ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 червня 2024 року Справа № 903/271/24
Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної ради, Волинської обласної державної (військової) адміністрації

до відповідачів: 1) Комунального підприємства Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька Волинської обласної ради

2) Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньгаз Збут

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 24445,85 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача-1: н/з;

від позивача-2: н/з;

від відповідача-1: н/з;

від відповідача-2: н/з;

від прокуратури: Гудков М. В., посвідчення № 071757 від 01.03.2023.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області звернувся до суду в інтересах держави в особі в особі Волинської обласної ради, Волинської обласної державної (військової) адміністрації з позовом до Комунального підприємства Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька Волинської обласної ради, Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньгаз Збут в якому просить:

- визнати недійсними додаткову угоду № 1 від 24.03.2021 до договору від 10.02.2021 № 6//41АВ437-1546-21, додаткову угоду № ДУ-1/6//41АВ437-1546-21 від 01.05.2021 до договору від 10.02.2021 № 6//41АВ437-1546-21, додаткову угоду № ДУ-2/6//41АВ437-1546-21 від 01.06.2021 до договору від 10.02.2021 № 6//41АВ437-1546-21, додаткову угоду № 3 від 26.07.2021 до договору від 10.02.2021 № 6//41АВ437-1546-21;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньгаз Збут на користь Волинської обласної ради кошти в сумі 24445,85 грн.

При обґрунтуванні позовних вимог вказує, що спірні додаткові угоди до договору про постачання природного газу від 10.02.2021 № 6//41АВ437-1546-21 укладені з порушенням вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України Про публічні закупівлі, тому на підставі ч.1 ст. 203 та ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просить визнати їх недійсними. Додатково зазначають, що збільшення сторонами вартості одиниці предмету закупівлі за відсутності визначених законом умов, призвело до безпідставного витрачання обласних бюджетних коштів, які підлягають поверненню в сумі 24445,85 грн.

Ухвалою суду від 25.03.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.04.2023, запропоновано відповідачам надати відзив на позов, прокурору та позивачам відповідь на відзив.

01.04.2024 позивач-1 через систему Електронний суд подав заяву про розгляд справи без участі його представника за наявними у справі матеріалами, вказав, що станом на 01.04.2024 відзиву від відповідачів не отримував. Дана заява з додатками долучена до матеріалів справи.

08.04.2024 відповідач-2 через систему Електронний суд подав відзив на позовну заяву в якому просить у задоволені позову відмовити. При цьому вказує, що прокурор помилково визначив Волинську обласну раду та Волинську обласну державну (військову) адміністрацією позивачами у справі, оскільки останні не є платником по договору на постачання природного газу і не є головними розпорядниками бюджетних коштів по фінансуванню КП Волинської обласної психіатричної лікарні м. Луцька, також позивачі не є органом фінансового контролю та органом контролю у сфері публічних закупівель. Доводи прокурора про бездіяльність компетентного органу у спірних правовідносинах є помилковим, оскільки такий орган прокурором взагалі не визначений. Відповідач вважає, що Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель та може бути позивачем у справі. Просить суд врахувати, що сторони договору виконали його умови дотримуючись вимог, які передбачені до договорів про публічні закупівлі та не порушили Закон України Про публічні закупівлі. Прокурор не довів звертаючись з даним позовом порушення або загрозу порушення інтересів держави, оскільки в інтересах державних органів не звертався. У спірних правовідносинах відсутній інтерес держави, оскільки в результаті задоволення позову держава не одержує ніякого конкретного матеріального чи нематеріального блага. В матеріалах справи відсутні належні докази (первинні документи), які б підтверджували перерахування відповідачу грошових коштів за договором з державного бюджету. Прокурор не довів бездіяльність саме компетентного органу. КП Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька Волинської обласної ради, не є суб`єктами владних повноважень. Жодних порушень законодавства у сфері публічних закупівель під час проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та протягом його дії, відповідними контролюючими органами не виявлено та не встановлено. Під час виконання умов договору в частині проведення оплати центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів реалізовано визначене п.2 ст. 7 Закону N 922- VII право на державне регулювання шляхом вжиття заходів, щодо перевірки до здійснення оплати за договором про закупівлю наявності відповідних документів передбачених цією статтею. Оскільки порушення були відсутні то усі платежі були виконані у повній мірі, про що свідчать платіжні доручення, які знаходяться в матеріалах справи. Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного договору, який за його правовою природою є договором поставки. Свої зобов`язання за цим договором відповідач-2 виконав належним чином та здійснив поставку товару, що не оспорюється учасниками справи.

У судовому засіданні 23.04.2024 суд на місці ухвалив залишити даний відзив без руху, оскільки, до відзиву не додано доказів його надіслання з додатками прокурору.

22.04.2024 відповідач-2 через систему Електронний суд подав клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 925/1133/18, так як вважає, що висновки Великої Палати Верховного Суду у даній справі матимуть суттєве значення при розгляді справи № 903/271/24, оскільки винесенні проблемні питання у справі № 925/1133/18 безпосередньо стосуються підстав для представництва інтересів держави прокурором, зокрема щодо його дій, коли існує декілька компетентних органів, і висновки з цих питань матимуть прямий вплив на результат розгляду заявленого клопотання, вирішення справи та преюдиціальне значення. Дане клопотання з додатками долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 23.04.2024 повідомлено учасників справи про те, що підготовче засідання відбудеться 14.05.2024.

26.04.2024 відповідач-2 через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання № VLz-CK-9998 від 26.04.2024, на виконання вимог ухвали суду від 23.04.2024, про долучення до матеріалів справи доказів надіслання відзиву прокурору. Дане клопотання з додатками долучено до матеріалів справи.

30.04.2024 прокурор через систему Електронний суд подав заперечення на клопотання про зупинення в якому просить відхилити клопотання відповідача-2, оскільки підстави для зупинення провадження відсутні. Дані заперечення з додатками долучено до матеріалів справи.

02.05.2024 прокурор через систему Електронний суд подав відповідь на відзив відповідача-2 в якій не погоджується з його твердженнями та просить їх відхилити. При цьому вказує, що прокурором вірно визначено позивачів у даній справі, оскільки органами Держаудтитслужби, яку відповідач-2 вважає належним позивачем, моніторинг закупівлі № UA-2020-12-02-013023-b не здійснювався, а тому твердження відповідача про відсутність порушень у сфері публічних закупівель, оскільки вони не встановлені Держаудитслужбою, не заслуговують на увагу. Дана відповідь з додатками долучена до матеріалів справи.

У судовому засіданні 14.05.2024, суд розглянувши клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення суду у справі № 925/1133/18, ухвалив на місці відмовити у його задоволенні, оскільки зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, відповідачем-2 належним чином не доведено наявності обставин, що свідчили б про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до набрання законної сили рішенням у справі № 925/1133/18.

У судовому засіданні 14.05.2024, на виконання вимог ст. 195 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), враховуючи строки розгляду справи, суд ухвалив на місці закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 21.05.2024.

Ухвалою суду від 14.05.2024 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 21.05.2024.

Ухвалою суду від 21.05.2024 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відкладено на 19.06.2024.

23.05.2024 позивач через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без участі його представника. Дана заява з додатками приєднана до матеріалів справи.

У судовому засіданні 19.06.2023 прокурор позов підтримав, просить його задовольнити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

Комунальним підприємством «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради (замовник) проведено відкриті торги щодо закупівлі природного газу (код ДК 021:2015:09120000-6 газове паливо) та за їх результатами укладено із Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» (постачальник) договір від 10.02.2021 №6/41АВ437-1546-21 постачання природного газу в кількості 350000 м3 на суму 26925 000 грн, ціна за 1 м3 7,5 гривень (далі договір) (а.с.62-70).

Відповідно до пункту 2.1 договору постачальник зобов`язується постачати товар (предмет закупівлі природний газ) споживачеві в обсягах (об`ємах) і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірах, строки, порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Постачальник забезпечує постачання природного газу до 31 грудня 2021 року включно згідно річного планового обсягу і порядку, визначеному в договорі (п. 2.2 договору).

