ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2024 р. Справа№ 911/2144/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 11.06.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

на рішення Господарського суду Київської області

від 23.03.2023 (повний текст складено та підписано 27.06.2023)

у справі №911/2144/22 (суддя А.Ю. Кошик)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

прo стягнення 295 589 121,65 грн (збільшено до 737 493 314,48 грн)

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області звернулось з позовом Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" прo стягнення 295 589 121,65 грн.

В процесі розгляду справи позивачем було подано заяву № 02-4-1/499 від 01.12.2022 року про збільшення позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.03.2023 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" прo стягнення 295 589 121,65 грн (збільшено до 737 493 314,48 грн) задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 595 768 068,73 грн боргу, 103 225 643,99 грн 20% річних за користування чужими коштами, 31 581 540,30 грн пені, 5 023 168,98 грн інфляційних, 1 894 892,48 грн 3% річних та 868 350,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Центренерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2023 у справі №911/2144/22 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте місцевим судом з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому скаржник вказав, що лише з 01.01.2023, у випадку наявності факту невідпуску електричної енергії, у позивача виникло б право вимоги попередньої оплати.; до цього часу заявлені вимоги не є правомірними та по суті направлені на односторонню відмову від зобов`язання або його зміну, що забороняється ст. 525 ЦК України. Апелянт зазначив, що оскільки вимоги позивача були передчасними та не підлягали виконанню, то і прострочення повернення коштів не відбулось, що також підтверджує неправомірність нарахування штрафних санкцій, процентів та інфляційних втрат; 20% мали б нараховуватись до дати, з якої виникає обов`язок повернути попередню оплату, водночас, після настання такої дати та неповернення коштів, позивач втрачає право на нарахування 20% та має право нараховувати 3% за ч. 2 ст. 625 ЦК України. До того ж скаржник зазначив про безпідставність стягнення пені, з огляду на положення постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 25.02.2022 № 332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану", у відповідності до пп. 16 п. 1 якої, на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надано таку настанову: зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2023 апеляційну скаргу у справі №911/2144/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2023 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

03.08.2023 матеріали справи №911/2144/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

06.09.2023 через підсистему "Електронний суд" від скаржника надійшли додаткові пояснення у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2023 у справі №911/2144/22 та призначено судове засідання на 31.10.2023.

02.10.2023 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

23.10.2023 на адресу суду від відповідача (апелянта) надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 911/1359/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2023 клопотання Публічного акціонерного товариства "Центренерго" задоволено. Зупинено провадження у справі № 911/2144/22 до прийняття рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 911/1359/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2024 поновлено апеляційне провадження у справі №911/2144/22. Розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2023 у справі №911/2144/22, призначено на 11.06.2024.

10.06.2024 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів дії обставин непереборної сили, а саме: сертифікат № 3200-24-0892 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили); повідомлення про настання форс - мажорних обставин від 29.11.2022 № 2/2959; докази направлення повідомлення про настання форс - мажорних обставин від 29.11.2022 № 2/2959 та сертифікату № 3200-24-0892 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) позивачу.

Згідно з положеннями частина 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак у порушення вищезазначених приписів законодавства відповідач не надав доказів неможливості подання таких документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи викладене, долучені відповідачем докази, не приймаються судом апеляційної інстанції, а відтак і всі доводи останнього, які на них ґрунтуються, не можуть розцінюватися як обґрунтовані.

У судове засідання 11.06.2024 з`явились представники сторін та надали пояснення по справі.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, надані сторонами пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи слідує та встановлено судом, що 17.01.2022 року між НЕК "Укренерго" (позивач) та Публічним акціонерним товариством "Центренерго" (відповідач, продавець) укладено двосторонній Договір №20/22-01-РДД купівлі-продажу електричної енергії (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору його предметом є електрична енергія в обсягах та за ціною, що визначається за результатами аукціону з продажу електричної енергії за двосторонніми договорами на підставі відповідного аукціонного свідоцтва №03-ЕР-170122-15-1-1 та на умовах, що визначені у цьому Договорі.

