ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року м. ЧернівціСправа № 926/830/24

За позовом Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", м. Дніпро

до Фізичної особи - підприємеця ОСОБА_1 , м. Чернівці

про стягнення заборгованості 128353,5 грн

Суддя Гончарук О.В.

Секретар судового зсідання Медвідчук І.В.

Без виклику представників сторін.

Обставини справи: Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 128353,5 грн, з яких: 110511,28 грн основної заборгованості (тіло кредиту), 8579,96 грн заборгованості за процентами, 6461,60 грн заборгованості за винагородою, 1000 грн штрафу (фіксована складова) та 1800,66 грн штрафу (змінна складова).

В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що між Акціонерним товариством «Акцент-Банк» та Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 13.04.2023 укладено кредитний Договір №20.22., відповідно до якого відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі -180066,42 грн на поточний рахунок.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору в частині повернення кредитних коштів, позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 21.03.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала суду про відкриття провадження надсилались відповідачу на його адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте повернулась до суду неврученою у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується довідками ф.20 відділення поштового зв`язку.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

За таких обставин суд, керуючись статтями 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, констатує, що ним вживались усі можливі та передбачені законом заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи, однак останній не скористався своїм правом на участь у судових засіданнях та подання заяв по суті спору.

Окремо суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відтак суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про слухання справи.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин суд вирішив за можливе розглянути на підставі наявних матеріалів без участі представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд встановив наступне.

10.09.2021 між Акціонерним товариством «Акцент-Банк» (кредитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (позичальник) укладено кредитний Договір № 20.93..

Відповідно до умов Договору банк зобов`язується надати позичальнику строковий кредит з кредитним лімітом в сумі 450000 грн на поповнення обігових коштів.

Відповідно до пунктів 2.1.1 та 2.1.2 банк відкриває рахунки для обслуговування кредиту та надає кредит шляхом перерахування кредитних коштів.

Пунктом А3 Договору встановлено термін повернення кредиту до 06.09.2024 та визначено, що позичальник здійснює погашення кредиту та процентів ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі та в строки згідно з графіком платежів, що визначено додатком № 1 до Договору. Сума щомісячного ануїтетного платежу = сума кредиту за договором*((1+процентна ставка за місяць) строк кредитування(міс.)*Процентна ставка за місяць)/((1+процентна ставка за місяць) строк кредитування (міс.)-1). Сума щомісячного платежу за % = (залишок заборгованості за Кредитом*річна процентна ставка/кількість днів поточного року)* Кількість днів в місяці, який передує сплаті ануїтетного платежу. Сума щомісячного платежу за основним боргом = сума щомісячного погашення кредиту-сума щомісячного платежу за %.

Згідно п. 2.2.2 Договору позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит у терміни, встановлені Договору.

Пунктом А6 Договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20.90% річних.

Пунктом А7 Договору визначено, що у випадку порушення позичальником будь - якого із грошових зобов`язань та при реалізації права банку, передбаченого п. А3 Договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочки.

Нарахування процентів та користування кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів факт/360). Якщо ануїтетний платіж не буде здійснено у відповідну дату згідно з графіком платежу, то заборгованість за кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день (п. А8 Договору).

Пунктом А10 Договору встановлено, що позичальник щомісячно сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% від суми зазначеного у п. А2 Договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Пунктом А11 передбачено, що позичальник сплачує банку винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 0,000001% від суми встановленого у п. А2 Договору ліміту.

Відповідно до п. 5.8 Договору, у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до судових органів, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000 грн + 5% від суми встановленого у п. А.2 Договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

В п. 6.1 Договору сторони передбачили, що цей Договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами.

Положеннями п. 6.2 Договору визначено, що останній у частині п. 4.4 цього Договору набуває чинності з моменту підписання цього Договору, в решті частин - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах, зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором.

Умовами п. 6.3 Договору визначено, що він може були змінений або розірваний за ініціативою однієї зі сторін у встановленому законом та цим договором порядку.

Також, 10.09.2021, між сторонами було підписано графік погашення, який є додатком № 1 до кредитного Договору № 20.93. від 10.09.2021, відповідно до якого сторони погодили графік погашення суми кредиту, суми процентів та винагороди за кредитне обслуговування.

Доказів визнання Договору недійсним, або ж його розірвання суду надано не було.

Згідно з меморіальним ордером № TR. 19220254.25316.70198 від 10.09.2021, відповідачу на кредитний рахунок перераховано 450000 грн, відповідно до кредитного Договору № 20.93. від 10.09.2021.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач користувався кредитними коштами, проте ним допущено прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту.

Станом на 23.05.2023, у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 576692,92 грн, з яких: 403352,93 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 96531,93 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 53308,06 грн. - загальний залишок заборгованості за винагородою; 1000 грн штраф (фіксована складова); 22500 грн штраф (змінна складова).

Оскільки зобов`язання з повернення суми використаного кредиту, сплати відсотків, винагороди, штрафу відповідачем не виконані, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості.

Таким чином, предметом даного господарського спору є виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором та застосування до нього відповідальності за допущені порушення.

Згідно пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено свободу Договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні Договору, виборі контрагента та визначенні умов Договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, Договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язання закріплені і в ст. 526 ЦК України.

Статтею 345 Господарського кодексу України передбачено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного Договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного Договору.

Отже, відповідач, підписавши 10.09.2021 кредитний Договір № 20.98, зобов`язався виконувати його умови.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за їх відсутності відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Належне виконання зобов`язання означає виконання його належними суб`єктами, у належному місці, в належний строк (термін), щодо належного предмета і належним способом.

Якщо при виконанні зобов`язання порушується хоча б одна із зазначених вимог, таке виконання вважається неналежним.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач користувався кредитними коштами, проте допустив виникнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 450000 грн.

Згідно ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що відповідач не повернув кредит, не спростував наявності заборгованості, не надав докази погашення заборгованості за кредитом, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 450000 грн є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до частини першої ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За статтею 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання Договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки (в тому числі і пені); відшкодування збитків.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, вищенаведені нарахування проведені за фактичні періоди прострочення в межах строків, визначених законодавством, та у відповідності до погоджених сторонами в Кредитному договорі умов. Розрахунок позову є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Згідно частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене та зважаючи, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення позичених коштів не виконав, не сплатив щорічні та щомісячні проценти за користування кредитом, не спростував наявності заборгованості, не надав докази погашення заборгованості, суд прийшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 20.93. від 10.09.2021 576692,92 грн з яких: 403352,93 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 96531,93 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 53308,06 грн. - загальний залишок заборгованості за винагородою; 1000 грн штраф (фіксована складова); 22500 грн штраф (змінна складова), є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 128353,5 грн задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11; код 14360080) заборгованість за кредитним договором у розмірі 128353,5 грн, з яких: 110511,28 грн основна заборгованість (тіло кредиту), 8579,96 грн заборгованість за процентами, 6461,60 грн заборгованість за винагородою, 1000 грн штраф (фіксована складова), 1800,66 грн штраф (змінна складова) та сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.06.2024.

Суддя Гончарук О.В.