ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2024 р. Справа №921/646/23(921/148/23)

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Панова І.Ю.,

Суддів Малех І.Б.,

Зварич О.В.,

Секретар судового засідання: Фарина Х.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Керод Х.І.;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства Акціонерно-комерційного банку ''Львів'' вих. №3754/0-05 від 13.05.2024 (вх. №01-05/1395/24 від 14.05.2024)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.02.2024 (повний текст рішення складено 23.04.2024)

у справі №921/646/23(921/148/23) (суддя Боровець Я.Я.)

за позовом Акціонерного товариства Акціонерно-комерційного банку ''Львів'', вул. Сербська, 1, м. Львів,

до відповідача 1: Фізичної особи-підприємця Шмигельського Петра Мечиславовича, АДРЕСА_1 ,

до відповідача 2: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 1 074 675,43 грн

в межах справи №921/646/23

про неплатоспроможність ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог скарги і ухвали суду першої інстанції.

Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк ''Львів'' звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідачів: 1. Фізичної особи-підприємця Шмигельського Петра Мечиславовича, 2. ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №1024/В/2021 від 17.11.2021 в розмірі 1 074 675,43 грн, з яких: 944 443,70 грн заборгованість по кредиту, 130 231,73 грн заборгованість по відсотках.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням позичальником/відповідачем 1 ОСОБА_2 зобов`язання щодо повного і своєчасного повернення кредиту за кредитним договором та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом. Також позивач зазначив, що обов`язок повернути заборгованість виник і у поручителя ОСОБА_1 на підставі договору поруки, яким забезпечувалось повернення кредиту у тому ж розмірі, що і в боржника. Внаслідок чого у відповідачів виникла заборгованість перед позивачем на суму 1 074 675,43 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 28.02.2024 у справі №921/646/23(921/148/23) позов задоволено частково. Присуджено до стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційного банку ''Львів'' заборгованості в розмірі 1 074 675,43 грн. Закрито провадження у справі №921/646/23(921/148/23) щодо відповідача - 1 фізичної особи - підприємця Шмигельського Петра Мечиславовича.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство Акціонерно-комерційного банку ''Львів'' оскаржило таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу суду 14.05.2024. В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.02.2024 у справі №921/646/23(921/148/23) в частині закриття провадження у справі №921/646/23(921/148/23) щодо відповідача 1, та прийняти нове рішення в цій частині, яким залишити позов до ФОП Шмигельського Петра Мечиславовича без розгляду.

Зазначає, що суд першої інстанції замість того щоб застосувати норми спеціального закону, а саме ч.4 ст.7 Кодексу України з питань банкрутства, помилково послався на положення статті 226 ГПК, і як наслідок необґрунтовано застосував п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, на підставі якої закрив провадження у справі №921/646/23 щодо ОСОБА_2 , тим самим преюдиціював неможливість звернення Банком з позовом про стягнення цієї ж кредитної заборгованості в майбутньому, у випадку якщо процедура банкрутства не відбудеться.

Відповідач 1 та 2 правом на подання відзиву не скористалися, про час, дату і місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2024 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Панова І.Ю., суддів Малех І.Б. та Зварич О.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Акціонерно-комерційного банку ''Львів'' вих. №3754/0-05 від 13.05.2024 (вх. №01-05/1395/24 від 14.05.2024) на рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.02.2024 у справі №921/646/23(921/148/23).

Ухвалою суду від 03.06.2024 призначено розгляд справи на 18.06.2024.

В судовому засіданні 18.06.2024 скаржник підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній. Відповідач 1 та 2 явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч 6 ст. 12 ГПК України господарськи суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, і визначеними відповідно до них правовідносинами, вбачається, що:

17.11.2021 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (Банк) та фізичною особою - підприємцем Шмигельським Петром Мечиславовичем (Позичальник) укладено Кредитний договір № 1024/В/2021.

