РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2024 м. КиївСправа № 910/5180/24

За позовом: державного підприємства "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ПАВЛОГРАДСЬКИЙ ХІМІЧНИЙ ЗАВОД";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "МІНДИЗАЙНУ";

про: стягнення 232.803,09 грн.

Суддя Сергій Балац

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У:

Державне підприємство "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ПАВЛОГРАДСЬКИЙ ХІМІЧНИЙ ЗАВОД" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "МІНДИЗАЙНУ" (далі - відповідач) про стягнення 232.803,09 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено виконання зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором на виготовлення поліграфічної продукції від 25.08.2021 № 369621, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 232.803,09 грн., з яких: 164.414,00 грн. - основна заборгованість у вигляді попередньої оплати, 11.432,40 грн. - 3 % річних та 56.956,69 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду від 29.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/5180/24 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Ухвала про відкриття провадження у даній справі надсилалися судом відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, укладено договір на виготовлення поліграфічної продукції від 25.08.2021 № 369621 (далі - Договір), відповідно до предмету якого відповідач зобов`язується виготовити рекламну поліграфічну продукцію (товар) з фірмовою символікою позивача по індивідуальному замовленню позивача та передати її у власність, а позивач прийняти та оплатити продукцію, зазначену у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договору (п. 1.1 Договору).

Специфікацією від 25.08.2021 № 1 до Договору визначений порядок розрахунку, а саме:

- 50 % передоплати протягом 10 робочих днів після отримання рахунку-фактури;

- решта 50 % від суми - протягом 10 робочих днів після підписання акту приймання-передачі наданих послуг або підписання видаткової накладної.

Пунктом 2 додаткової угоди від 01.12.2021 № 1 до Договору передбачено, що сума Договору складає 682.422,00 грн.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов`язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, позивачем здійснено 50 % передоплати за Договором в загальній сумі 341.211,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій, а саме:

- від 23.10.2021 № 22154 на суму 2.705,00 грн.;

- від 23.10.2021 № 22157 на суму 3.925,50 грн.;

- від 23.10.2021 № 22158 на суму 4.680,00 грн.;

- від 23.10.2021 № 22156 на суму 15.000,00 грн.;

- від 23.10.2021 № 22155 на суму 31.636,00 грн.;

- від 02.12.2021 № 23373 на суму 7.513,50 грн.;

- від 02.12.2021 № 23372 на суму 275.751,00 грн.

Проте, послуги за Договором відповідачем надані частково на суму 176.797,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 29.12.2021 № 1, який підписаний сторонами, скріплений відбитками їх печаток та наявний в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Оскільки відповідачем не надані в повному обсязі послуги за Договором, які оплачені позивачем, останній звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості у вигляді попередньої оплати в сумі 164.414,00 грн.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 11.432,40 грн. та інфляційних втрат в сумі 56.956,69 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням наступного.

Позивач вважає, що після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг від 29.12.2021 № 1 та ненадання відповідачем послуг в повному обсязі у визначений Договором строк, у відповідача перед позивачем з наступного дня (з 30.12.2021) виникло грошове зобов`язання в розмірі 164.414,00 грн.

Проте, такі висновки позивача є хибними, оскільки за укладеним між сторонами спору Договором у відповідача перед позивачем грошове зобов`язання відсутнє.

Приписами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач стверджує, що звертався до відповідача з претензією про сплату грошових коштів в сумі 164.414,00 грн. на яку відповідачем послуги за Договором не надані.

Проте, вказана претензія не може слугувати належною вимогою про повернення відповідачем позивачу коштів на які не надані послуги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення (опис вкладення до поштових відправлень) таких листів на адресу місцезнаходження відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що належною вимогою повернення відповідачем позивачу заборгованості у вигляді попередньої оплати є дана позовна заява.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту надання відповідачем позивачу послуг за Договором на суму 164.414,00 грн. або повернення відповідачем вказаної суми на користь позивача сторонами спору до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості у вигляді попередньої оплати є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 164.414,00 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем відповідачу вимоги про повернення суми коштів на які не надані послуги, зобов`язання відповідача за Договором було негрошовим.

Таким чином, заявлена позивачем підстава застосування до відповідача відповідальності, зазначеної у ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України стосується порушення грошових зобов`язань, а тому не може бути застосована до порушення не грошових зобов`язань.

Враховуючи викладене позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 11.432,40 грн. та інфляційних втрат в сумі 56.956,69 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи те, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, суд керуючись приписами частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "МІНДИЗАЙНУ" (Україна, 01042, місто Київ, вулиця Саперне Поле, будинок 14/55, ідентифікаційний код: 43928277) на користь державного підприємства "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ПАВЛОГРАДСЬКИЙ ХІМІЧНИЙ ЗАВОД" (Україна, 51400, Дніпропетровська область, місто Павлоград, Заводська, будинок 44, ідентифікаційний код: 14310112) заборгованість у вигляді попередньої оплати в сумі 164.414 (сто шістдесят чотири тисячі чотириста чотирнадцять) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3.492 (три тисячі чотириста дев`яносто дві) грн. 05 коп.

3. У задоволенні решти вимог відмовити повністю.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Cуддя Сергій Балац