ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про розгляд заяви про відвід судді

27.06.2024м. ДніпроСправа № 904/6032/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНТИНЕНТ-ПРЕСТИЖ", м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКО ІНВЕСТ" (49126, м.Дніпро, вул.Космічна, буд.27Д, )

про визнання банкрутом

без участі представників сторін

Суддя Примак С.А.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Соловйова А.Є.) перебуває справа №904/6032/21 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНТИНЕНТ-ПРЕСТИЖ" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКО ІНВЕСТ".

24.06.2024 від представника Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк " до суду надійшла заява про відвід судді (вх. суду №612/24).

26.06.2024 ухвалою господарського суду (суддя Соловйова А.Є.) заявлений 24.06.2024 Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" відвід судді Соловйової А.Є. від розгляду справи №904/6032/21 визнано необґрунтованим. Передано матеріали справи №904/6032/21, в якій заявлено відвід судді Соловйовій А.Є., для розгляду даного відводу складом суду, визначеному у порядку ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2024 № 177 матеріали справи №904/6032/21 передано на повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2024 заяву представника Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про відвід судді передано на розгляд судді Примаку С.А.

У якості підстав для відводу судді представник Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" посилається на наступне.

В межах справи № 904/6032/21 про банкрутство ТОВ «Ніко Інвест» рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/6032/21 (904/5404/23), яке було в подальшому залишене без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 03 квітня 2024 року, позовні вимоги ТОВ "ФК "Дата Фінанс" були задоволені в повному обсязі, визнано недійсним окремі пункти кредитного договору та договору поруки.

В свою чергу, Верховний Суд скасовуючи рішення ухвалене суддею Соловйовою А.Є., обґрунтував своє рішення наступним:

- Враховуючи вид кредитування, учасників правочину, спірні правовідносини в цій справі регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», а також Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), однак застосувавши норми матеріального права, які не підлягали застосуванню (законодавство про споживче кредитування) судами попередніх інстанцій були також застосовані і висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм права у правовідносинах, які не є подібними, про що впродовж розгляду справи зазначав АТ «Державний експортно-імпортний банк України» (п.41 постанови ВС від 12.06.2024);

- Підлягають відхиленню і доводи суду першої інстанції, які підтримав апеляційний господарський суд, про стягнення з Боржника надмірних коштів за користування кредитом, в тому числі комісії за управління кредитом з посиланням на висновки Верховного Суду у постановах Верховного Суду від 20.03.2021 у справі №904/5748/18, від 16.11.2016 у справі №234/169/15-ц, від 03.08.2022 у справі №927/92/21(927/351/21), від 10.10.2019 у справі №904/8902/17, оскільки умовами кредитного договору (п.п.3.2.1.1.-3.2.1.3) які Позивач просив визнати недійсними у цій справі, передбачений фіксований розмір ставки комісії за управління, так само як і комісії за зміну умов кредитного договору, порядок її нарахування, визначені чіткі випадки зміни розміру комісії (п.46,48 постанови ВС від 12.06.2024);

- Зазначені в оскаржуваних судових рішеннях висновки Верховного Суду зводяться до того, що встановлення комісії за управління кредитної лінії є подвійною оплатою за надання кредиту. Зазначені посилання на постанови Верховного Суду є безпідставними, адже такі рішення були ухвалені не в подібних правовідносинах, зокрема, у цих справах не з подібними предметом та підставами позову, змістом позовних вимог і встановленими судами фактичними обставинами.

На думку Банку упередженість судді Соловйової А.Є. по відношенню до Банку як до учасника справи також підтверджується і тим, що суддя Соловйова А.Є. раніше розглядала іншу справу, предметом позову в якій були аналогічні по суті вимоги позивача.

Зокрема, в межах справи № 904/7370/14 суддею Соловйовою А.Є. розглядався позов ТОВ «ДНЄПРКАРТРАНС» до АТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору, зокрема позивач, як і справі №904/6032/21 (904/5404/23) просив, серед іншого, визнати недійсними пункти кредитного договору, якими передбачався обов`язок сплати комісійної винагороди банку.

Відмовляючи в задоволенні позову, зокрема і згаданої позовної вимоги (рішення у справі №904/7370/14 від 29 січня 2015 року, суддя Соловйова А.Є. свої висновки зокрема обгрунтувала посиланням на ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у відповідності до якої, комісійна винагорода є одним із видів непроцентних доходів банків.

Крім того, Банк у якості підстави для відводу посилається на те, що за наслідками перегляду судових рішень, ухвалених суддею Соловйовою А.Є., судом вищої інстанції було відхилено безпідставно визнані вимоги кредиторів на суму 618 953 879,92 грн.

Також Банк зазначає, що вимоги зазначених кредиторів були розглянуті за один день, в

той час як грошові вимоги Банку розглядалися в подальшому майже півтора роки.

Окрім цього, Банк зазначає, що в судовому засіданні 19.01.2023 суд ухвалив незаконне рішення, зокрема, за результатами розгляду клопотанням боржника призначив судову економічну експертизу, на вирішення якої поставив питання, що відносяться до компетенції суду, а саме встановлення розміру заборгованості боржника перед Банком.

На переконання Банку, наведені вище обставини, є достатнім свідченням прояву упередженості судді Соловйової А.Є. по відношенню до Банку, викликає серйозні сумніви в її безсторонності, що є підставою для відводу судді від розгляду цієї справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 ГПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ГПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно до статті 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства, зокрема, є законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак (стаття 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до п. 1, 2 ч.2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Згідно з ч.1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пунктом 1 частини 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України визначено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Стосовно посилання представника Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на упередженість судді Соловйової А.Є. при винесенні рішення по справі № 904/6032/21 (904/5404/23), господарський суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Разом з тим, нормами ч. 4 ст. 35 ГПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Як вбачається з матеріалів справи, скориставшись своїм правом на оскарження судових рішень, АТ "Державний експортно-імпортний банк України" було подано апеляційну скаргу, а згодом касаційну скаргу на рішення господарського суду по справі № 904/6032/21 (904/5404/23).

03.04.2024 Постановою ЦАГС апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2023, у справі №904/6032/21 (904/5404/23) - залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2023 у справі №904/6032/21 (904/5404/23) - залишено без змін.

12.06.2024 Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" задоволено частково. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.04.2024 у справі № 904/6032/21 (904/5404/23) скасовано.

Отже, посилання представника Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на неправильне застосування норм права під час винесення рішення та на неоднакове застосування норм права при винесенні подібних рішень, не є підставою для відводу судді, враховуючи норму ч. 4 ст. 35 ГПК України.

Стосовно посилання представника Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на той факт, що грошові вимоги Банку розглядалися тривалий час, тоді як інші грошові вимоги були розглянуті за один день, суд зазначає наступне.

Нормами ГПК України та КУзПБ не встановлено присічних строків для розгляду грошових вимог кредиторів у справі про банкрутство.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що сам кредитор АТ "УКРЕКСІМБАНК" неодноразово звертався до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, зокрема, 01.11.2022, 17.11.2022, 08.12.2022, 19.01.2023, в свою чергу ухвалами від 01.11.2022, 17.11.2022, 08.12.2022 заявлені клопотання про відкладення розгляду справи було задоволено.

Також, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Відповідно до частини 1 статті 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.

Неодноразово під час проведення попереднього засідання, в якому відбувався розгляд заяви з грошовими вимогами АТ "Державний експортно-імпортний банк України", було оголошено повітряну тривогу, з огляду на що, з метою забезпечення дотримання норм статті 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, суд оголошував перерву.

Крім того, відповідно до пункту 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема, "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Одночасно, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема, складність справи та поведінка заявників.

Згідно з приписами статті 114 Господарського процесуального кодексу України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій; строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Враховуючи той факт, що судові засідання не відбувалися, у тому числі у зв`язку з тим, що по всій території України була оголошена повітряна тривога, у зв`язку з витребуванням додаткових документів по справі з метою об`єктивного розгляду справи та у зв`язку з поданням АТ "Державний експортно-імпортний банк України" клопотань про відкладення справи, тривалий розгляд грошових вимог Банку не може свідчити про наявність підстав, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Стосовно винесення ухвали господарського суду від 19.01.2023 про призначення судової економічної експертизи, як підстави для відводу судді Соловйової А.Є. від розгляду справи, господарський суд зазначає, що вказана ухвала також була оскаржена представником АТ в апеляційному порядку.

13.03.2023 постановою ЦАГС апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" - задоволено. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2023 у справі №904/6032/21 - скасовано.

Як зазначалося раніше, відповідно до ч. 4 ст. 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Оцінюючи доводи представника Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", суд приймає до уваги основоположний принцип свободи вираження поглядів, гарантований кожному статтею 10 Європейської конвенції з прав людини.

Судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону (стаття 129 Конституції України).

Здійснення незалежного правосуддя вимагає від судді протистояти будь-якому неправомірному зовнішньому впливу та зобов`язує розглядати справу якою б складною вона не була, забезпечуючи, тим самим, доступ до правосуддя.

За змістом статей 38, 42 Господарського процесуального кодексу України право на відвід судді є одним із процесуальних прав учасника справи.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом рішення Європейського Суду у справі Білуха проти України (п. 49), наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися не лише за суб`єктивним, а й за об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п.38).

У цьому відношенні неупередженість повинна бути очевидною в межах справи, що розглядається.

Вирішальним для об`єктивного критерію є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Так, у рішенні 15 жовтня 2009 року у справі "Мікаллеф проти Мальти" ЄСПЛ вказав, що "будь-який суддя щодо якого наявна достатня підстава (legitimate reason) побоювання відсутності неупередженості повинен усунутись" (Micallef v. Malta, заява № 17056/06, §98). У рішенні від 15 липня 2005 року у справі "Межнаріч проти Хорватії" ЄСПЛ звернув увагу на те, що "слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною" (Meznaric v. Croatia, заява № 71615/01, § 31).

Таким чином, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Зазначена правова позиція збігається з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в ухвалі від 04.02.2020 у справі № 908/137/18 (провадження №12-106гс19).

У своїй заяві про відвід судді Соловйової А.Є. представником Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" не наведено жодної підстави відповідно до норм ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

У поданій заяві заявник надає суб`єктивну оцінку процесуальним діям судді та фактично не погоджується з керуванням ходу судового засідання та в обґрунтування наявності підстав для відводу судді зазначає обставини, що не відповідають дійсності.

Так суд зауважує, що внутрішні емоційно-вольові відчуття заявника з того чи іншого питання без наявності з цього питання певних доказів чи інформації не є достатньою підставою для констатації факту наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Разом з тим, у справі, що розглядається, відсутні докази про наявність заяв судді чи то вчинків поза межами процесуальних дій під час судочинства, які б свідчили про його неспроможність забезпечити об`єктивний, неупереджений розгляд цієї справи.

За таких обставин правові підстави для відводу судді у даній справі відсутні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід судді та відмову в її задоволенні.

Керуючись ст. 35, 38, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" б/н від 24.06.2024 про відвід судді Соловйової А.Є. від розгляду справи №904/6032/21 про банкрутство ТОВ "НІКО ІНВЕСТ".

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Оскарження цієї ухвали окремо від рішення суду не допускається.

Суддя С.А. Примак