Згідно пункту 1.1 Кредитного договору Банк зобов`язався надати у власність Позичальникові грошові кошти (Кредит) у розмірі та на умовах, обумовлених цим Договором, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит і сплатити проценти та комісії за користування ним.

Банк видає Позичальнику кредит, а Позичальник приймає його на наступних умовах: розмір та валюта кредиту - 1 000 000,00 грн, призначення кредиту - поповнення обігових коштів, процентна ставка - 19,9 % , графік повернення кредиту згідно графіку погашення кредиту оформленого додатком №1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною ( п.2.1 Кредитного договору).

Кредит видається на цілі, визначені п. 2.1.2 цього Договору ( п. 2.2 Кредитного договору).

Як визначено пунктом 3.1 Кредитного договору за надання Кредиту Позичальник сплачує Банку наступні комісії , встановлені тарифами Банку: за видачу Кредиту 19 000,00 грн сплачується в день видачі кредитних коштів.

Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по Кредиту за методом "факт/360", за ставкою, визначеною у п.2.1.3 цього Договору з моменту видачі Кредиту до терміну, вказаному в п.2.1.4 цього Договору. Позичальник сплачує проценти, нараховані відповідно до умов цього Договору, у валюті Кредиту щомісяця , але не пізніше останнього банківського дня місяця, за який вони нараховані, якщо Графіком погашення кредиту не встановлені інші терміни сплати процентів ( п.3.2 Кредитного договору).

Пунктом 4.1 Кредитного договору встановлено, що Позичальник зобов`язаний повернути Банку Кредит у повному обсязі в порядку і терміни , передбачені цим договором та/або Додатками до нього.

Договір набуває чинності з дня підписання його обома Сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов`язань ( п.10.1 Кредитного договору) .

Також, 17.11.2021 між Акціонерним товариством АКБ "Львів" та фізичною особою - підприємцем Шмигельським П.М. підписано Додаток №1 до Кредитного договору "Графік погашення заборгованості за Кредитом та сплати процентів".

Як стверджує позивач, на виконання умов Кредитного договору, банківська установа свої зобов`язання виконала у повному обсязі, зокрема надано кредит Позичальнику, про що свідчать меморіальний ордер № 600181 від 17.11.2021 на суму 1 000 000,00 грн та банківські виписки по рахунку.

Однак, Позичальник свої договірні зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом не виконав, про що свідчить розрахунок заборгованості.

В якості забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором, 14.11.2022 між АТ АКБ "Львів" (як, Кредитор) та ОСОБА_1 (як, Поручитель) укладено Договір поруки №1024/В/2021/Р-1, відповідно до умов якого забезпечується належне виконання Позичальником - ОСОБА_2 . Основного зобов`язання кредитного договору №1024/В/2021 від 17.11.2021 у повному обсязі ( п.1.1 Договору поруки №1024/В/2021/Р-1).

Пунктом 1.2 Договору поруки, визначено, що сума кредиту ( обсяг Основного зобов`язання) становить 1 000 000,00 грн. Кінцевий термін виконання Основного зобов`язання - 16.11.2024. Розмір процентів за користування кредитом становить 19,9% річних.

Як визначено п.1.3 Договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Позичальник, включаючи сплату основного боргу (повернення Кредиту), процентів, неустойки, відшкодування збитків, сплати інших платежів, обумовлених Кредитним договором.

Згідно пункту 2.1 Договору поруки, у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником Основного зобов`язання, а також за наявності інших обставин, які унеможливлюють або об`єктивно свідчать про неспроможність Позичальника належно виконати/виконувати Основне зобов`язання (смерть, тривала відсутність, хвороба, ліквідація, банкрутство, тощо), Поручитель зобов`язується виконати Основне зобов`язання в повному обсязі, а саме повернути отриманий, але не повернутий Позичальником кредит; сплатити нараховані проценти за користування кредитом, передбачені умовами Кредитного договору.

Кредитор вправі вимагати виконання Основного зобов`язання, частково або в повному обсязі на свій розсуд, як від Позичальника і Поручителя, так і від будь-якого з них окремо (п.2.3 Договору поруки).

Пунктом 2.8 Договору поруки встановлено, що Поручитель зобов`язаний здійснити погашення суми простроченого Основного зобов`язання не пізніше 7 (семи) банківських днів з дати надіслання йому вимоги Кредитора.

Договір поруки вступає в дію з моменту його підписання Сторонами. Дія Договору припиняється за спливом трьох років (36 місяців), з дати Кінцевого терміну виконання Основного зобов`язання, зазначеної у п.1.2 цього Договору ( п. п. 4.1, 4.2. Договору поруки).

У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного договору та Договору поруки, несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, на адресу Позичальника - ОСОБА_2 та на адресу ОСОБА_3 , Банком направлено лист - вимоги про дострокове повне погашення простроченої заборгованості за Кредитним договором та за Договором поруки.

Проте, вказані вимоги залишені без відповіді та задоволення.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідачів перед кредитором становить 1 074 675,43 грн, з яких: 944 443,70 грн заборгованість за кредитом, 130 231,73 грн заборгованість за відсотками.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Враховуючи положення ст. 269 ГПК України колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.02.2024 у справі №921/646/23(921/148/23) переглядається в частині закриття провадження у справі №921/646/23(921/148/23) щодо відповідача - 1 фізичної особи - підприємця Шмигельського Петра Мечиславовича.

Господарський суд Тернопільської області закривши провадження у справі №921/646/23(921/148/23) щодо відповідача - 1 фізичної особи - підприємця Шмигельського Петра Мечиславовича вказав, що предмет та підстава спору у справі №921/646/23(921/148/23) в частині щодо солідарного стягнення з Позичальника/відповідача 1 - ОСОБА_2 охоплюється предметом та підставою щодо розгляду заяви Акціонерного товариства Акціонерний - комерційний банк "Львів" про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника фізичної особи ОСОБА_2 , яка перебувала на розгляді в Господарському суді Тернопільської області у справі №921/646/23 про неплатоспроможність ОСОБА_2 , а тому провадження у справі №921/646/23(921/148/23) підлягає закриттю відносно відповідача 1 ОСОБА_2 , на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України.

Однак, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Частиною першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: 1) заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства; 2) є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 3) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 4) є рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу, прийняте в межах його компетенції в Україні щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого документа на примусове виконання такого рішення; 5) є рішення суду іноземної держави або міжнародного комерційного арбітражу, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина 3 статті 231 ГПК України).

Проте на відміну від позовного провадження розгляд та процесуальні дії учасників якого урегульовані положеннями ГПК України, правове регулювання процесуальних дії учасників провадження у справі про банкрутство має свої особливості.

Провадження у справі про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, складом учасників таких правовідносин, специфічністю цілей і завдань, тривалістю судового провадження тощо.

Частиною шостою статті 12 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Зазначена норма кореспондується з положеннями частини першої статті 2 КУзПБ за якою провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

КУзПБ за своєю правовою природою є специфічним комплексним нормативно-правовим актом, який за ознакою предметної сфери регулювання об`єднує значну кількість норм різної галузевої належності, включаючи в собі як норми процесуального права (зокрема норми щодо порядку здійснення провадження у справах про банкрутство, вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень) так і норми матеріального права.

Така специфіка КУзПБ як нормативно-правового акта під час застосування закріплених в ньому норм зумовлює необхідність урахування особливостей регулювання розгляду тих чи інших питань, що виникають в межах такої справи.

Отже, у процедурі банкрутства процесуальні норми ГПК України мають універсальний характер, адже розраховані як на позовне провадження, так і на процедуру банкрутства та їх застосування у цій процедурі здійснюється з урахуванням особливостей правового регулювання розгляду конкретного питання, передбачених КУзПБ.

