ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18 червня 2024 рокуСправа № 912/1273/24

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Глушкова М.С., розглянувши у відритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Чернишенко Іванни Іванівни ( АДРЕСА_1 )

до Фізичної особи - підприємця Адаменко Анастасії Віталіївни ( АДРЕСА_2 )

про стягнення 20 000,00 грн,

секретар судового засідання - Коваленко Т.А.

представники сторін участі в судовому засіданні не брали,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Чернишенко Іванни Іванівни до Фізичної особи - підприємця Адаменко Анастасії Віталіївни про стягнення грошових коштів, переданих відповідачу в якості авансу у розмірі - 20 000,00 грн з покладенням на відповідача судових витрат.

Ухвалою від 27.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 912/1273/24; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, судовий розгляд справи призначено на 18.06.2024.

18.06.2024 до суду позивачем подана заява про зменшення позовних вимог, у якій повідомлено про сплату відповідачем суми позову та міститься прохання про стягнення судових витрат. На підтвердження погашення суми боргу позивачем надано виписку з банку про рух коштів на рахунку у період з 05.06.2024-05.06.2024.

Також, 18.06.2024 до суду надійшли дві заяви позивача про розгляд справи без участі представника Фізичної особи - підприємця Чернишенко Іванни Іванівни.

Розглядаючи вказану заяву, суд враховує таке.

У поданій заяві позивач зазначає, що відповідачем погашено повністю сума позовних вимог у зв`язку з чим просить зменшити позовні вимоги до стягнення судових витрат.

Згідно із ч. 2 ст. 19 ГПК України особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Відтак, питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного суду від 12.01.2023 у справі № 910/13060/21.

Оскільки позивач повідомляє про погашення всієї суми позову, а судові витрати не є позовною вимогою, суд дійшов висновку про відсутність у даній справі предмету позову, що виклює можливість зменшення позовних вимог. Таким чином, заява позивача про зменшення позовних вимог задоволенню не підлягає.

Враховуючи відсутність предмета спору в даній справі провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

При цьому суд роз`яснює, що відповідно до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (ч. 4 ст. 231 ГПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору є підставою для повернення з державного бюджету сплаченого судового збору в сумі 3 028,00 грн.

Стосовно розподілу судових витрат на правову допомогу позивача суд зазначає таке.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, у тому числі, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 129 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частина 4 ст. 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI ), яка зазначає, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано Договір № 10/04/24 про надання правничої допомоги від 10.04.2024 (а.с. 45-48), Додаткова угода № 1 від 10.04.2024 до Договору № 10/04/24 про надання правничої допомоги від 10.04.2024 (а.с. 50), Акт № 01/04 від 30.04.2024 прийому-передачі наданих послуг до Договору № 10/04/24 про надання правничої допомоги (а.с. 52), Акт № 17/06 від 17.06.2024 прийому-передачі наданих послуг до Договору № 10/04/24 про надання правничої допомоги (а.с. 73).

Оцінивши подані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що витрати на правничу допомогу по справі в сумі 7 500,00 грн підтверджені позивачем.

Разом з цим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як встановлено матеріалами справи, є підтвердженим фактичне надання адвокатом позивача послуг, а саме: підготовка та подання позовної заяви і заяви про зменшення позовних вимог.

В той же час, суд констатує, що заява про зменшення позовних вимог є необґрунтованою, наслідком чого є відмова в її задоволенні.

Підготовлена адвокатом позивача позовна заява не має значного обсягу та її зміст у переважній частині містить опис фактичних обставин (подій). Перелік застосованих позивачем нормативних актів незначний.

Наведене не спростовує якість наданих адвокатом послуг, який своєчасно та належним чином готував до суду необхідні документи і був обізнаний про фактичні обставини справи, однак дає підстави для висновку, що підготовка таких документів не передбачала особливих зусиль та значного часу для їх підготовки.

Про вказане також свідчать ті обставини, що предмет спору у даній справі не потребував вивчення значного обсягу законодавства та застосування конкретних висновків Верховного Суду. Будь-які додаткові клопотання сторін, які б передбачали реагування, не подавались та матеріали справи не є об`ємними. Участі в судовому засіданні адвокат позивача не брав.

З огляду на викладене та враховуючи принципи пропорційності і розумності, беручи до уваги не співмірність суми гонорару зі складністю справи та ціною позову, обсягом матеріалів у справі та підготовлених документів, кількістю засідань суду, необґрунтованість подання позивачем заяви про зменшення позовних вимог, суд вважає заявлену суму компенсації витрат надмірною, тому присуджує її частково у розмірі 2 500,00 грн.

Керуючись ст. 46, 130, 191, 231, 233, 234-235, 242, 255 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця Чернишенко Іванни Іванівни про зменшення позовних вимог.

Закрити провадження у справі №912/1273/24 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Адаменко Анастасії Віталіївни, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця Чернишенко Іванни Іванівни, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 2 500,00 грн витрат на правову допомогу.

Наказ видати.

Повернути зі спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у Кіров.обл./тг м.Кропивн/22030101, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), МФО 899998, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37918230, р/р UA3011567, код класифікації доходів бюджету 22030101) на користь Фізичної особи- підприємця Чернишенко Іванни Іванівни, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 3 028,00 грн судового збору, сплаченого згідно з квитанцією № 2074-2В0С-6КК4-5ХХН від 30.04.2024, копія якої залишається в матеріалах справи.

Оригінал ухвали направити позивачу (вул. Центральна, буд. 19, село Крупове, Сарненський район, Рівненська область, 34100).

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Копію ухвали надіслати відповідачу (вул. Донецька, буд. 57 м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25014).

Повний текст ухвали складено 24.06.2024.

Суддя М.С. Глушков