраструктури було пошкоджене обладнання ПС Кременчук, що призвело до настання режиму системної аварії і аварійного відключення споживачів електричної енергії, в тому числі і НВП "Фероліт".

При цьому, хоча суд відхилив посилання відповідача на форс-мажорні обставини з тих підстав, що одне лише передбачене законом віднесення введеного воєнного стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану унеможливлює виконання конкретного договору, у той же час, суд прийняв до уваги, що стягнення з відповідача значних сум штрафних санкцій під час воєнного стану може призвести до негативних наслідків для нього, тоді як для позивача не матиме негативних наслідків зменшення розміру пені.

Судова колегія зазначає, що апеляційна скарга не містить жодних конкретних аргументів, у чому саме полягає неправильне (безпідставне) застосування судом дискреційних повноважень за ст. 233 Господарського кодексу України та ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України при зменшенні суми стягуваного штрафу.

Апеляційний господарський суд також приймає до уваги, що про необхідність такого зменшення із зазначенням підстав (підтверджених належними доказами) вказував відповідач у відзиві на позов, тоді як місцевий суд не здійснював зменшення за власною ініціативою, як помилково вказує позивач в апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції містить належну аргументацію як стосовно наявності підстав для зменшення штрафу, так і розміру зменшення. При цьому, таке обґрунтування відповідає правовому підходу, викладеному Верховним Судом в постанові від 06.09.2019 у справі №910/16925/18 та положенням п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, ст. 15 Господарського процесуального кодексу України та не було спростовано скаржником в ході апеляційного перегляду справи.

Крім того, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України не встановлюють збитковість діяльності відповідача як обов`язкову умову для зменшення пені - ця обставина серед інших може враховуватися судом та посилання на випадки такого врахування (збитковості) в інших справах не мають взагалі відношення до обґрунтування неправильності оскаржуваного рішення.

Також, колегія суддів звертає увагу, що статус позивача сам по собі в силу принципу рівності сторін і характеру спірних господарських правовідносин (продаж металобрухту, а не здійснення перевезень, що мають стратегічне значення) ніяким чином не обмежує суд у застосуванні дискреційних повноважень щодо зменшення пені.

Отже, з урахування викладеного, колегія суддів вважає, що місцевим судом обґрунтовано застосування дискреційного повноваження, а саме, щодо зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій (пені) на 50% від загальної суми 103630,37грн, що відповідає принципу пропорційності.

В свою чергу, апелянт не спростував викладених судом підстав зменшення та не обґрунтував наявність порушень норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги, по суті, ґрунтуються на незгоді позивача з оцінкою та внутрішнім переконанням суду щодо можливості здійснення зменшення пені.

Суд апеляційної інстанції, з огляду на обставини даної справи, вважає, що присудження до стягнення пені у зменшеному на 50% розмірі, відповідає вимогам чинного законодавства України, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, способом стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань, а також засобом недопущення використання штрафних санкцій, як інструменту отримання безпідставних доходів.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення в частині зменшення заявленої позивачем суми штрафних санкцій прийняте господарським судом першої інстанції відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга АТ "Українська залізниця" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Полтавської області від 06.02.2024 у справі №917/2116/23 слід залишити без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.02.2024 у справі №917/2116/23 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 06.02.2024 у справі №917/2116/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін