ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

20 червня 2024 року м. ХарківСправа № 922/732/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Горішній Ю.В.

розглянувши заяву Харківської міської ради (вх. № 14096/24 від 30.05.2024) про відстрочення виконання рішення суду у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (вул. Гоголя, 10, м. Харків, 61057; )
до Харківської міської ради (м-н Конституції, буд. 7, м. Харків, 61003; )
про стягнення 51035,28 грн

за участю представників:

позивача - Іванової Ю.М.,

відповідача - Горомова О.В,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.04.2024 по справі №922/732/24 були повністю задоволені позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" до Харківської міської ради про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за Договором про закупівлю (про постачання електричної енергії споживачу) № 1-23 від 30.12.2022 та з відповідача присуджено до стягнення на користь позивача заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 48166,00 грн; пеню в сумі 2433,85 грн; 3% річних у сумі 201,54 грн; інфляційні втрати в сумі 233,89 грн; витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

30.04.2024 на виконання вищевказаного рішення був виданий відповідний наказ.

30.05.2024 до суду надійшла заява Харківської міської ради (вх. № 14096/24 від 30.05.2024) про відстрочення виконання рішення суду на один рік.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.06.2024 заяву Харківської міської ради (вх. № 14096/24 від 30.05.2024) було прийнято та призначено до розгляду на 11.06.2024 о 16:00.

06.06.2024 позивач надав до суду письмові заперечення (вх. № 14803/24) на заяву відповідача про відстрочення виконання рішення суду з посиланням на те, що таке відстрочення може спричинити негативні наслідки для Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут".

Протокольною ухвалою господарського суду від 11.06.2024 розгляд заяви відповідача було відкладено на 13.06.2024 о 13:45.

Ухвалами господарського суду від 13.06.2024, 17.06.2024, 18.06.2024 розгляд заяви відповідача було тричі перенесено у зв`язку з оголошенням повітряної тревоги на час призначених судових засідань, з огляду на об`єктивні причини неможливості проведення судового засідання, задля збереження безпеки учасників судового процесу та працівників суду, а також з метою реалізації сторонами процесуальних прав, передбачених ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 20.06.2024, представник відповідача підтримав заяву (вх. № 14096/24 від 30.05.2024) про відстрочення виконання рішення суду в повному обсязі.

Представник позивача проти заяви відповідача заперечувала повністю, просила відмовити у її задоволенні.

Розглянувши заяву Харківської міської ради (вх. № 14096/24 від 30.05.2024) та заслухавши пояснення представників сторін, суд, приймаючи рішення щодо необхідності відстрочення виконання рішення суду у цій справі, виходить з наступного.

Згідно з Договором про закупівлю (постачання електричної енергії) № 1-23 від 30.12.2022 (далі - Договір), Харківська міська рада (далі - Споживач,) є споживачем електричної енергії, яку постачає Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" (далі - Постачальник).

Відповідно до умов Договору, Постачальник зобов`язується поставити у власність Споживачу електричну енергії, код ДК 021:2015-09310000-5 - Електрична енергія, КЕКВ 2273 для забезпечення потреб електроустановок Споживача у 2023 році, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість товару у розмірах, строки та у порядку, що визначені цим Договором.

Обсяги закупівлі електроенергії за Договором становить 886 640 кВт.год. (п.2.2 Договору).

У п. 3.2 Договору зазначено, що строк постачання: 01 січня 2023 до 31 грудня 2023 (включно).

Ціна цього Договору становить 3 723 888,00 грн (п. 5.1 Договору).

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством (п. 9.1 Договору).

Як встановлено судом, за період з липня 2023 року по жовтень 2023 року за відповідачем утворилася заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі всього разом з ПДВ 20% - 48166,00 грн.

В обгрунтування заяви про відстрочення виконання рішення суду відповідач посилається на те, що Харківська міська рада є бюджетною установою та здійснює відшкодування витрат, пов`язаних із своєю діяльністю за рахунок коштів місцевого бюджету.

Проте, бюджетом міста Харкова на 2024 рік не передбачено таких видатків, як стягнення з Харківської міської ради вищезазначених грошових сум на забезпечення виконання даного судового рішення.

Як вказує відповідач, стягнення загальної суми 53457,68 грн на виконання рішення Господарського суду Харківської області від 02.04.2024 у справі №922/732/24 істотно обмежить фінансування програм стабілізації, соціально-економічного розвитку територіальної громади та інших пріоритетних галузей, які забезпечують життєдіяльність територіальної громади міста, та були передбачені Бюджетом міста Харкова на 2024 рік.

Відповідач також зазначає, що Харківська міська рада при прийнятті бюджету на наступний бюджетний рік врахує вищевказане судове рішення та відповідний наказ виданий на його виконання та передбачить в кошторисі видатків кошти на його виконання.

Крім того, Харківською міською радою, реалізуючи право апеляційного та касаційного оскарження судового рішення, що визначене статтею 129 Конституції України, процесуальним законодавством України та є однією з основних засад судочинства, буде подана апеляційна скарга щодо оскарження судового рішення першої інстанції у даній справі.

Водночас, як вказує позивач, Рішенням 13 сесії Харківської міської ради Харківської області 8 скликання від 17.11.2022 № 285/22 (далі - Рішення) затверджено бюджет Харківської міської територіальної громади на 2023 рік.

Відповідно до додатку 2 до вищевказаного Рішення, видатки загального фонду Харківської міської ради на 2023 рік на комунальні послуги та енергоносії складають 12 064 388 грн.

Додатком 9 до Рішення передбачено ліміти споживання енергоносіїв у натуральних показниках за Харківською міською радою на 2023 рік у розмірі 1136000,0 кВт.год.

Додатком 4 до Договору передбачені прогнозовані обсяги споживання електричної енергії на 2023 рік, а саме:

Липень 2023 - 73 400 кВт.год.;

Серпень 2023 - 73 400 кВт.год.;

Вересень 2023 - 73 700 кВт.год.;

Жовтень - 73 900 кВт.год.

Натомість, фактичні обсяги постачання електричної енергії Харківській міській раді за період з липня 2023 по жовтень 2023 складають:

Липень 2023 - 1 907 кВт.год.;

Серпень 2023 - 2 292 кВт.год.;

Вересень 2023 - 2 153 кВт.год.;

Жовтень 2023 - 2 189 кВт.год.

Тобто, фактичні обсяги споживання електричної енергії менші за прогнозовані обсяги споживання електричної енергії та не перевищують ліміти, які зазначені в Додатку 9 до Рішення.

Таким чином, заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 48166,00 грн, яка утворилася за період з липня 2023 року по жовтень 2023 року, не може бути передбачена Бюджетом міста Харкова на 2024 рік, як стверджує боржник, оскільки оплата спожитої електричної енергії за вказаний період була визначена як видатки на комунальні платежі та енергоносії Харківської міської територіальної громади на 2023 рік.

Згідно з ст. 18 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 року, пункт 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З аналізу вказаної норми права вбачається, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Згідно з приписами ст. 74, 76-79 ГПК України, саме на заявника покладається обов`язок доведення існування відповідних обставин.

Підставою для відстрочення або розстрочення виконання рішення суду згідно зі ст. 331 ГПК України, є виняткові обставини, які ускладнюють або виключають виконання рішення, утруднюють чи унеможливлюють виконання, і питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Тобто розстрочення (відстрочення) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Савіцький проти України" від 26.07.2012 зазначено, що суд повторює, що право на суд, захищене п. 1 ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін.

Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Глоба проти України" від 05.07.2012 суд наголошує, що п. 1 ст. 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Невиконання державою винесеного на користь підприємства-заявника рішення становить порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі "Силенок і Техносервіс-плюс проти України" від 09.12.2010).

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати електричної енергії, пені, 3% річних за Договором не виконав, тому за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором він має понести відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством (п. 9.1 Договору).

Більш того, відповідач, розуміючи наявність заборгованості за укладеним договором, як не скористався своїм правом на врегулювання спору у досудовому порядку, уклавши з Товариством договір про реструктуризацію, так і не скористався правом на укладання мирової угоди, передбаченої ст. 192 ГПК, вже після виникнення спору у судовому порядку.

Доказів реальної можливості виконати рішення суду за умови надання відстрочки виконання рішення на один рік боржником не надано.

Отже, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надання відстрочки виконання рішення суду буде порушувати майнові інтереси позивача внаслідок надзвичайно тривалого перенесення терміну виконання зобов`язання відповідача у спірних правовідносинах, крім того, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, а рішення набуде ознак довготривалого невиконання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Водночас, у своїй заяві відповідачем не наведено жодних вагомих підстав та не надано жодних доказів, які б свідчили про необхідність відстрочення виконання рішення суду, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення заяви Харківської міської ради (вх. № 14096/24 від 30.05.2024).

На підставі викладеного, керуючись ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Харківської міської ради (вх. № 14096/24 від 30.05.2024) про відстрочення виконання рішення суду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку, відповідно до ст. 256-257 ГПК України, протягом десяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 24.06.2024.

Суддя Н.М. Кухар