Продавець гарантує, що має усі необхідні права для продажу електричної енергії за цим Договором, гарантує, що електрична енергія належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та/або юридичними особами, а також не є предметом будь-якого іншого обмеження або обтяження (п. 1.3 Договору).

Згідно з п. 1.5 Договору під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, однак, стосуються договірних зобов`язань, сторони зобов`язуються керуватися законодавством України, зокрема, Законом України "Про ринок електричної енергії", Правилами ринку, Кодексом системи передачі, Кодексу систем розподілу, Кодексом комерційного обліку електричної енергії та іншими нормативно-правовими актами, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії.

Кожна сторона зобов`язана вжити всіх необхідних заходів (вчинити необхідні дії), що передбачені у Законі України "Про ринок електричної енергії", Кодексі системи передачі, Кодексі систем розподілу, Кодексі комерційного обліку електричної енергії, Правилах ринку та іншими нормативно-правових актах для належного виконання своїх зобов`язань за цим Договором щодо купівлі-продажу електричної енергії, які, зокрема, можуть включати, але не виключно, укладання відповідних договорів, внесення необхідних платежів та гарантій, отримання необхідних дозволів, підтверджень та погоджень, здійснення відповідних повідомлень, реєстрацію та надання необхідної інформації, впровадження програмного забезпечення тощо (п. 1.6 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору продавець зобов`язується відпустити електричну енергію в Об`єднану Енергосистему України, а покупець зобов`язується відібрати електричну енергію з Об`єднаної Енергосистеми України згідно Графіку відпуску/відбору електричної енергії, визначеного у Додатку №1, згідно з п.п. 23 п. 3 Порядку проведення електронних аукціонів з продажу електричної енергії за двосторонніми договорами, затвердженого постановою КМУ від 05.06.2019 року №499.

Згідно з Додатком №1 до Договору "Графік відпуску/відбору електричної енергії на період з " 01" жовтня 2022 року по " 31" грудня 2022 року сторони Договору погодили наступний графік відпуску/відбору електричної енергії за вказаний період:

- Тип графіку продажу - базове навантаження, обсяг - 236 363 МВт/г, ціна за 1 МВт/г (з акцизним податком без ПДВ) 2 100,67 грн., вартість електричної енергії (з акцизним податком і без ПДВ - 496 473 390,61 грн., 20% ПДВ - 99 294 678,12 грн., всього вартість електроенергії (з акцизним податком і ПДВ - 595 768 068,73 грн. При цьому гарантійний внесок складає 206 817 625,00 грн. без ПДВ. ПДВ гарантійного внеску - 41 363 525,00 грн.

Відповідно до п. 3.2 Договору оплата за електричну енергію проводиться покупцем грошовими коштами у національній валюті України на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у Розділі 10 цього Договору шляхом перерахування грошових коштів в розмірі вартості 100% всього обсягу електричної енергії, передбаченої цим Договором (за вирахуванням суми гарантійного внеску) протягом 2-х банківських днів з дати укладання цього договору.

Відпуск електричної енергії здійснюється продавцем покупцю, а покупець має право відбору електричної енергії за умови її оплати протягом двох робочих днів з дати укладення цього Договору.

19.01.2022 року НЕК "Укренерго" згідно з платіжним дорученням №3051 перерахувала на розрахунковий рахунок відповідача 347 586 918,73 грн. з призначенням платежу - "електрична енергія (100% від вартості електричної енергії за жовтень-грудень 2022 року) зг. дог. Від 17.01.2022 №20/22-01-РД в т.ч. ПДВ 20% - 57 931 153,12".

