ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2024 р. Справа № 918/449/24

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., за участі секретаря судового засідання Костюкович Ю.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом фізичної особи-підприємця Шишка Анатолія Степановича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство"

про стягнення заборгованості в сумі 578 618 грн 75 коп.,

у судовому засіданні приймали участь:

від позивача - Троянчук Д.М., ордер серія ВК № 1129809 від 27.05.2024 р.;

від відповідача - не з`явився.

Відповідно до частини 14 статті 8, статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

У судовому засіданні 17 червня 2024 року, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В травні 2024 року фізична особа-підприємець Шишко Анатолій Степанович (далі - Підприємець, позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" (далі - Товариство, позивач) про стягнення заборгованості в сумі 578 618 грн 75 коп., з яких: 563 381 грн 00 коп. - основний борг, 7 316 грн 00 коп. - 3% річних та 7 921 грн 75 коп. - інфляційні втрати.

Також Підприємець просить стягнути з Товариства сплачений судовий збір в розмірі 8 679 грн 28 коп. В позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого позивач вказує, що поніс і очікує понести витрати, які складаються з суми сплаченого судового в розмірі 8 679 грн 28 коп.

До позовної заяви Підприємцем долучено платіжну інструкцію від 30 квітня 2024 року № 1791 про оплату судового збору за подання даної позовної заяви до Господарського суду Рівненської області в розмірі 8 679 грн 28 коп.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023, а саме зобов`язань щодо здійснення в повному обсязі оплати за надані послуги в сумі 563 381 грн 00 коп. в строки, встановлені умовами договору, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення заборгованість у спірній сумі. Крім того у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання позивачем з посиланням на ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 7 316 грн 00 коп. та інфляційних втрат в розмірі 7 316 грн 00 коп.

Ухвалою суду від 1 травня 2024 року позовну заяву фізичної особи-підприємця Шишка Анатолія Степановича від 29.04.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у змішаній (паперовій та електронній) формі, судове засідання для розгляду справи призначено на 27 травня 2024 року.

20 травня 2024 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від 14.05.2024 року, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю та з метою дослідження документів по справі, а також заслуховування свідчень, розглядати дану справу у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Зокрема представник відповідача зазначає, що прикладений відповідачем текст договору не узгоджений між сторонами, у зв`язку із чим між сторонами не узгоджено істотні умови договору. Це свідчить про відсутність факту укладення договору у формі єдиного документу, що було зумовлено недосягненням згоди стосовно усіх істотних умов правочину. Також представник відповідача зазначає, що сторонами при укладенні договору не було погоджено строків оплати наданих послуг. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивачем не було пред`явлено відповідачу жодної вимоги про оплату заборгованості, а прикладена позивачем претензія відповідачем не отримана. Таким чином, на думку представника відповідача, у зв`язку із відсутністю визначеного умовами договору строку оплати, моментом виникнення обов`язку відповідача на здійснення оплати є отримання від позивача вимоги про оплату, яку відповідач мав розглянути та виконати у семиденний строк. Представник відповідача вважає, що у зв`язку із ненаданням позивачем вимоги, обов`язок відповідача на здійснення оплати не наступив, а відтак подання позову та, тим більше, нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну оплату, є передчасним. В свою чергу, позивачем не надано доказів щодо отримання відповідачем поштовим відправленням або кур`єрським відправленням вимоги про сплату, або ж повернення таких поштових відправлень з відповідними позначками. Відтак позивачем не підтверджено належними, достовірними та достатніми доказами відомості щодо періоду, з якого у відповідача виникло зобов`язання зі сплати грошових зобов`язань. Щодо наявності підстав для розгляду справи в порядку загального позовного провадження представник відповідача зазначає, що станом на 01.01.2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3 028,00 грн., таким чином, сума заявлених позивачем вимог (578 618,75 грн.) перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а пунктом 1 частини 5 статті 12 ГПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Крім того представник відповідача вважає за необхідне здійснити вивчення наданих позивачем доказів під час судового процесу, оскільки, як вбачається із прикладених документів, позивачем не надано підписаного між сторонами договору.