Тобто норми ГПК України є загальними по відношенню до норм КУзПБ, які визначають особливості провадження у справах про банкрутство та є спеціальними й мають пріоритет у застосуванні при розгляді цих справ.

Верховний Суд неодноразово у свої практиці під час вирішення питання співвідношення загальної та спеціальної норми звертав увагу на необхідності застосування спеціального закону перед загальним, зазначаючи, що при наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм необхідно керуватися принципом lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для даної справи) загального закону, спеціальна норма має перевагу над загальною.

Подібна правова позиція висвітлена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 27.12.2022 у справі № 910/21725/21.

Про необхідність застосування наведеного принципу зазначено також рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 у справі № 5-р (II)/2020, в якому зауважено, що принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): "закон пізніший має перевагу над давнішим" (lex posterior derogat priori) - "закон спеціальний має перевагу над загальним" (lex specialis derogat generali) - "закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим" (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 25.03.1999 у справі "Ніколова проти Болгарії", від 24.06.20221 у справі "Шкіря проти України").

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2023 частково визнано кредиторські грошові вимоги Акціонерного товариства Акціонерний - комерційний банк "Львів" відносно боржника ОСОБА_2 в сумі 1 074 675,43 грн та включено їх в Реєстр вимог кредиторів. Черговість задоволення грошових вимог кредитора: в сумі 5368,00 грн - судовий збір за подання заяви про визнання кредитором (відшкодовується у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів); в сумі 1074675,43 грн (заборгованість) вимоги другої черги. Щодо вимог у розмірі 16 120,15 грн судовий збір сплачений за подання позовної заяви про стягнення заборгованості у справі №921/148/23, що розглядається Господарським судом Тернопільської області, відхиленню.

Ухвала суду від 21.12.2023 щодо визнання кредиторських грошових вимог Акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Львів" відносно боржника ОСОБА_2 в сумі 1 074 675,43 грн у справі №921/646/23 набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 КУзПБ, в редакції чинній на момент розгляду справи, у разі якщо господарський суд, розглядаючи в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) спір про стягнення з боржника грошових коштів, встановить, що позивачем у такому спорі подано у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника заяву з грошовими вимогами до боржника, господарський суд залишає такий позов без розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовано положення пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України, оскільки під час розгляду справ про банкрутство щодо вирішення питань, які виникають у цій категорії справ підлягають застосуванню положення КУзПБ, в силу того що такі є спеціальними стосовно норм ГПК України, а тому в даному випадку Господарський суд Тернопільської області був зобов`язаний застосувати положення частини 4 статті 7 КУзПБ.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З врахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.02.2024 у справі №921/646/23(921/148/23) в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Акціонерного товариства Акціонерно-комерційного банку ''Львів'' задоволенню.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали першої інстанції, на підставі ст. 129 ГПК України судові витрати, понесені скаржником у зв`язку з розглядом справи судом апеляційної інстанції, належить покласти на відповідача 2.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Акціонерно-комерційного банку ''Львів'' вих. №3754/0-05 від 13.05.2024 (вх. №01-05/1395/24 від 14.05.2024) - задоволити.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.02.2024 у справі №921/646/23(921/148/23) в частині закриття провадження у справі №921/646/23(921/148/23) щодо відповідача 1 Фізичної особи-підприємця Шмигельського Петра Мечиславовича скасувати. В цій частині прийняти нове рішення, яким позовну заяву до Фізичної особи-підприємця Шмигельського Петра Мечиславовича залишити без розгляду.

3. Здійснити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційного банку ''Львів'' (вул. Сербська, 1, м. Львів, ) суму 4 542,00 грн на відшкодування витрат скаржника по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

5. Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено та підписано 20.06.2024.

Головуючий суддя Панова І.Ю.,

Суддя Малех І.Б.

Зварич О.В.