20.01.2022 року продавець повідомив покупця листом №24/183 про надходження на свій поточний рахунок від організатора аукціонних торгів - ТОВ "Українська енергетична біржа" гарантійного внеску НЕК "Укренерго" на суму 206 817 625,00 грн. (сплата яких передбачена Договором, Порядком проведення електронних аукціонів з продажу електричної енергії №499). Вказані кошти були перераховані покупцем відповідно до платіжного доручення №20 від 17.01.2022 року ТОВ "Українська енергетична біржа".

За умовами абз. 2 п. 3.4 Договору покупець не пізніше 3 (трьох) банківських днів після надходження на розрахунковий рахунок продавця суми гарантійного внеску, додатково перераховує продавцю суму у розмірі 20% сплаченого гарантійного внеску. В розумінні цього Договору зазначені 20% є сумою ПДВ, визначеною у Додатку №1 до цього Договору.

21.01.2022 року, на виконання умов договору, позивачем було перераховано відповідачу 41 363 525,00 грн. з призначенням платежу - "електрична енергія (ПДВ на гарантійний внесок) зг. дог. Від 17.01.2022 №20/22-01-РД без ПДВ".

Відтак, НЕК "Укренерго" у повному обсязі виконала свої грошові зобов`язання щодо оплати придбаної на електронному аукціоні електричної енергії, сплативши за умовами Договору суму у розмірі 595 768 068,73 грн. з ПДВ.

Відповідно до абзацу 2 п. 2.1 Договору продавець має право в односторонньому порядку на зменшення обсягу відпуску/відбору електричної енергії покупцю у разі, якщо собівартість виробництва електричної енергії у продавця є більшою, ніж ціна (вартість) електричної енергії, визначеної в цьому Договорі, з технічних причин, з інших причин чи обставин. За таких обставин обсяг(и) електричної енергії, який підлягає зменшенню та період(и) зменшення відпуску/відбору, визначаються продавцем. Про зменшення відпуску/відбору електричної енергії в певних обсягах та за певний період(и) продавець має право повідомити покупця не пізніше ніж за тридцять днів до дати такого зменшення відпуску/відбору електричної енергії.

Листом №24/2113 від 30.08.2022 року продавець повідомив покупця, що оскільки у нього існують причини та обставини для зменшення обсягу відпуску/відбору електричної енергії в обсягу та за період, визначений продавцем, тому керуючись абзацом 2 п. 2.1 Договору продавець зменшує відпуск/відбір електричної енергії, передбаченої Договором, на 79 715 МВт*год за період з 01 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2022 року (тобто за зазначений період відпуск/відбір електричної енергії не буде здійснюватися). Вказаний лист отримано на електронну пошту покупця 31.08.2022 року за вх. №48240/01, пізніше було отримано лист поштовим відправленням.

Відповідно до п. 4.2 Договору передбачено, що у разі наявності факту невиконання продавцем зобов`язань щодо відпуску обсягів електричної енергії (одностороннє зменшення продавцем обсягів вілпуску/відбору електричної енергії) продавець зобов`язується у строк п`ятнадцять банківських днів з дати отримання від покупця вимоги в письмовій формі, повернути на поточний рахунок покупця, зазначений у Розділі 10 цього Договору, грошові кошти, сплачені покупцем, на користь продавця, за обсяг електричної енергії, невідпушеної на відповідному етапі вілпуску/відбору та сплатити покупцю за користування грошовими коштами, які отримані як оплата за електричну енергію, проценти в розмірі 20% річних від загальної суми коштів, отриманих за договором, що розраховується за період з дати фактичного перерахування коштів на рахунок продавця, до дати фактичного повернення (в розумінні ст. 536 Цивільного кодексу України). Відтак 26.09.2022 року відповідач мав повернути на поточний рахунок позивача кошти із нарахованими процентами.

Використовуючи право на повернення коштів відповідно до зменшення продавцем обсягу відпуску/відбору електричної енергії покупець звернувся до продавця із листом-вимогою про повернення коштів у сумі вартості зменшеного обсягу відпуску/відбору електричної енергії.

Зокрема, 02.09.2022 року за вих. №01/37753 було складено лист із вимогою повернути протягом 15 банківських днів різницю у вартості зменшеного обсягу відпуску/відбору електричної енергії за період з 01 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2022 року в сумі 200 926 759,26 грн. з ПДВ. Вказану вимогу 05.09.2022 року було спрямовано на електронну поштову адресу продавця, зазначену у договорі. Крім того, 06.02.2022 року вказаний лист направлено поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням (трекінг відправлення: 330) та отриманий продавцем 08.09.2022 року.

Однак, відповідач не повернув позивачеві суму коштів у розмірі 200 926 759,26 грн переплати за зменшення обсягу відпуску/відбору електричної енергії в обсязі та за період, визначений продавцем, а саме з 01.10.2022 року по 31.10.2022 року, а також не сплатив нараховані проценти за користування коштами, як визначено у п. 4.2 Договору.

Відтак позивач звернувся із даним позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача суму основного боргу 595 768 068,73 грн коштів за зменшення обсягу відпуску/відбору електричної енергії в обсязі та за період, визначений продавцем, 103 225 643,99 грн - 20% відсотків за користування чужими коштами від суми договору, 31 581 540,30 грн пені, 5 023 168,98 грн інфляційних нарахувань та 1 894 892,48 грн 3% річних.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на відсутність порушень з його боку, що виключає застосування до нього відповідальності.

Відповідач зазначив, що згідно з п. 3.3 та Додатку 1 Договору період відпуску/відбору електричної енергії становить з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року включно.

У зв`язку з чим, відповідач стверджував, що позивач не був позбавлений можливості довідібрати електричну енергію на фактично сплачену суму у строк до закінчення дії Договору до 31.12.2022 року.

Також відповідач зазначив, що оскільки кінцевий термін виконання зобов`язання (наведеного в позові до подання заяви про збільшення позовних вимог) не настав, зобов`язання відповідача з відпуску електричної енергії не припинено та продовжує існувати, тому вимоги позивача про повернення коштів є передчасними та безпідставними. Оскільки позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій та відсотків є похідними, то вони також не підлягають задоволенню з цих же підстав. Щодо процентів за користування чужими грошовими коштами відповідач також зазначив про неможливість одночасного нарахування процентів як за правомірне так і за неправомірне користування чужими грошовими коштами, тобто в даному випадку, одночасне стягнення процентів за п. 4.2 Договору та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України вважає безпідставним.

До того ж відповідач заявляв про зменшення пені, відсотків річних та інфляційних втрат на підставі ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, посилаючись на здійснення господарської діяльності в надзвичайно складних фінансово-економічних умовах, спричинених військовими діями та нестабільною ситуацією на ринках електричної енергії. Так, ПАТ "Центренерго" є товариством, основним видом діяльності якого є виробництво та продаж електроенергії, однак наразі частина теплових електростанцій зупинені, оскільки перебувають на тимчасово окупованих територіях та на лінії зіткнення під постійними артилерійськими обстрілами, пошкоджені внаслідок ракетних обстрілів.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив повністю, з чим колегія суддів частково не погоджується, з огляду на нижченаведене.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Щодо тверджень відповідача щодо можливості відібрання позивачем недопоставленої електроенергії в інші періоди до закінчення дії Договору, то місцевий суд дійшов правильного висновку, що з огляду на специфіку предмету Договору поставки електричної енергії та врегульованого законодавством порядку її відпуску, такий товар має певні особливості, які унеможливлюють застосування ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

Тобто, якщо у певному проміжку часу було заплановано потреби у споживанні електроенергії (які підлягали передплаті), недопоставка електроенергії призвела до порушення потреб споживачів, які не можливо компенсувати в інший період, оскільки поставка електроенергії відбувається шляхом її використання (споживання), при цьому зберігання та накопичення такого товару не передбачено правилами електропостачання.

Таким чином, нехватка електропостачання в певному періоді в порівнянні із запланованими обсягами не може бути компенсована шляхом збільшення електроспоживання в іншому періоді понад заплановані потреби.

Вказане спростовує протилежні доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

До того ж, викладені у заяві про збільшення позовних вимог обставини спростовують твердження відповідача про можливість відібрання позивачем недопоставленої електроенергії в інших періодах до закінчення дії Договору, оскільки і в таких періодах мало місце зменшення обсягів електропостачання, за які також заявлено до повернення передплачені грошові кошти.

Як визначено ст.. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

З огляду на наведену норму законодавства, приписи ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України передбачають можливість покупця на свій вибір вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідач не надав суду доказів звернення до позивача з пропозиціями зарахування передплачених коштів, на які зменшено обсяги електропостачання, в рахунок оплати наступних періодів. Натомість, обставини справи свідчать, що відповідач, отримавши фактично та утримуючи передплачені позивачем кошти, на які у відповідних періодах було недопостачання електроенергії, продовжував отримувати від позивача передплати за наступні періоди, допускаючи і в таких періодах недопоставку електроенергії в порівнянні з запланованими електропотребами позивача.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані дії відповідача свідчать про маніпулятивність позиції останнього, який в разі неможливості забезпечити електропостачання в необхідних обсягах, в тому числі з незалежних від нього причин, мав невідкладно повернути передплачені кошти, а не продовжувати їх безпідставно утримувати. Усвідомлюючи неможливість забезпечення необхідних обсягів електропостачання, відповідач при всій добросовісності та обачності, мав попередити споживачів та вжити заходів для коригування обсягів електропостачання.

Натомість, відповідач, ігноруючи фактичні обставини та усвідомлюючи неможливість забезпечення обсягів електропостачання, продовжував в кожному періоді отримувати передплати будучи неспроможним забезпечити необхідні обсяги електропостачання, продовжував утримувати грошові кошти, на які зменшено обсяги електропостачання і фактичні обставини спору свідчать, що станом на момент закінчення дії Договору у позивача була відсутня можливість отримати весь обсяг запланованого електропостачання.

У той же час, сторони в п. 4.2. Договору погодили, що у разі наявності факту невиконання продавцем зобов`язань щодо відпуску обсягів електричної енергії (одностороннє зменшення продавцем обсягів відпуску/відбору електричної енергії) продавець зобов`язується у строк п`ятнадцять банківських днів з дати отримання від покупця вимоги в письмовій формі, повернути на поточний рахунок покупця, зазначений у Розділі 10 цього Договору, грошові кошти, сплачені покупцем, на користь продавця, за обсяг електричної енергії, невідпущеної на відповідному етапі відпуску/відбору та сплатити покупцю за користування грошовими коштами, які отримані як оплата за електричну енергію, проценти в розмірі 20% річних від загальної суми коштів, отриманих за договором, що розраховується за період з дати фактичного перерахування коштів на рахунок продавця, до дати фактичного повернення (в розумінні ст. 536 Цивільного кодексу України).

Відтак, саме зі спливом строку для повернення коштів, визначених у даному пункті Договору, у позивача виникло право отримати частину сплачених ним відповідачеві коштів відповідно до умов Договору.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача в загальній сумі 595 768 068,73 грн з повернення передплачених коштів, на які поставка не відбулась, що відповідачем не спростовано. Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду, що позовна вимога про стягнення з відповідача 595 768 068,73 грн основного боргу підлягає задоволенню.

Крім того, позивач також просив суд стягнути з відповідача 103 225 643,99 грн - 20% відсотків за користування чужими коштами від суми договору, 31 581 540,30 грн пені, 5 023 168,98 грн інфляційних нарахувань та 1 894 892,48 грн 3% річних.