24 травня 2024 року від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшла заява про залишення позову без розгляду, відповідно до якої просить залишити позовну заяву у справі № 918/449/24 без розгляду. Зокрема представник відповідача зазначає, що на підтвердження факту виникнення грошових зобов`язань фізична особа-підприємець Шишко Анатолій Степанович у своїй позовній заяві стверджував про наявність заборгованості саме за Договором № 30/10/2023 про надання послуг від 30.10.2023 року, в той же час позивач не надав до суду підписаний усіма сторонами (а саме відповідачем) Договір № 30/10/2023 про надання послуг від 30.10.2023 року та заявку № 1 до вказаного Договору. За вказаних обставин позивач не надав докази, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому Господарський суд Рівненської області має право залишити позовну заяву без розгляду у порядку пункту 8 частини першої статті 226 ГПК України.

Ухвалою суду від 27 травня 2024 року розгляд справи відкладено на 17 червня 2024 року.

27 травня 2024 року від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшла заява від 26.05.2024 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій просив забезпечити проведення судових засідань у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 27 травня 2024 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" від 26.05.2024 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та постановлено судове засідання у справі № 918/449/24, призначене на "17" червня 2024 року на 11:40 год., провести в режимі відеоконференції за участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство". Крім того постановлено всі подальші судові засідання у справі № 918/449/24 провести в режимі відеоконференції за участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство".

10 червня 2024 року від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву від 10.06.2024 року, який за змістом є аналогічним відзиву на позовну заяву від 14.05.2024 року та який надійшов на адресу суду 20 травня 2024 року.

Суд, розглянувши у судовому засіданні 17 червня 2024 року клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заяву про залишення позову без розгляду, протокольною ухвалою відмовив у їх задоволенні.

Представник Підприємця у судовому засіданні 17 червня 2024 року підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач у судове засідання 17 червня 2024 року не з`явився, про дату, час і місце даного засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою за підписом відповідального працівника суду про доставку електронного листа, а саме ухвали суду від 27.05.2024 року, до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" (а.с. 119). В той час про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

У той же час повторне відкладення розгляду справи може призвести до виходу за межі встановлених чинним ГПК України строків розгляду господарських спорів та порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про судове засідання, призначене на 17.06.2024 року, а також не повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Підприємця, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

До матеріалів справи позивачем долучено Договір про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023 (далі - Договір) (а.с. 6-7), сторонами якого є фізична особа-підприємець Шишко Анатолій Степанович (далі - Виконавець, Перевізник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" (далі - Замовник).

Відповідно до п. 1.1. Договору виконавець зобов`язується надавати Замовнику послуги по перевезенню вантажів на умовах визначених у даному договорі, вантажним автомобільним транспортом, а Замовник прийняти й оплатити виконані Виконавцем зазначені послуги.

Кількість вантажу, пункт завантаження та кінцевий пункт призначення (маршрут), вартість перевезень та, можливо, і інші умови за взаємною згодою, сторони зазначають в додатках до даного договору чи погоджують в усній формі (пункт 1.2. Договору).

Згідно п. 3.1. Договору вартість послуг по перевезенню вантажу, об`єми перевезень визначаються сторонами за домовленістю та вказуються у додатках до договору, які є його невід`ємними частинами.

У відповідності до п. 3.2. Договору оплата наданих послуг виконавцем послуг здійснюється Замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця протягом 10 (десяти) календарних днів після виконання перевезення та підписання актів здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг). Можливе застосування сторонами також і авансової/попередньої/оплати послуг по даному договору. Датою виконання перевезення є дата розвантаження вказана в ТТН.

Сторони визнають, що достатнім та належним доказом надання послуг з перевезення Виконавцем та відповідно їх прийняття Замовником є підписаний сторонами акт виконаних робіт, та/або товарно-транспортний документ з відміткою пункту розвантаження про прийомку вантажу, або інший документ, що може підтвердити факт надання та прийняття послуг за цим договором: в т.ч. числі, але не виключно реєстр прийнятого товару/продукції наданий пунктом розвантаження (пункт 3.3. Договору).

