ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" червня 2024 р. м. Київ Справа № 911/1535/24

Суддя Сокуренко Л.В., розглянувши

позовну заяву Селянського (фермерського) господарства «Обрій» (08830, Київська обл., Обухівський р-н, с. Вікторівка, вул. Незалежності, буд. 32 А)

до 1) Державного реєстратора Відділу (Центру) надання адміністративних послуг Миронівської міської ради Обухівського району Київської області Іванюти Павла Сергійовича (08801, Київська обл., Обухівський р-н, м. Миронівка, вул. Соборності, буд. 58)

2) Миронівської міської ради Київської області (08801, Київська обл., Обухівський р-н, м. Миронівка, вул. Соборності, буд. 48)

про визнання права постійного користування, визнання незаконними та скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

Селянське (фермерське) господарство «Обрій» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Державного реєстратора Відділу (Центру) надання адміністративних послуг Миронівської міської ради Обухівського району Київської області Іванюти Павла Сергійовича та Миронівської міської ради Київської області, в якій просить суд:

- визнати за Селянським (фермерським) господарством «Обрій» право постійного користування земельною ділянкою, кадастровий номер :06:005:0001, загальною площею 50,00 га, згідно Державного акту на право постійного користування землею серії КВ від 19.12.1997;

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу надання адміністративних послуг Миронівської міської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_1 № 73220557 від 20.05.2024 про відмову в державній реєстрації іншого речового права, права постійного користування земельною ділянкою, кадастровий номер :06:005:0001 за селянським (фермерським) господарством «Обрій»;

- Зобов`язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу надання адміністративних послуг Миронівської міської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_1 зареєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право постійного користування земельною ділянкою, кадастровий номер :06:005:0001, за Селянським (фермерським) господарством «Обрій».

Обґрунтування позовних вимог.

Як стверджує позивач, гр. ОСОБА_2 згідно державного акту на право постійного користування землею серії КВ від 19.12.1997 передано у постійне користування земельну ділянку площею 50,00 га для ведення фермерського господарства.

26.01.1998 гр. ОСОБА_2 було створено та зареєстровано Селянське (фермерське) господарство «Обрій» (позивач), проте право постійного користування земельною ділянкою с кадастровим номером :06:005:0001 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано не було.

Тому, позивач 20.05.2024 звернувся до відділу надання адміністративних послуг Миронівської міської ради Київської області із заявою про реєстрацію за позивачем права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :06:005:0001.

20.05.2024 державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_1 було прийнято рішення № 73220557 про відмову в проведені реєстраційних дій, дане рішення обґрунтовано тим, що в Державному реєстрі речових прав наявні зареєстровані обтяження (арешт нерухомого майна) на гр. ОСОБА_2 , а також на гр. ОСОБА_2 наявний запис в Державному реєстрі боржників.

Прийняття відповідачем цього рішення стало підставою для звернення позивачем до суду для захисту свого порушеного права.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 173 Господарського процесуального кодексу України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

За своїм процесуальним призначенням інститут об`єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин.

Крім того, об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Отже, порушенням правила об`єднання вимог, є об`єднання неоднорідних вимог, тобто таких, які не пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

За приписами ч. 4 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Сферу господарських відносин відповідно до ч. 4 ст. 3 Господарського кодексу України становлять:

- господарсько-виробничі майнові та інші відносини, що виникають між суб`єктами господарювання при безпосередньому здійснені господарської діяльності (частина четверта статті 3 ГК України);

- організаційно-господарські - відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю, під якою відповідно до частини першої даної статті розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямованих на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність;

- внутрішньо господарські відносини, що складаються між структурними підрозділами суб`єкта господарювання, та відносини суб`єкта господарювання з його структурними підрозділами.

Згідно зі ст. 2 Господарського кодексу України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Відповідно до статей 1, 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств і організацій, державних та інших органів, що звертаються до господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Підвідомчість справ господарським судам визначено статтею 12 ГПК України, згідно якої господарським судам підвідомчі справи у спорах, що визначені цією нормою крім тих спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів.

Так, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, "посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів та рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх штатних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та про зобов`язання державного реєстратора вчинити дії не підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, з огляду на наступне.

Позивач обґрунтовуючи юрисдикційну підсудність даного спору господарському суду зазначає, що відповідно до п. 6, ч. 1, ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

Проте, суд зазначає, що посилання позивача на зазначену вище норму, як на обґрунтування юрисдикційної підсудності даного спору господарському суду є хибними.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для звернення позивача до суду є рішення державного реєстратора про відмову в реєстрації права позивача на постійне користування земельною ділянкою, через те, що на гр. ОСОБА_2 (засновника та власника позивача) наявні зареєстровані обтяження (арешт нерухомого майна) в Державному реєстрі речових прав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 07.12.2022 по справі № 383/1263/21 та в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 по справі № 820/3534/17, від 26.02.2020 по справі № 304/284/18, від 07.07.2020 по справі № 438/610/14-ц.

Враховуючи позовні вимоги, викладені в позовній заяві, суд дійшов висновку, що позивачем заявлені позовні вимоги, які за своєю правовою природою підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що рішення державного реєстратора обумовлено приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд дійшов висновку що позовна вимога позивача про визнання права постійного користування та вимоги про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та про зобов`язання державного реєстратора вчинити дії не є похідними та однорідними.

Підсумовуючи все вищенаведене у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та про зобов`язання державного реєстратора вчинити дії підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства та про неможливість сумісного розгляду об`єднаних позивачем вимог в даній позовній заяві.

Згідно п. 2 ч. 5 ст.174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

З огляду на викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що поданий позов не відповідає вимогам чинного Господарського процесуального кодексу України та підлягає поверненню заявнику.

Керуючись п. 2 ч. 5 ст. 174, ст. ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву (з доданими до неї документами) Селянського (фермерського) господарства «Обрій» повернути без розгляду.

2. Звернути увагу заявника, що згідно ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

3. Згідно з ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Дана ухвала може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.В. Сокуренко