ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" травня 2024 р. Справа№ 910/13624/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

представники:

від позивача: Маркушев Я.С. (довіреність, посвідчення адвоката № 6913/10 від 05.09.2018)

від відповідача: Драчова М.С. (довіреність, посвідчення адвоката № 000480 від 11.03.2019)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 про забезпечення позову

у справі № 910/13624/23 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про відновлення становища, яке існувало до порушення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (відповідача) про зобов`язання відповідача відновити становище позивача, яке існувало до порушення права, шляхом коригування в сторону зменшення загальних обсягів електричної енергії для врегулювання небалансів, до яких відповідачем включені показники небалансу тих учасників ринку електричної енергії, які на дату оформлення спірного акту не входили до балансуючої групи позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після виходу з балансуючої групи позивача - АТ "ДТЕК Донецькі Електромережі" та ТОВ "ДТЕК Високовольтні мережі", відповідач направив позивачу акт-коригування та рахунок-фактуру на суму 9872297 грн за продані згідно з договором від 29.12.2020 № 5959-ДОЭ об`єми електричної енергії вказаних колишніх учасників балансуючої групи, що суперечить Правилам ринку та Угодам про врегулювання питань при виключені з балансуючої групи від 01.06.2022 та від 13.04.2023.

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

Позивач подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу до закінчення розгляду спору по суті:

- застосовувати заходи щодо присвоєння позивачу статусу "Переддефолтний", "Дефолтний", як стороні відповідальній за баланс (далі - СВБ), в зв`язку з несплатою рахунків за врегулювання небалансів учасників ринку електричної енергії, які на дату отримання рахунку не входять до балансуючої групи СВБ;

- направляти вимоги уповноваженому банку на сплату ним коштів, безакцептне списання фінансової гарантії, використовувати фінансову гарантію позивача в оплату рахунків за врегулювання небалансів учасників ринку електричної енергії, які на дату отримання такого рахунку не входять до балансуючої групи СВБ.

Вищевказана заява мотивована тим, що у випадку проведення відповідачем корегувань небалансів електричної енергії та виставлення рахунків позивачу по учасникам ринку, які не входять до балансуючої групи позивача, а також не оплати таких рахунків, до позивача згідно з главою 1.7 Правил ринку будуть застосовані санкції у вигляді набуття статусу "Переддефолтний" та "Дефолтний".

При цьому, позивачем було наголошено на тому, що набуття ним відповідного статусу фактично позбавить можливості брати участь на ринку електричної енергії, тобто здійснювати господарську діяльність на організованих сегментах ринку електричної енергії.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/13624/23 задоволено заяву позивача про забезпечення позову.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, місцевий господарський суд виходив з того, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу до закінчення розгляду спору по суті застосовувати заходи щодо присвоєння позивачу статусу "Переддефолтний", "Дефолтний", як стороні відповідальній за баланс (СВБ), в зв`язку з несплатою рахунків за врегулювання небалансів учасників ринку електричної енергії, які на дату отримання рахунку не входять до балансуючої групи СВБ; направляти вимоги уповноваженому банку на сплату ним коштів, безакцептне списання фінансової гарантії, використовувати фінансову гарантію позивача в оплату рахунків за врегулювання небалансів учасників ринку електричної енергії, які на дату отримання такого рахунку не входять до балансуючої групи СВБ, є співмірними із предметом позову і відповідають критеріям розумності, обґрунтованості, адекватності та дозволять забезпечити ефективний захист або поновлення порушеного права (інтересу) позивача в разі задоволення позову.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що обрані позивачем заходи забезпечення позову не є тотожними заявленим позовним вимогам та їх вжиття не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване виключно на збереження існуючого становища позивача на ринку електричної енергії та недопущення негативних наслідків, зокрема, усунення учасника з ринку до вирішення спору по суті. Навпаки, у випадку невжиття заявлених заходів забезпечення позову, заявник може не захистити порушені права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Приватне акціонерне товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/13624/23 та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову позивача в повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали було порушено принцип співмірності між заходами забезпечення позову та із заявленими позивачем позовними вимогами, а також порушено баланс інтересів сторін.

При цьому, відповідач зазначає, що ніяких дій щодо безпідставного списання коштів фінансової гарантії із позивача зі сторони відповідача вчинено не було; небаланси електричної енергії виникли у СВБ внаслідок діяльності учасників її балансуючої групи у березні 2022 року.