Як визначено ст. 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Пунктом 4.2 Договору, зокрема, передбачено, що у разі наявності факту невиконання продавцем зобов`язань щодо відпуску обсягів електричної енергії (одностороннє зменшення продавцем обсягів відпуску/відбору електричної енергії) продавець зобов`язується у строк п`ятнадцять банківських днів з дати отримання від покупця вимоги в письмовій формі, сплатити покупцю за користування грошовими коштами, які отримані як оплата за електричну енергію, проценти в розмірі 20% річних від загальної суми коштів, отриманих за договором, що розраховується за період з дати фактичного перерахування коштів на рахунок продавця, до дати фактичного повернення (в розумінні ст. 536 Цивільного кодексу України).

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Таким чином, 20% процентів річних, про які йде мова у п. 4.2. Договору є процентами за користування чужими грошовими коштами відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України, які за умовою п. 4.2. Договору сплачуються за за період з дати фактичного перерахування коштів на рахунок продавця, до дати фактичного повернення.

З огляду на встановлені в ході розгляду спору обставини та норми законодавства, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що позовна вимога про стягнення з відповідача 103 225 643,99 грн процентів за користування чужими грошовими коштами є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

У той же час, за приписами ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України).

При цьому колегія суддів вказує, що наведені в ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України положення застосовуються в разі виникнення у боржника грошового зобов`язання та його прострочення, тобто є відмінними від процентів, наведених у ст. 536 Цивільного кодексу України.

Враховуючи положення ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі № 712/5856/15-ц та ін.).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції встановив, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим погоджується з судом першої інстанції, що позовна вимога про стягнення 5 023 168,98 грн інфляційних та 1 894 892,48 грн 3% річних підлягає задоволенню в цій частині.

Щодо вимоги про стягнення пені у розмірі 31 581 540,30 грн за період з 27.09.2022 по 01.12.2022 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач порушив зобов`язання за договором в частині своєчасного повернення позивачу грошових коштів у сумі 595 768 068,73 грн.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання; одним з видів господарських санкцій згідно ч.2 ст. 217 ГК України, є штрафні санкції.

Як визначено ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Укладеним сторонами договором передбачена відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за договором у вигляді пені.

У зв`язку з порушенням строків повернення коштів позивачем нараховані та заявлені до стягнення 31 581 540,30 грн пені за загальний період з 27.09.2022 по 01.12.2022.

Однак, місцевий судом не було враховано, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою від 25.02.2022 №332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" надано настанови учасникам ринку електричної енергії, які є обов`язковими для застосування.

Так, пунктом 5 вказаної постанови (доповненим згідно постанови НКРЕКП від 27.02.2022 №333) рекомендовано учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії".

Підпунктом 16 пункту 1 постанови №332 (доповненим згідно постанови №413 від 26.04.2022) визначено зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" між учасниками ринку електричної енергії на період воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування.

Підпункт 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 26.04.2022 № 413) - це імперативна норма, якою держава вказала учасниками ринку електричної енергії, що на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії".

Відповідна постанова у вказаній частині не визнана недійсною в установленому порядку.

Хоча постанова НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 має нижчу юридичну силу порівняно з Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, втім її норми є обов`язковими до виконання всіма учасниками ринку та мають застосовуватись останніми у своїй господарській діяльності на ринку електроенергії, зокрема, які уклали між собою двосторонні договори відповідно до статті 66 Закону України "Про ринок електричної енергії", що також обумовлено положеннями статті 179 Господарського кодексу України, яка встановлює нормативне обмеження вільного розсуду сторін господарського договору при визначенні його умов у разі укладання типового договору.

При цьому, повноваження НКРЕКП визначені Законом України "Про Національну комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", п.1 ч.2 ст.17 якого установлено, що регулятор має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.

