СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Харків Справа № 922/194/24

Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у складі

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Хачатрян В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (вх. №1016 Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 29.03.2024 (повний текст складено 29.03.2024, суддя Калантай М.В.) у справі №922/194/24,

за позовом: Ремонтно-будівельного підприємства "Мостокран-1" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, м.Харків,

до: Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", м.Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш", м.Харків

про: стягнення 194 234,30 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Ремонтно-будівельне підприємство "Мостокран-1" у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" про стягнення 194234,30 грн, з яких: 183189,53 грн основного боргу, 9159,48 грн пені, 1003,52 грн річних процентів від простроченої суми, 881,77 грн інфляційних втрат.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем, як правонаступником замовника за договором про надання послуг №235-10/20 від 09.06.2020, своїх зобов`язань щодо оплати наданих послуг відповідно до Акту приймання виконаних будівельних робіт, підписаного сторонами даного договору 28.07.2021.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 29.03.2024 у справі №922/194/24 позов задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (61037, м.Харків, пр.Героїв Харкова, буд.199, код 05762269) на користь Ремонтно-будівельного підприємства "Мостокран-1" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (61046, м.Харків, вул.Єнакіївська, буд.1, офіс 202, код 32867605) 183189,53 грн основного боргу, 4579,74 грн пені, 1003,52 грн річних процентів від простроченої суми, 881,77 грн інфляційних втрат, 3028,00 грн судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

Під час розгляду справи Господарський суд Харківської області встановив, що матеріалами справи підтверджується наявність у замовника за договором заборгованості перед позивачем у загальному розмірі 194234,30 грн, з яких: 183189,53 грн основного боргу, 9159,48 грн пені, 1003,52 грн річних процентів від простроченої суми, 881,77 грн інфляційних втрат. Місцевий господарський суд вказав про правомірність звернення з позовною заявою саме до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", оскільки він є правонаступником замовника за Договором - Державного підприємства "Завод "Електроважмаш". Одночасно суд першої інстанції зазначив про необхідність зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені, що підлягає до стягнення з відповідача, на 50% від заявленої позивачем суми пені.

Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" з відповідним рішенням суду не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову або зменшити суму стягнення.

В обґрунтуванні апеляційної скарги вказує про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" не є правонаступником усіх зобов`язань Державного підприємства "Завод "Електроважмаш". Одночасно апелянт звертає увагу про надання судом першої інстанції неналежної правової оцінки обставині відсутності його вини у несвоєчасному виконанні договірних зобов`язань, як передумови звільнення від відповідальності за неналежне виконання таких договірних зобов`язань.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.04.2024 у справі №922/194/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (вх. №1016 Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 29.03.2024 у справі №922/194/24; постановлено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (вх. №1016 Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 29.03.2024 у справі №922/194/24 здійснювати у порядку письмового провадження без виклику учасників справи; запропоновано позивачу надати відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України; витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/194/24.

23.05.2024 від Ремонтно-будівельного підприємства "Мостокран-1" у формі товариства з обмеженою відповідальністю надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити рішення Господарського суду Харківської області від 29.03.2024 року по справі №922/194/24 за позовом Ремонтно-будівельного підприємства "Мостокран-1" у формі товариства з обмеженою відповідальністю до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" про стягнення коштів без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" без задоволення.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставин спору.

09.06.2020 між Ремонтно-будівельним підприємством "Мостокран-1" у формі товариства з обмеженою відповідальністю , як виконавцем, та Державним підприємством "Завод "Електроважмаш", як замовником, було укладено Договір про надання послуг №235-10/20 (надалі - Договір), за умовами якого Виконавець зобов`язувався за дорученням Замовника на власний ризик надати послуги у відповідності до умов договору, а Замовник зобов`язувався прийняти ці послуги та оплатити їх.

Відповідно до пункту 1.2 Договору його предметом є послуги з ремонту підкранової колії із заміною квадрата 60 пог. м. 60X60, проліт 2, корп. №4 цех 009, інв №010004.

Загальна вартість Договору складає: 156000,00 грн Найменування, обсяги та ціна послуг зазначені у (Додатку №2), який є невід`ємною частиною цього Договору (пункти 2.1, 2.2 Договору).