Згідно з п. 5.2 договору загальна сума договору становить 2625000,00 грн, у т.ч. ПДВ 437500,00 грн. Ціна природного газу (ціна за одиницю) за метр кубічний (розрахункових одиниць) становить 7,50 грн, з ПДВ.

Пунктом 5.7 договору встановлено, що зміна ціни природного газу та/або ціни договору допускається лише за згодою сторін, в порядку визначеному цим договором і лише у випадках, передбачених ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме: зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Відповідно до п.п.11.2.2, 11.3 договору істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, зокрема крім випадків: зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Згідно з п.п.11.9.2 договору, підставою для зміни умов договору є зміна регульованої частини ціни за одиницю товару (1000 куб.м. природного газу) згідно із відповідною постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг.

Пунктом 12.1 договору сторони визначили, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021.

Отже, на час укладання договору, сторонами було погоджено всі істотні умови договору, а саме: предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог Господарського кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі».

У подальшому між Комунальним підприємством «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» до договору від 10.02.2021 №6/41АВ437-1546-21 було укладено ряд додаткових угод щодо зміни ціни на ринку природного газу, вартості природногогазу в бік її збільшення, зокрема:

- додатковою угодою № 1 від 24.03.2021 з 01.03.2021 збільшено ціну газу за 1 м3 до 7,830 грн або на 4,4 % у порівнянні з ціною, визначеною та погодженою сторонами у момент укладення договору;

- додатковою угодою № ДУ-1/6/41АВ437-1546-21 від 01.05.2021 з 01.05.2023 збільшено ціну газу за 1 м3 до 8,41884000 грн або на 12,25 % у порівнянні з ціною, визначеною та погодженою сторонами у момент укладення договору;

- додатковою угодою № ДУ-2/6/41АВ437-1546-21 від 01.06.2021 з 01.06.2021 збільшено ціну газу за 1 м3 до 9,25230516 грн або на 23,36 % у порівнянні з ціною, визначеною та погодженою сторонами у момент укладення договору;

- додатковою угодою № 3 від 26.07.2021 з 01.07.2021 збільшено ціну газу за 1 м3 до 10,17 грн або на 35,6 % у порівнянні з ціною, визначеною та погодженою сторонами у момент укладення договору.

Таким чином, за чотирма додатковими угодами до договору про постачання природного газу споживачу від 10.02.2021 № 6/41АВ437-1546-21 ціна товару загалом зросла із 7,5 грн до 10,17 грн за 1 м3 газу, тобто на 35,6 %.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури.

Підпунктом 11.1.3 п.11.1 договору визначено, що зміна умов договору оформляється шляхом вчинення відповідного письмового правочину, який підписується уповноваженими представниками обох сторін, та є його невід`ємною частиною. Зазначений правочин вчиняється у вигляді відповідної додаткової угоди, яка набирає чинності з моменту її укладення, якщо сторони не погодять інший термін (строк) набрання чинності у самій додатковій угоді.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Відтак, з урахуванням положень ЦК України та Закону України "Про публічні закупівлі", суд вказує, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:

- відбувається за згодою сторін;

- порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації);

- підстава збільшення коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником);

- ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%;

- загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Як встановлено ст. 67 Господарського кодексу України (далі ГК України), відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст. 179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину відповідно до котрої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Статтею 629 ЦК України закріплені положення стосовно обов`язковості договору з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися лише при: - розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; - розірванні договору в судовому порядку; - відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; - припинення зобов`язання на підставах, що містяться в Главі 50 ЦК України; - недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України, обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

У відповідності до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 712 ЦК України визначається, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну проданого товару.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.ч.1-3 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 185 ГК України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом (ч. ч. 4, 5 ст. 656 ЦК України).

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави встановлюється положеннями Закону України "Про публічні закупівлі". Метою Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища, запобігання проявам корупції, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за принципами добросовісної конкуренції серед учасників; максимальної економії, ефективності та пропорційності; відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель; недискримінації учасників та рівного ставлення до них; об`єктивного та неупередженого визначення переможців процедури закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Статтями 1, 8 Конституції України також визначено, що зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

В силу ч. 4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Сторони у випадку коливання цін на ринку наділені правом вносити зміни до ціни товару декілька разів, але не більше, ніж на 10% від ціни за одиницю товару, і такі зміни сторони вносять з урахуванням вже внесених попередніх змін. Тобто, кожного разу сторони мають право збільшити ціну за одиницю товару не більше ніж на 10% з урахуванням попередніх змін, однак у випадку коливання цін, тобто з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №915/346/18, від 12.02.2020 у справі №913/166/19, від 21.03.2019 у справі №912/898/18, від 25.06.2019 у справі №913/308/18, від 12.09.2019 у справі №915/1868/18.

Поруч з цим, Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 зазначив, що постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Підвищення сторонами договору ціни, шляхом укладання додаткових угод, суперечить меті Закону України "Про публічні закупівлі". Зокрема, такі дії нівелюють інститут публічних закупівель, як засіб забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у цій сфері, запобігання проявам корупції та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки якщо пристати на тлумачення сторонами п. 2 ч. 5 статті 41 Закону, то при укладанні додаткових угод ціну за товар можна збільшувати необмежену кількість разів.

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі №915/1868/18).

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні запропонованій замовнику на тендері та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним (подібна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №915/346/18, від 12.02.2020 у справі №913/166/19, від 21.03.2019 у справі №912/898/18, від 25.06.2019 у справі №913/308/18, від 12.09.2019 у справі №915/1868/18).

Судом відхиляються твердження відповідача-2, що коливання цін на ринку природного газу України на час укладення між сторонами відповідних додаткових угод до договору підтверджується довідками Рівненської торгово-промислової палати № 56.03/135 від 15.03.2021, № 56.03/218 від 07.05.2021, № 56.03/311 від 11.06.2021, № 56.03/351 від 02.07.2021, № 56.03/361 від 07.07.2021, оскільки не будь-яка довідка уповноваженого органу про ціну товару на ринку, є належним підтвердженням та підставою для зміни ціни в договорі після його підписання, а лише та, яка містить інформацію про коливання ціни такого товару на ринку.

Крім того, суд звертає увагу, що оспорювані додаткові угоди до договору фактично погоджені та укладені на підставі довідок Рівненської торгово-промислової палати, які носять фактографічно-інформаційний характер, та не підтверджують коливання ціни природного газу за 1000 м3 в сторону збільшення, а лише зазначають діапазон цін у зазначеному періоді.

В даному аспекті судом засвідчується, що Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 зауважує, що метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Отже, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону "Про державні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд зазначив, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Суд вказує, що перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом укладення додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця.

Верховним Судом під час розгляду справи № 903/366/22 у постанові від 16.02.2023 зазначено, що при зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Із врахуванням наведеного, а саме не підтвердження коливання ціни природного газу за 1000 м3 в сторону збільшення за додатковою угодою №1 від 24.03.2021, перевищення обмеження 10%, як максимального ліміту щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод) та не підтвердження коливання ціни природного газу за додатковими угодами від 01.05.2021 №ДУ-1/6//41АВ437-1546-21, від 01.06.2021 №ДУ-2/6//41АВ437-1546-21, від 26.07.2021 № 3 до договору про постачання природного газу від 10.02.2021 №6/41АВ437-1546-21, у зв`язку зі збільшенням ціни на товар та зменшення обсягів постачання, що жодним чином не узгоджується із загальними принципами, визначеними у Законі України Про публічні закупівлі, спірні додаткові угоди визнаються судом недійсними.

Щодо вимоги про стягнення 24445,85 грн з відповідача-2, суд зазначає таке.

За приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правовий не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Визнання недійсною будь-якої додаткової угоди тягне за собою визнання недійсними всіх послідуючих додаткових угод, оскільки кожна наступна додаткова угода має фіксовану ціну за одиницю товару, а тому є похідною від попередніх додаткових угод та автоматично незаконною, оскільки без попередньої додаткової угоди ціна за послідуючими угодами фактично перевищуватиме ціну за одиницю товару більше, ніж на 10%, визначених в ст. 41 Закону, у порівнянні із основним договором.