Як визначено п.1 ч.1 ст.2 Закону, регулятор, яким є НКРЕКП, здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії, зберігання енергії; діяльності з організації купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу наперед" та внутрішньодобовому ринку, забезпечення купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, трейдерської діяльності тощо.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону, регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Постанова НКРЕКП №413 від 26.04.2022, якою доповнено постанову №332 підпунктом 16 пункту 1, набрала чинності з дня її прийняття, проте, згідно статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, отже, норми вказаної постанови, з урахуванням формулювання пункту про розповсюдження його дії на увесь період воєнного стану, поширюють свою дію на спірні правовідносини сторін.

Слід зазначити, що згаданою постановою регулятор надав настанову щодо. зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених відповідними договорами, для всіх учасників ринку електричної енергії, у т.ч. у випадку застосування таких штрафних санкцій не лише оператором системи передачі, яким є позивач, але й у випадку застосування до такої особи відповідальності у вигляді штрафних санкцій іншим учасником ринку за іншими договорами, чим досягається баланс інтересів всіх учасників ринку у період оголошення воєнного стану для запобігання негативним наслідкам у відповідній сфері.

Наведеного правового висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.04.2024 у справі №911/1359/22 до вирішення якої було зупинене провадження у даній справі.

За наведених обставин, з урахуванням правових висновків об`єднаної палати Верховного Суду, викладених в постанові від 19.04.2024 у справі №911/1359/22, в даному випадку, підлягають застосуванню положення Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою від 25.02.2022 №332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану", відповідно до яких на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" між учасниками ринку електричної енергії.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 31 581 540,30 грн пені нарахованої за загальний період з 27.09.2022 по 01.12.2022 не підлягають задоволенню, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

З огляду на наведене, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі про відсутність підстав для стягнення пені, знайшли свої підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Решта викладених в апеляційній скарзі аргументів (як то: ненастання строку повернення попередньої оплати позивачу, з огляду на що заявлені вимоги не є правомірними та по суті направлені на односторонню відмову від зобов`язання або його зміну, що забороняється ст. 525 ЦК України; неправомірність нарахування процентів та інфляційних втрат) не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони зводяться виключно до надання скаржником власної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, однак не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в цій частині, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в частині стягнення основного боргу, відсотків річних та інфляційних втрат.

Відповідно до статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Центренерго" підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині задоволення позову про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" пені у розмірі 31 581 540,30 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До того ж, за подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у загальній сумі 1 042 020,00 грн. З доданого до апеляційної скарги платіжного доручення вбачається, що за подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 302 525,00 грн, тобто у більшому розмірі, ніж встановлено чинним законодавством.

Питання щодо повернення надмірно сплаченого судового збору може бути вирішено в порядку, визначеному ст. 7 Закону України "Про судовий збір" за наявності відповідного клопотання.

Враховуючи, що до апеляційної скарги відповідачем долучено відповідне клопотання, колегія суддів вважає за можливе повернути відповідачу суму надмірно сплаченого судового збору в розмірі 260 505,00 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2023 у справі 911/2144/22 скасувати в частині стягнення 31 581 540,30 грн пені.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" прo стягнення 295 589 121,65 грн. (збільшено до 737 493 314,48 грн.) задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (; місцезнаходження: вулиця Рудиківська, 49, смт. Козин, Обухівський район, Київська область, 08711) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (, місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, 25, м. Київ, 01032) 595 768 068,73 грн боргу, 103 225 643,99 грн 20% річних за користування чужими коштами, 5 023 168,98 грн інфляційних, 1 894 892,48 грн 3% річних та 831 164,81 грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити".

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 44 622 (сорок чотири тисячі шістсот двадцять дві) грн 23 коп.

Повернути Публічному акціонерному товариству "Центренерго" (; місцезнаходження: вулиця Рудиківська, 49, смт. Козин, Обухівський район, Київська область, 08711) з Державного бюджету України 260 505 (двісті шістдесят тисяч п`ятсот п`ять) грн 00 коп. надмірно сплаченого судового збору згідно платіжного доручення № 1160 від 26.04.2023.

Матеріали справи №911/2144/22 повернути Господарському суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 21.06.2024

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир