ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

25.06.2024 Справа № 917/1032/24

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., розглянувши матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

до відповідачів: 1. Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , вул.. Ватутіна, 29, м. Полтава, 36039;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Стиль», , вул. Степового Фронту, 48, м. Полтава, 36021;

3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьпиво», , вул. Успенська, 29, м. Умань, 20301

про скасування арешту нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

Дослідивши матеріали позовної заяви та доданих до неї документів, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття суд, встановлений законом включає в себе, у тому числі, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Пунктами 3,4 ч.1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК) України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), зокрема:

- справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів

- справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

П.15 статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають між суб`єктами господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст.128 Господарського кодексу України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (п.п.25-26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 916/1261/18).

Відповідно до ч.1 ст.45 ГПК України, сторонами в господарському процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з ч. 1 ст. 340 ГПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За таких обставин, захист прав особи яка мала статус боржника у виконавчому провадженні та яка вважає, що діями або бездіяльністю державного виконавця порушено його права, здійснюється не шляхом подання позову, а шляхом подання скарги в межах відповідної справи, яка розглядається господарським судом.

Позивач не посилається в позовній заяві на обставини, які свідчать про те, що особи, до яких подано позов, оспорюють право власності, або про те, що між ним та вказаними особами наявні господарські правовідносини.

Позивач не є суб`єктом господарювання та не має статусу фізичної особи-підприємця. Відповідні відомості в ЄДРПОУ станом на момент подання позовної заяви відсутні.

Зазначені обставини свідчать про відсутність ознак господарського спору (п. 25-26 постанови Великої Палати Верховного Суду № 916/1261/18).

Частиною 6 ст. 175 ГПК України передбачено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

В разі наявності спору про право спір підлягає розгляду місцевим загальним судом за правилами цивільного судочинства.

Одночасно судом роз`яснюється, що відновлення втраченого судового провадження (в тому числі у разі його знищення за закінченням термінів збереження) здійснюється в порядку, визначеному ст. 357-364 ГПК України.

На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що позовна заява не підлягає розгляду в господарському суді.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, ст. 232, 234, 235

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її підписання (ст.175, 235,255 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Додаток: позовна заява від 17.06.2024 (вх. № 1094/24 від 21.06.2024) з доданими документами на 55 арк.

Суддя Пушко І.І.