Отже, відповідно до ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", ч.1 ст. 215 ЦК України додаткові угоди від 24.03.2021 № 1, додаткову угоду від 01.05.2021 №ДУ-1/6//41АВ437-1546-21, додаткову угоду від 01.06.2021 №ДУ-2/6//41АВ437-1546-21, додаткову угоду від 26.07.2021 № 3 до договору про постачання природного газу від 10.02.2021 №6/41АВ437-1546-21 (процедура закупівлі: UA-2020-12-02-013023-b) укладеного між Комунальним підприємством «Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька» Волинської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» є недійсними, оскільки укладені в порушення вимог ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому є всі підстави вважати, що кошти, які сплачені Комунальним підприємством Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька Волинської обласної ради за товар, який так і не був поставлений продавцем, підлягають до стягнення з відповідача-2.

Оскільки, вказані вище додаткові угоди є недійсними, то розрахунок за товар повинен здійснюватися за ціною, вказаною в договорі від 10.02.2021 № 6/41АВ437-1546-21, а саме 7500,00 грн за 1000 м3 природного газу.

Як встановлено судом, упродовж дії договору, замовнику поставлено 102650,86 м3 природного газу, за які замовником перераховано постачальнику кошти на загальну суму 794327,3 грн. Виходячи із ціни у договорі, без урахування вказаних вище оспорюваних додаткових угод, відповідач-1 за поставлений товар повинен був сплатити відповідачу-2 кошти у сумі 769881,45 грн з ПДВ (102650,86 м3 природного газу х 7,5 грн/м3 = 769881,45 грн (з ПДВ), відповідно різниця між сумою коштів, які фактично сплачено за постачання природного газу по ціні, згідно з додатковими угодами, та сумою за товар по ціні, визначеною договором (без урахування оспорюваних додаткових угод), становить 24445,85 грн (794327,3 грн 769881,45 грн).

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (ч. 4 ст. 179 ГК України).

До договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

У ст. 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК України "Купівля-продаж".

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021р. у справі №927/491/19.

Оскільки між сторонами існують договірні відносини то правовою підставою для задоволення вимоги про стягнення надмірно сплачених коштів у розмірі 24445,85 грн є ч. 1 ст. 670 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, суд зауважує, що при наданні оцінки доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, сплачений позивачем судовий збір в силу ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідачів порівну(по 6056 грн з кожного) відповідно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 73-79, 86, 129, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсними додаткові угоди №1 від 24.03.2021, №ДУ-1/6//41АВ437-1546-21 від 01.05.2021, №ДУ-2/6//41АВ437-1546-21 від 01.06.2021, № 3 від 26.07.2021 до договору про постачання природного газу від 10.02.2021 №6/41АВ437-1546-21 (процедура закупівлі: UA-2020-12-02-013023-b), укладеного між Комунальним підприємством «Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька» Волинської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут».

3. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» (проспект Молоді,14а, м.Луцьк, Волинська область, 43000, ) на користь Волинської обласної ради (Київський майдан,9, м.Луцьк, Волинська область, 43027, ) 24445,85 гривень (двадцять чотири тисячі чотириста сорок п`ять гривень 27 коп.) в дохід обласного бюджету Волинської області (код ЄДРПОУ отримувача 38009371, отримувач ГУК у Волин.обл/Волинська обл/24060300, банк отримувач Казначейство України (ел. адм. подат.), номер рахунку (IBAN) UA0003001, ККДБ 24060300 «Інші надходження»).

4. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» (проспект Молоді,14а, м.Луцьк, Волинська область, 43000, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул.Винниченка,15, м.Луцьк, 43025, ) 7570,00 грн (сім тисяч п`ятсот сімдесят гривень 00 коп.) судового збору за подання позовної заяви.

5. Стягнути із Комунального підприємства Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька Волинської обласної ради (вул.Теремнівська,98, с.Липини, Луцький район, Волинська область, 45601, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул.Винниченка,15, м.Луцьк, 43025, ) 7570,00 грн (сім тисяч п`ятсот сімдесят гривень 00 коп.) судового збору за подання позовної заяви.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення 26.06.2024.

Суддя А. С. Вороняк