Згідно з пунктом 4.1 Договору приймання-передача наданих послуг здійснюється сторонами протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання замовником письмового повідомлення про надання послуг за даним Договором.

Відповідно до Акту приймання виконаних будівельних робіт липень (форма КБ-2в), а також Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за липень (форма КБ-3), які були підписані сторонами 28.07.2021, позивачем фактично були надані послуги за Договором на суму 183189,53 грн.

З вищевказаних документів вбачається, що замовником послуги на вказану суму були прийняті без зауважень.

За умовами пункту 5.1 Договору замовник здійснює оплату послуг Виконавцем в розмірі 100 (ста) відсотків від їх загальної вартості протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання рахунку після підписання актів виконаних робіт за Договором.

Позивачем було складено рахунок на оплату №9 від 28.07.2021 на суму 183189,53 грн, проте докази його вручення відповідачу у матеріалах справи відсутні.

Разом із тим, позивач направив до відповідача лист вих. №3 від 19.06.2023 з вимогою оплатити надані за Договором послуги протягом 10 календарних днів з дати отримання листа.

Вказаний лист отримано відповідачем 23.06.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

За таких обставин, заборгованість мала бути сплачена до 03.07.2023 (включно).

Проте відповідач у вказаний строк надані позивачем послуги не оплатив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмір 183189,53 грн.

За таких обставин, позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача, як правонаступника Замовника за Договром, на свою користь 183189,53 грн основного боргу, 9159,48 грн пені, 1003,52 грн річних процентів від простроченої суми, 881,77 грн інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів зазначає про таке.

Статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК УКраїни) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що за умовами Договору позивачем були надано послуги з ремонту підкранової колії на загальну суму 183189,53 грн.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг з ремонту за Договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У зв`язку з цим, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про наявність у замовника основного боргу за Договором у розмірі 183189,53 грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.5 Договору передбачено, що за порушення строку оплати послуг, передбачених цим Договором, Виконавець має право пред`явити Замовнику вимоги про сплату пені у розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, але не більше 5% від несплаченої суми.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 7.4 Договору, у разі порушення строку оплати послуг, передбачених цим Договором, Виконавець має право вимагати оплату 1% річних та інфляційні витрати.

На підставі вищевказаних норм законодавства та положень Договору, з огляду на допущене замовником прострочення оплати отриманого за Договором товару, позивач правомірно здійснив нарахування 9159,48 грн пені (розмір якої відповідно до п.7.5 Договору обмежено 5% від несплаченої суми (183189,53 грн), оскільки сума пені за період у розмірі ), 1003,52грн. річних процентів від простроченої суми за період з 04.07.2023 по 19.01.2024, а також 881,77грн. інфляційних втрат за період липень-грудень 2023 року.

Перевіривши розрахунки вищевказаних сум, суд першої інстанції законно визнав їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність у замовника за Договором заборгованості перед позивачем у загальному розмірі 194234,30 грн, з яких: 183189,53 грн основного боргу, 9159,48 грн пені, 1003,52 грн річних процентів від простроченої суми, 881,77 грн інфляційних втрат.

Всупереч аргументам апелянта, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності звернення з позовною заявою саме до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", оскільки він є правонаступником замовника за Договором - Державного підприємства "Завод "Електроважмаш".

Так, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.03.2021 №248-р "Про погодження перетворення державного підприємства "Завод "Електроважмаш" в акціонерне товариство" було погоджено пропозицію Фонду державного майна щодо перетворення державного підприємства "Завод "Електроважмаш" в акціонерне товариство у процесі приватизації.

26.08.2021 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про проведення державної реєстрації юридичної особи, яка утворена в результаті перетворення - Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш".

При цьому, до даного Реєстру внесено дані про те, що Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш" є правонаступником Державного підприємства "Завод "Електроважмаш".

Таким чином, Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" () припинено як юридичну особу з 26.08.2021 шляхом реорганізації, що свідчить про перехід всіх його прав та обов`язків до правонаступника - Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" ().

У подальшому правонаступником Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" () стало Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" (AT "Укренергомашини") ().

Суд зазначає, що питання правонаступництва між Акціонерним товариством "Завод "Електроважмаш" та Акціонерним товариством "Українські енергетичні машини" неодноразово досліджувалось судами.

Зокрема, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.03.2023 у справі № 922/3979/21 залишено без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції, якими встановлені наступні обставини.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 за № 1005-р "Про погодження реорганізації акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до акціонерного товариства "Турбоатом", погоджено пропозицію Фонду державного майна щодо реорганізації акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" (код згідно з ) після завершення перетворення державного підприємства "Завод "Електроважмаш" у процесі приватизації шляхом приєднання до акціонерного товариства "Турбоатом" (код згідно з ).

Протоколом позачергових загальних зборів АТ "Українські енергетичні машини" (попередня назва АТ "Турбоатом") від 01.12.2021 № 31/2021 прийнято рішення, зокрема, про затвердження Передавального акту балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів від АТ "Завод "Електроважмаш" до АТ "Українські енергетичні машини".

Згідно з пунктом 1 цього Передавального акту, правонаступництво щодо майна, усіх залишків, прав та обов`язків, АТ "Завод "Електроважмаш" переходить правонаступнику - (АТ "Українські енергетичні машини" з моменту затвердження даного Передавального акту з 01.12.2021, а саме поточна кредиторська заборгованість за розрахунками за товари, роботи, послуги на суму 662 717 тис. грн.

Відповідно до пункту 4 Передавального акту, всі підтверджені належним чином права, обов`язки, зобов`язання Товариства, що приєднується, а також права, обов`язки, зобов`язання інших осіб в частині правовідносин з Товариством, що приєднується, переходять в повному обсязі до Товариства-правонаступника навіть у випадку, якщо вони мали (матимуть) місце після дати складання Передавального акту або з будь-яких причин не були включені в Передавальний акт.

21.12.2021 проведено спільні позачергові загальні збори АТ "Українські енергетичні машини" та АТ "Завод "Електроважмаш", порядок денний яких серед іншого містить питання внесення змін до статуту АТ "Укренергомашини", шляхом викладення його в новій редакції.

Відповідно до пункту 1.4 статуту АТ "Українські енергетичні машини", затвердженого протоколом спільних позачергових загальних зборів АТ "Українські енергетичні машини" та АТ "Завод "Електроважмаш" від 23.12.2021 №32/2021, АТ "Українські енергетичні машини" є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ "Завод "Електроважмаш" внаслідок приєднання останнього до Товариства відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 № 1005-р "Про погодження реорганізації акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до акціонерного товариства "Турбоатом" (правонаступник АТ "Укренергомашини").

При цьому, згідно з Протоколом спільних позачергових зборів "Завод "Електроважмаш" та АТ "Українські енергетичні машини" від 23.12.2021, що є у вільному доступі на сайті останнього Режим доступу: https://ukrenergymachines.com/investors/229/230/8193, а також у вільному доступі є і чинний Статут АТ "Українські енергетичні машини" Режим доступу:https://ukrenergymachines.com/content/documents/36/3519/files/%D0%A1%D1%82%D0%B0%D1%82%D1%83%D1%82.PDF, де згідно пунктом 1.4 АТ "Українські енергетичні машини" є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ "Завод "Електроважмаш" внаслідок приєднання останнього до Товариства відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 № 1005-р "Про погодження реорганізації акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до акціонерного товариства "Турбоатом".

Відповідно до пункту 4 Передавального акту, всі підтверджені належним чином права, обов`язки, зобов`язання Товариства, що приєднується, а також права, обов`язки, зобов`язання інших осіб в частині правовідносин з Товариством, що приєднуються, переходять в повному обсязі до Товариства-правонаступника навіть у випадку, якщо вони мали (матимуть) місце після дати складання Передавального акту або з будь-яких причин не буди включені в Передавальний акт.

Частиною 4 статті 75 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 106 ЦК України передбачено, що злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади. Законом може бути передбачено одержання згоди відповідних органів державної влади на припинення юридичної особи шляхом злиття або приєднання.

Порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення регламентовано статтею 107 ЦК України, за приписами якої кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до Єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

Отже, законодавець визначив дві форми припинення юридичної особи - в результаті реорганізації або в результаті ліквідації, а також визначив наслідки припинення юридичної особи в результаті реорганізації, які, на відміну від припинення юридичної особи в результаті ліквідації, полягають, зокрема у переході майна, прав і обов`язків до правонаступників. Таким чином, у разі реорганізації юридичної особи шляхом її приєднання факт настання правонаступництва безпосередньо пов`язаний з моментом передання прав та обов`язків від правопопередника до правонаступника.

У разі реорганізації юридичної особи шляхом приєднання складається передавальний акт, який має містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов`язань юридичної особи, що припиняється.

У вирішенні питань, пов`язаних з таким правонаступництвом, судам необхідно здійснювати аналіз доказів переходу відповідних прав і обов`язків (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2020 у справі № 910/4656/14).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.09.2020 у справі № 296/443/16-ц (провадження № 61-16634сво19) дійшов висновку про те, що у статтях 104 ЦК та 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесення запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується.

При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий.

У частині восьмій статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що у разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються.

Водночас при відповідній реорганізації не має значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків, адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.01.2022 у справі № 922/347/21.

Тобто, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий.

Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17.

Верховний Суд вчергове констатує, що чинне законодавство не містить загальної норми щодо моменту виникнення універсального правонаступництва юридичної особи, внаслідок приєднання.

Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а всієї їх сукупності. Отже, при універсальному правонаступництві до правонаступника чи правонаступників переходить усе майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать (незалежно від їх виявлення на момент правонаступництва), на підставі передавального акта. Наведені обставини передують внесенню запису до Реєстру про припинення юридичної особи, яка припиняється в результаті реорганізації.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17, якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до можливостей порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями.

При цьому Велика Палати Верховного Суду в зазначеній постанові визнала помилковим висновок попередніх судових інстанцій про те, що правонаступництво не відбулося за відсутності в Реєстрі запису про припинення юридичної особи, яка реорганізовувалася.

За таких обставин, в контексті застосування статей 104, 107 ЦК України, та беручи до уваги не визначений момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється у зв`язку з реорганізацією, суд вважає, що такий момент сам по собі не може пов`язуватися з внесенням запису до державного реєстру про припинення реорганізованої юридичної особи. Зазначене кореспондується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 14.09.2020 у справі №296/443/16-ц, від 04.11.2020 у справі №922/817/18.

Отже для вирішення питання щодо можливості процесуального правонаступництва суд у кожному конкретному випадку має аналізувати фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права, зокрема відомості первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення, перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника. Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №922/817/18.

У даному випадку, з метою виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 № 1005 "Про погодження реорганізації акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до акціонерного товариства "Турбоатом", наказом Фонду від 01.12.2021 №2143 "Щодо АТ "Завод "Електроважмаш" ()" затверджено Передавальний акт балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів від АТ "Завод "Електроважмаш" до АТ "Українські енергетичні машини", згідно з яким усі активи, зобов`язання, майно, права та обов`язки товариства, що приєднується, передаються товариству-правонаступнику, а саме, АТ "Українські енергетичні машини" в порядку та на умовах, встановлених чинним законодавством України з дати затвердження та підписання передавального акта.

Колегія суддів звертає увагу, що із протоколу позачергових загальних зборів АТ "Українські енергетичні машини" (попередня назва - АТ "Турбоатом") від 01.12.2021 №31/2021 вбачається прийняття рішення, зокрема, про затвердження Передавального акту балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів від АТ "Завод "Електроважмаш" до АТ "Українські енергетичні машини".

Передавальний акт затверджено як АТ "Українські енергетичні машини", так і Фондом державного майна України (наказ №2143 від 01.12.2021).

Отже, у спірних правовідносинах правонаступництво щодо майна, усіх залишків, прав та обов`язків, акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" перейшло правонаступнику - акціонерному товариству "Українські енергетичні машини" з моменту затвердження даного Передавального акту, а саме - з 01.12.2021.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16.03.2023 у cправі №922/3979/21 та від 18.08.2023 у справі №922/4650/21.

Частиною 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, належним відповідачем у справі про стягнення заборгованості, що виникла на підставі Договору про надання послуг №235-10/20 від 09.06.2020, укладеного позивачем з Державним підприємством "Завод "Електроважмаш" (), є саме Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" (), як правонаступник замовника.

Колегія суддів не погоджується з аргументами апелянта про надання судом першої інстанції неналежної правової оцінки обставині відсутності його вини у несвоєчасному виконанні договірних зобов`язань з огляду на таке.

За позицією відповідача, його має бути звільнено від відповідальності, посилаючись на лист Торгово-промислової палати України (далі - ТПП України) від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1, відповідно до якого ТПП України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Проте, як вбачається зі змісту даного листа, введення воєнного стану в Україні є форс-мажорною обставиною для суб`єктів господарської діяльності лише у випадку, якщо виконання договірного зобов`язання стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких обставин.

Між тим, відповідачем не надано доказів того, що саме внаслідок введення воєнного стану він об`єктивно був позбавлений можливості виконати своє зобов`язання перед позивачем.

У постановах Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 та від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 30.11.2021 у справі №913/785/17.

Наданий відповідачем Сертифікат Харківської ТПП №6300-22-1122 стосується наявності для відповідача форс-мажорних обставин щодо виконання ним зобов`язання зі сплати податку на прибуток за 1 квартал та 1 півріччя 2022 року, у термін 29.07.2022, 19.08.2022, а не зобов`язання перед позивачем за Договором про надання послуг №235-10/20 від 09.06.2020.

Відтак, посилання відповідача на форс-мажорні обставини у вигляді воєнного стану, є необґрунтованими.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення господарсько-правової відповідальності, в якому він просить зменшити розмір заявлених позивачем сум пені, процентів річних та інфляційних втрат до 5%.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами. Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка наявним доказам, якими заявник обґрунтовує свої заперечення.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач просить зменшити розмір пені, посилаючись на те, що він включений до переліку об`єктів великої приватизації державної власності, а стягнення надмірних штрафних санкцій в результаті приватизації завдасть збитків державі внаслідок недоотримання реальної вартості підприємства. Зазначає, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та запровадженням воєнного стану товариство перебуває у тяжкій економічній ситуації, та посилається на існування форс-мажорних обставин у зв`язку з вказаними подіями. Зазначає, що відповідач неодноразово піддавався ворожим обстрілам, про що свідчать витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Як наслідок, відповідач не може здійснювати нормальну господарську діяльність, в тому числі й не може своєчасно розрахуватися з позивачем.

Також, суд приймає до уваги, що неможливість відповідача здійснити оплату податку на прибуток свідчить про скрутний фінансовий стан АТ "Українські енергетичні машини".

Крім того, з наданих відповідачем до матеріалів справи копій витягів з єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження 0000247, номер кримінального провадження 002603, номер кримінального провадження 0001240, номер кримінального провадження 0000817, номер кримінального провадження 0000687, номер кримінального провадження 0000725 та рапортів працівників поліції від 13.03.2023, від 10.02.2023 вбачається, що територія АТ "Українські енергетичні машини" систематично піддається ворожим обстрілам, внаслідок чого пошкоджено майно товариства.

Вказані обставини впливають на господарську діяльність відповідача, а також на можливість останнього виконувати свої зобов`язання за Договором.

Ураховуючи вищенаведене, зважаючи на обґрунтованість наведених у клопотанні про зменшення розміру пені обставин, а також приймаючи до уваги неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, суд першої інстанції дійшов підставного висновку щодо необхідності зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені, що підлягає до стягнення з відповідача, на 50% від заявленої позивачем суми пені.

Таке зменшення розміру пені суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Аналогічна правова позиція суду знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 6-1120цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 703/1181/16-ц, від 20.03.2019 у справі №761/26293/16-ц, постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №916/2283/18, від 12.06.2019 у справі №904/4085/18.

Отже, з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 4579,74грн. (9159,48грн. х 50%).

Щодо заяви про зменшення заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, суд зауважує, що вказані нарахування за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, проценти та інфляційні, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а тому вони не можуть бути зменшені судом за клопотанням сторони.

У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 29.03.2024 у справі №922/194/24 має бути залишене без змін.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 29.03.2024 у справі №922/194/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.С. Хачатрян