Згідно п. 6.1. Договору всі спори і розбіжності, що можуть виникнути між сторонами із умов цього договору або в зв`язку з ним (при його укладенні, виконанні, зміні, розірванні, визнанні неукладеним, визнанні недійсним і таке інше) підлягають вирішенню шляхом переговорів між сторонами.

Відповідно до п. 6.2. Договору, якщо відповідний спір не можливо буде вирішити шляхом переговорів, надалі він вирішуватиметься у судовому порядку за встановленою підвідомчістю такого спору відповідно до діючого законодавства України.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2023 року, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами зобов`язань (пункт 7.1. Договору).

Договір, додатки, додаткові угоди, заявки до нього, акти виконаних робіт та акти звірок взаєморозрахунків, рахунки передані засобами факсимільного або електронного зв`язку вважаються дійсними до моменту обміну оригіналами (пункт 7.5. Договору).

Також до матеріалів справи позивачем долучено Заявку від 31.10.2023 року № 1 до Договору, за умовами якої Перевізник надає Замовнику з перевезення вантажу автомобільним транспортом згідно наступних умов:

Маршрут перевезення: с. Морочне - м. Ланівці

Дані про вантаж: Ріпак

Вартість послуг та строки оплати: 1 275,00 грн/т, в т.ч. ПДВ

Дані про авто: ДАФ ВК 7076 ВТ, н/пр НОМЕР_1 , водій Артишук О.В., ДАФ ВК 5140 ІВ, н/пр НОМЕР_2 , водій Шишко А.А.

Судом встановлено, що Договір та Заявка від 31.10.2023 року № 1 до Договору підписані лише Перевізником та підпис скріплений печаткою фізичної особи-підприємця Шишка Анатолія Степановича.

В той час зі сторони Замовника Договір та Заявка від 31.10.2023 року № 1 до Договору не підписані.

Як зазначено позивачем в позовній заяві та було повідомлено у судовому засіданні 17.06.2024 року, Договір про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023 було направлено на електронну пошту відповідача для підписання, однак підписаного відповідачем примірника позивач не отримав, хоча в платіжній інструкції від 09.11.2023 року № 921 відповідач в призначенні платежу вказував даний договір, що свідчить про його отримання.

Крім того до матеріалів справи позивачем долучено Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 02.11.2023 року № 187 на суму 80 197 грн 50 коп. та Акти надання послуг від 4 листопада 2023 року № 188 на суму 13 730 грн 00 коп., від 5 листопада 2023 року № 189 на суму 21 348 грн 00 коп., від 5 листопада 2023 року № 192 на суму 48 006 грн 00 коп., від 6 листопада 2023 року № 190 на суму 16 855 грн 00 коп., від 6 листопада 2023 року № 191 на суму 22 356 грн 00 коп., від 6 листопада 2023 року № 193 на суму 24 831 грн 00 коп., від 7 листопада 2023 року № 194 на суму 76 500 грн 00 коп., від 8 листопада 2023 року № 195 на суму 106 119 грн 00 коп., від 9 листопада 2023 року № 196 на суму 112 932 грн 00 коп., від 9 листопада 2023 року № 200 на суму 25 371 грн 00 коп., від 10 листопада 2023 року № 197 на суму 181 737 грн 00 коп., від 12 листопада 2023 року № 201 на суму 13 535 грн 00 коп.

Загальна сума наданих актів становить 743 517 грн 50 коп.

За вищезазначеними актами надання послуг виконавцем є ФОП Шишко Анатолій Степанович, а замовником - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство".

Як вбачається з актів надання послуг від 02.11.2023 року № 187, від 4 листопада 2023 року № 188, від 5 листопада 2023 року № 189, від 5 листопада 2023 року № 192, від 6 листопада 2023 року № 190, від 6 листопада 2023 року № 191, від 6 листопада 2023 року № 193, від 7 листопада 2023 року № 194, від 8 листопада 2023 року № 195, від 9 листопада 2023 року № 196, від 9 листопада 2023 року № 200, від 10 листопада 2023 року № 197, від 12 листопада 2023 року № 201 виконавцем були надані замовнику послуги по перевезенню на підставі Договору про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023.

Судом встановлено, що зазначені акти надання послуг підписані сторонами, а підписи скріплені печатками фізичної особи-підприємця та юридичної особи.

Також до матеріалів справи позивачем долучено Товарно-транспортні накладні від 01.11.2023 року № 5, від 01.11.2023 року № 6, від 03.11.2023 року № 9, від 04.11.2023 року № 4, від 04.11.2023 року № 3, від 04.11.2023 року № 2, від 05.11.2023 року № 11, від 05.11.2023 року № 7, від 06.11.2023 року № 8, від 06.11.2023 року № 13, від 06.11.2023 року № 10, від 06.11.2023 року № 9, від 08.11.2023 року № 18, від 08.11.2023 року № 19, від 07.11.2023 року № 15, від 07.11.2023 року № 14, від 09.11.2023 року № 24, від 09.11.2023 року № 25, від 08.11.2023 року № 21, від 08.11.2023 року № 22, від 08.11.2023 року № 23, від 10.11.2023 року № 34, від 10.11.2023 року № 33, від 09.11.2023 року № 28, від 09.11.2023 року № 29, від 09.11.2023 року № 31, від 09.11.2023 року № 30, від 10.11.2023 року № 35, від 11.2023 року № 12.

Крім того до матеріалів справи позивачем долучено Податкові накладні від 02.11.2023 року № 188 на суму 66 831 грн 25 коп., від 04.11.2023 року № 189 на суму 13 730 грн 00 коп., від 05.11.2023 року № 190 на суму 21 348 грн 00 коп., від 05.11.2023 року № 191 на суму 48 006 грн 00 коп., від 06.11.2023 року № 192 на суму 16 855 грн 00 коп., від 06.11.2023 року № 193 на суму 22 356 грн 00 коп., від 06.11.2023 року № 194 на суму 22 356 грн 00 коп., від 07.11.2023 року № 195 на суму 76 500 грн 00 коп., від 08.11.2023 року № 196 на суму 106 119 грн 00 коп., від 09.11.2023 року № 197 на суму 112 932 грн 00 коп., від 09.11.2023 року № 198 на суму 25 371 грн 00 коп., від 10.11.2023 року № 199 на суму 181 737 грн 00 коп., від 12.11.2023 року № 200 на суму 13 535 грн 00 коп.

Також до матеріалів справи позивачем долучено платіжні інструкції від 6 листопада 2023 року № 909 на суму 80 197 грн 50 коп. з призначенням платежу: оплата за перевезення вантажів згідно рахунка-фактури № 187 від 02.11.2023 року та від 9 листопада 2023 року № 921 на суму 99 939 грн 00 коп. з призначенням платежу: оплата за перевезення вантажів згідно договору № 30/10/2023 від 30.10.2023 року.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, надані Підприємцем послуги Товариством оплачено частково в сумі 180 136 грн 50 коп., у зв`язку із чим сума заборгованості станом на 29.04.2024 року становить 563 381 грн 00 коп.

19 квітня 2024 року позивач направив Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" претензію про сплату заборгованості в сумі 563 381 грн 00 коп. (а.с. 81-82, докази надіслання - а.с. 83-84).

Як зазначено позивачем в позовній заяві, відповіді на претензію фізична особа-підприємець Шишко Анатолій Степанович не отримав.

Також позивачем долучено до матеріалів справи акт звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2023 - 27.12.2023 за Договором № 30/10/2023 від 30.10.2023 року між підприємцем та Товариством, який відображає заборгованість відповідача перед позивачем на загальну суму 563 381 грн 00 коп.

За твердженням позивача, відповідач свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг за договором про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023 не виконав, у зв`язку з чим за останнім обліковується заборгованість в розмірі 563 381 грн 00 коп.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом у даній справі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Як зазначено позивачем в позовній заяві та було повідомлено у судовому засіданні 17.06.2024 року, Договір про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023 було направлено на електронну пошту відповідача для підписання, однак підписаного відповідачем примірника позивач не отримав, хоча в платіжній інструкції від 09.11.2023 року № 921 відповідач в призначенні платежу вказував даний договір, що свідчить про його отримання.

Згідно п. 7.5. Договору, договір, додатки, додаткові угоди, заявки до нього, акти виконаних робіт та акти звірок взаєморозрахунків, рахунки передані засобами факсимільного або електронного зв`язку вважаються дійсними до моменту обміну оригіналами.

Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023, на виконання умов якого позивачем надано послуги на суму 743 517 грн 50 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг, в яких зазначено, що послуги надано на підставі Договору про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023. Також судом встановлено, що надані за договором про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023 послуги частково оплачені відповідачем на суму 180 136 грн 50 коп.

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються надання послуг з організації перевезення вантажів. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права порушеними через невиконання відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи характер спору та правовідносини, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати норми, що регулюють діяльність з перевезення вантажів та транспортно-експедиторську діяльність.

Згідно з нормами статті 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до положень статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з положеннями статті 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до приписів статті 308 ГК України вантаж до перевезення приймається перевізниками залежно від виду транспорту та вантажу в місцях загального або незагального користування. Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством. У разі якщо для здійснення перевезення вантажу законодавством або договором передбачено спеціальні документи (посвідчення), які підтверджують якість та інші властивості вантажу, що перевозиться, вантажовідправник зобов`язаний передати такі документи перевізникові разом з вантажем. Про прийняття вантажу до перевезення перевізник видає вантажовідправнику в пункті відправлення документ, оформлений належним чином.

Як визначено нормами статті 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Суд встановив, що позивач виконав договірні зобов`язання забезпечивши своєчасну доставку вантажу у визначений пункт розвантаження. Такий висновок суд зробив оцінивши наявні у матеріалах справи докази, зокрема товарно-транспортні накладні та акти надання послуг.

А тому суд погоджується з аргументами позивача стосовно належного виконання ним договірних зобов`язань.

Вартість послуг та строки оплати встановлено договором про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023.

У відповідності до п. 3.2. Договору оплата наданих послуг виконавцем послуг здійснюється Замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця протягом 10 (десяти) календарних днів після виконання перевезення та підписання актів здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг). Можливе застосування сторонами також і авансової/попередньої/оплати послуг по даному договору. Датою виконання перевезення є дата розвантаження вказана в ТТН.

Враховуючи акти надання послуг від 02.11.2023 року № 187, від 4 листопада 2023 року № 188, від 5 листопада 2023 року № 189, від 5 листопада 2023 року № 192, від 6 листопада 2023 року № 190, від 6 листопада 2023 року № 191, від 6 листопада 2023 року № 193, від 7 листопада 2023 року № 194, від 8 листопада 2023 року № 195, від 9 листопада 2023 року № 196, від 9 листопада 2023 року № 200, від 10 листопада 2023 року № 197, від 12 листопада 2023 року № 201, то відповідач зобов`язаний був оплатити вартість наданих позивачем послуг протягом 10 (десяти) календарних днів після виконання перевезення та підписання актів здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відтак, з огляду на положення статті 530 ЦК України та умови Договору, відповідач допустив прострочення оплати наданих послуг.

Як було зазначено судом вище, позивачем долучено до матеріалів справи акт звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2023 - 27.12.2023 за Договором № 30/10/2023 від 30.10.2023 року між підприємцем та Товариством, який відображає заборгованість відповідача перед позивачем на загальну суму 563 381 грн 00 коп.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості.