Також, відповідач вказує, що на нього Правилами ринку покладено певні обов`язки вже за наслідками набуття учасником статусу "Переддефолтний" чи "Дефолтний", проте ніяким чином відповідачем не вирішується питання (не вчиняються дії) щодо застосування до певного учасника ринку заходів щодо присвоєння відповідного статусу.

Окрім цього, відповідач наголошує на тому що вжиття зазначеного заходу забезпечення позову, а саме заборона списання відповідачем коштів фінансових гарантій, використовуючи фінансову гарантію позивача в оплату рахунків за врегулювання небалансів учасників ринку електричної енергії, які на дату отримання такого рахунку не входять до балансуючої групи СВБ, суперечить вимогам Правил ринку, оскільки учасник балансуючої групи заявника, який на час створення свого боргу перед відповідачем за придбану електричну енергію для врегулювання небалансів, перебував у балансуючій групі, а при формуванні рахунку для оплати цієї СВБ вийшов зі складу такої групи, фактично автоматично сам звільняється від обов`язку здійснити оплату рахунку, а на підставі оскаржуваної ухвали суду і СВБ звільняється від такого обов`язку. Аналогічно за таким принципом, на думку відповідача, позивач на підставі оскаржуваної судової ухвали звільняється від відповідальності, а саме набуття статусу "Переддефолтний" та "Дефолтний" при наявності заборгованості учасників його балансуючої групи, які на час формування акту та рахунку на сплату згідно з Правилами врегулювання, вийшли зі складу такої групи.

Такі заходи забезпечення позову, на переконання відповідача, прямо суперечать п. 16 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про ринок електричної енергії", оскільки фінансову відповідальність у даному випадку не несе СВБ, яка створила негативні небаланси (під час придбання електроенергії договір з ОСП про врегулювання небалансів електричної енергії цієї СВБ в частині фінансової відповідальності був призупинений у зв`язку з участю у складі балансуючої групи та покладення на останню своєї фінансової відповідальності - абзац 2 п. 1.5.1 Правил ринку), а заявник - на підставі ухвали про забезпечення позову.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач наголошує на тому, що заявлені ним заходи заперечення позову є співмірними із предметом позову і відповідають критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності.

Короткий зміст судових рішень по справі

За результатами розгляду вищевказаної апеляційної скарги, постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2023 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/13624/23 залишено без змін.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.02.2024 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2023. Матеріали оскарження № 910/13624/23 направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Передаючи справу № 910/13624/23 на новий розгляд, суд касаційної інстанції виходив з того, що суд апеляційної інстанції, під час перегляду ухвали від 18.09.2023 про задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, на порушення вимог ст. 136 Господарського процесуального кодексу України не здійснив дослідження та оцінку предмету та підстав позову, з урахуванням змінених предмету та підстав позову на час апеляційного перегляду справи; не з`ясував чи вжиті заходи забезпечення позову пов`язані із зміненим предметом позову; чи такі заходи співвідносяться із заявленими позовними вимогами; чи є адекватними; чи забезпечують баланс інтересів сторін і чи призведуть до поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що свідчить про передчасність висновків господарського апеляційного суду про обґрунтованість вжитих спірних заходів забезпечення позову у цій справі.

Короткий зміст додаткових пояснень позивача з урахуванням постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.02.2024 у даній справі.

Позивач у додаткових поясненнях наголошує на тому, що підстави позову не змінилися (відповідач незаконно списав кошти позивача без достатніх правових підстав), змінився спосіб захисту, який позивач обрав враховуючи порушення його прав, яке допустив відповідача в частині незаконного списання коштів.

Разом з цим, позивач зауважує на тому, що правомірність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" вчиняти дії визначені главою 1.7 розділу І Правил ринку, підтверджується судовою практикою суду касаційної інстанції викладеної у постановах: від 09.12.2020 у справі № 910/9400/20, від 21.12.2020 у справі № 910/9627/20, від 12.03.2021 у справі № 910/16796/20, від 06.03.2021 у справі № 910/19401/20, від 06.03.2023 у справі № 910/14709/21, від 11.09.2023 у справі № 910/7974/23.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/13624/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді - Іоннікової І.А., суддів: Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/13624/23 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.; розгляд апеляційної скарги призначено на 01.05.2024.