Необхідно також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Подібні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 05.03.2019 року у справі № 910/1389/18, від 19.04.2018 року у справі № 905/1198/17, від 08.05.2018 року у справі № 910/16725/17, від 17.10.2018 року у справі № 905/3063/17 та від 04.12.2019 року у справі № 916/1727/17.

Акт звірки взаємних розрахунків за Договором № 30/10/2023 від 30.10.2023 року зі сторони Підприємця та зі сторони Товариства підписані, їхні підписи скріплені печатками фізичної особи-підприємця та юридичної особи.

Таким чином, Товариство підписавши акт звірки взаємних розрахунків, визнало, що станом на 27.12.2023 року за останнім перед Підприємцем рахується заборгованість в розмірі 563 381 грн 00 коп.

Доказів сплати заборгованості матеріали справи не містять та відповідач суду не надав.

У зв`язку з вищенаведеним, суд робить висновок, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 563 381 грн 00 коп. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки відповідачем допущено порушення зобов`язання щодо своєчасної оплати наданих послуг, на підставі ст. 625 ЦК України позивачем здійснено нарахування 3% річних в сумі 7 316 грн 00 коп. та інфляційних втрат в розмірі 7 921 грн 75 коп., які позивач просить суд стягнути з відповідача згідно наданого розрахунку.

Судом встановлено, що відповідач свого грошового зобов`язання у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В свою чергу, суд, здійснивши власний розрахунок відсотків річних за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій (https://ips.ligazakon.net/calculator/ff) встановив, що розмір обґрунтованих відсотків річних становить 7 301 грн 18 коп., при заявленому 7 316 грн 00 коп. Відтак, стягненню з відповідача підлягають три відсотки річних, які за розрахунком суду складають 7 301 грн 18 коп.

За таких обставин, вимога позивача до відповідача про стягнення трьох відсотків річних в сумі 7 316 грн 00 коп. підлягає частковому задоволенню в розмірі 7 301 грн 18 коп. В решті позовних вимог в частині стягнення трьох відсотків річних в сумі 14 грн 82 коп. необхідно відмовити.

Крім того, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат у межах заявлених позивачем періодів, суд дійшов висновку про те, що наданий розрахунок є арифметично вірним, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач належним чином виконав договірні зобов`язання. Натомість суд встановив невиконання умов договору з боку відповідача в частині оплати отриманих від позивача послуг.

На думку суду, встановлені обставини щодо невиконання відповідачем умов договору в частині оплати отриманих послуг свідчать про порушення відповідачем прав позивача.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, суд відхиляє як такі, що необґрунтовані та не доведені.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21.01.1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 28.10.2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд наголошує на недопустимості порушення одного з основоположних принципів правосуддя, що його було сформульовано Європейським судом з прав людини у рішенні у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 року - має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється.

Аргументи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, а також перевіривши суми заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця Шишко Анатолія Степановича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають частковому задоволенню в частині стягнення основного боргу в сумі 563 381 грн 00 коп., 3% річних в сумі 7 301 грн 18 коп. та інфляційних втрат в сумі 7 921 грн 75 коп. В решті позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 14 грн 82 коп. відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову, позивачем, заявляючи вимогу про стягнення заборгованості, було сплачено 8 679 грн 28 коп. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією від 30 квітня 2024 року № 1791.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 8 679 грн 06 коп.

Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 202, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" (34023, Рівненська обл., с. Мутвиця, вул. Центральна, буд. 3Б, ) на користь фізичної особи-підприємця Шишка Анатолія Степановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 563 381 (п`ятсот шістдесят три тисячі триста вісімдесят одну) грн 00 коп. - основного боргу, 7 301 (сім тисяч триста одну) грн 18 коп. - 3% річних та 7 921 (сім тисяч дев`ятсот двадцять одну) грн 75 коп. - інфляційні втрати та 8 679 (вісім тисяч шістсот сімдесят дев`ять) грн 06 коп. - витрат по оплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Шишка Анатолія Степановича про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" 3% річних в сумі 14 грн 82 коп. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24 червня 2024 року.

Суддя Політика Н.А.