В судове засідання, яке відбулося 01.05.2024, з`явилися представники позивача та відповідача, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, які містяться у матеріалах оскарження ухвали, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення.

За змістом ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову застосовується судом, зокрема, якщо їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи з положень ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального України при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Такі правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.07.2020 у справі № 914/2157/19, від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/19, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Водночас, судова колегія вказує на те, що у ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено право позивача змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до призначення судового розгляду по суті.

Відповідно до ч. 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 756/1529/15-ц вказано, що апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Судова колегія враховує, що одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип "рівної зброї" ("equality of arms") згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента.

Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands" від 27.10.1993 та "Ankerl v. Switzerland" від 23.10.1996).

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 18.09.2023 у даній справі предметом позову були немайнові вимоги, а саме - зобов`язання відповідача відновити становище позивача, яке існувало до порушення права, шляхом коригування в сторону зменшення загальних обсягів електричної енергії для врегулювання небалансів, до яких відповідачем включені показники небалансу тих учасників ринку електричної енергії, які на дату оформлення спірного акту не входили до балансуючої групи позивача.

Тобто, з огляду на принципи диспозитивності та змагальності господарського судочинства така підстава зазначена у заяві про зміну предмету позову на час апеляційного перегляду справи не входить до предмету дослідження під час їх вирішення судом першої інстанції.

За наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо неможливості під час перегляду ухвали від 18.09.2023 у даній справі про задоволення заяви стосовно вжиття заходів забезпечення позову дослідження та оцінку предмету та підстав позову, з урахуванням змінених предмету та підстав позову на час апеляційного перегляду справи, з огляду на імперативні приписи ч. 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому колегія суддів зауважує на тому, що з урахуванням зміни предмету спору, скаржник не звертався в порядку ст. 145 Господарського процесуального кодексу України до суду першої інстанції про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2023.

Враховуючи, що на момент оскаржуваної судової ухвали предметом даного спору та час розгляду клопотання про забезпечення позову були вимоги немайнового характеру - відновлення становища ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі", яке існувало до порушення права, шляхом коригування в сторону зменшення загальних обсягів електричної енергії для врегулювання небалансів, до яких відповідачем включені показники небалансу тих учасників ринку електричної енергії, які на дату оформлення спірного акту не входили до балансуючої групи позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони відповідачу, як оператору системи передачі та адміністратору розрахунків, вчиняти певні дії матиме наслідком запобігання порушенню прав та інтересів позивача, оскільки спрямовані на збереження існуючого статусу позивача на ринку електричної енергії, як електропостачальника.

При цьому, судова колегія зазначає про те, що вжиття заходів забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами; в даному випадку співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що правомірність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ПрАТ "НЕК "Укренерго" вчиняти дії, визначені главою 1.7 розділу І Правил ринку, також наведена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду, зокрема у постановах від 09.12.2020 у справі № 910/9400/20, від 21.12.2020 у справі № 910/9627/20, від 12.03.2021 у справі № 910/16796/20, від 06.03.2021 у справі № 910/19401/20, від 06.03.2023 у справі № 910/14709/21, від 12.09.2023 у справі № 910/7974/23.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені заходи забезпечення позову є співмірними із предметом позову і відповідають критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності. При цьому, забезпечено збалансованість інтересів сторін, а також інших осіб, які не є учасниками судового процесу, і наявний прямий зв`язок між обраним заявником заходами забезпечення позову і предметом позову, а саме обрані заходи забезпечення позову спроможні забезпечити ефективний захист прав та інтересів заявника. А у випадку невжиття заявлених заходів забезпечення позову та в разі задоволення його позову, обраний ним спосіб захисту і поновлення порушених прав та інтересів буде неефективним. Як наслідок, заявник не зможе захистити порушені права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

При цьому, обрані позивачем заходи забезпечення позову не є тотожними заявленим позовним вимогам та їх вжиття не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване виключно на збереження існуючого становища позивача на ринку електричної енергії та недопущення негативних наслідків, зокрема, усунення учасника з ринку до вирішення спору по суті. Навпаки, у випадку невжиття заявлених заходів забезпечення позову, заявник може не захистити порушені права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст.ст. 73,74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального права на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційній скарзі доводів, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав щодо скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у даній справі прийнята з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі № 910/13624/23 - без змін.

Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Києва від 18.09.2023 у справі № 910/13624/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.06.2024.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко