ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2024 р. Справа№ 910/17448/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засіданні: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 04.06.2024,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Талан системс"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.01.2024

у справі № 910/17448/23 (суддя С.А. Ковтун)

за позовом Фізичної особи-підприємця Носова Івана Віталійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Талан системс"

про стягнення 829 292, 60 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та зустрічних позовних вимог

У листопаді 2023 року Фізична особа-підприємець Носов Іван Віталійович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Талан системс" про стягнення 829292,60 грн, з яких: 711425,25 грн боргу, 88936,90 грн інфляційних, 28930,45 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не сплатив за надані позивачем послуги за договором про надання послуг № 01/03/2022-1 від 01.03.2022.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2024 у справі №910/17448/23 задоволено позов Фізичної особи-підприємця Носова Івана Віталійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Талан системс".

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Талан системс" на користь Фізичної особи-підприємця Носова Івана Віталійовича 711 425, 25 грн. боргу, 88 936, 90 грн. інфляційних втрат, 28 930, 45 грн. 3% річних за період з 11.07.2022 по 13.11.2023, 3 % річних від простроченої суми за період з 14.11.2023 до моменту виконання рішення суду, які розраховуються за таким правилом: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення : 365 (366) : 100; 9 951, 52 грн. судового збору.

Повернуто Фізичній особі-підприємцю Носову Івану Віталійовичу з Державного бюджету України 5 554, 86 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у сумі 711425,25 грн належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми статей 180, 189 Господарського кодексу України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на думку відповідача, договір про надання послуг № 01/03/2022-1 від 01.03.2022 в силу положень частини 2 статті 180 Господарського кодексу України є неукладений, оскільки умовами договору не визначено його ціни в абсолютно визначеній твердій сумі, тобто сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП Носов І.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін, та зазначає, що відповідач не довів належними та допустимими доказами, що договір про надання послуг №01/03/2022-1 від 01.03.2022 є неукладеним.

Явка представників у судове засідання

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідками про доставку 06.05.2024 електронного документа (ухвали суду від 30.04.2024) до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "Талан системс" та його представника ОСОБА_1 .

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на викладене, оскільки неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується матеріалами справи, 01 березня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Талан сиситемс" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Носовим Іваном Віталійовичем (виконавець) укладено договір про надання послуг № 01/03/2022-1 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого виконавець зобов`язався: провести консультації з представниками МОМ та бенефіціара, визначення меж проєкту; розробити детальний календарний план проєкту; розробити детальне технічне завдання; розробити архітектуру рішення.

Згідно з п. 1.2 договору на підтвердження факту надання виконавцем замовнику послуг сторони складають акт здачі-приймання послуг.

Обов`язки замовника викладені у розділі 2 договору, зокрема замовник зобов`язаний:

- оплатити послуги виконавця в розмірі та у строки, передбачені даним договором (п.2.3.);

- підписати акти здачі-прийняття наданих послуг протягом 3 (трьох) робочих днів з дати передачі замовнику документів Виконавцем (п. 2.4.).

Відповідно до п. 2.5. договору дата підписання акту здачі-приймання послуг виконавцем є датою, з якої послуги вважаються повністю виконаними, належним чином оформленими та прийнятими замовником.

Замовник здійснює оплату за послуги на підставі підписаного сторонами акта здачі-приймання послуг не пізніше 10-ти днів з дати підписання акту (п. 4.2 договору).

Згідно з п.4.4. договору оплата послуг виконавця здійснюється шляхом перерахування суми, вказаної в акті здачі-приймання послуг на поточний банківський рахунок виконавця.

У випадку здійснення попередньої оплати згідно п.4.3. договору оплата послуг здійснюється за вирахуванням сплаченої суми попередньої оплати (п.4.5. договору).

Відповідно до п. 10.1. договору даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє по 31 грудня 2023 року включно, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за даним Договором.

На виконання умов договору, позивач надав, а відповідач прийняв інформаційно-аналітичні послуги на загальну суму 1395000,00 грн, що підтверджується актом №1 здачі-приймання послуг від 30 червня 2022 року на суму 150 000,00 грн; актом б/н здачі-приймання послуг від 30 липня 2022 року на суму 600 000,00 грн; актом №1 здачі-приймання послуг від 03 червня 2022 року на суму 395 000,00 грн; актом №1 здачі-приймання послуг від 14 вересня 2022 року на суму 250 000,00 грн. Акти підписано обома сторонами (з боку замовника - Генеральний директор ТОВ «ТАЛАН СИСТЕМС» Аміргусейнов О.В.) та скріплено печаткою замовника, що підтверджує відсутність претензій сторін один до одного (п.3 акту) та є підставою для проведення розрахунків (п.4 акту).

Відповідач у свою чергу здійснив часткову оплату отриманих послуг у розмірі 683 574, 75 грн (24.06.2022 на суму 59 595,80 грн; 24.06.2022 на суму 56 650,00 грн; 08.08.2022 на суму 51 000,00 грн; 12.08.2022 на суму 40 000,00 грн; 17.08.2022 на суму 51 000,00 грн; 26.08.2022 на суму 36 678,95 грн; 26.09.2022 на суму 77 700,00 грн; 05.10.2022 на суму 122 900,00 грн; 18.11.2022 на суму 110 500,00 грн; 09.02.2023 на суму 77 550,00 грн), що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача за період 01.01.2022-10.10.2023.

Неоплаченими лишились послуги на суму 711 425,25 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з претензією від 24.10.2023 №24-10/23-1 та просив сплатити протягом двох робочих днів з дня отримання цієї претензії заборгованість у сумі 711425,25 грн. Докази направлення долучено до матеріалів справи (а.с. 19).

Однак, відповіді на претензію не надійшло, оплати за отримані послуги відповідачем не здійснено, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своє правовою природою є договором про надання послуг, а тому правовідносини між сторонами регулюються Главою 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Виконавець повинен надати послугу особисто (частина 1 статті 902 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За встановленими обставинами, позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу передбачені договором інформаційно-консультаційні послуги на загальну суму 1395000,00 грн, що підтверджується зазначеними вище актами здачі-приймання послуг до договору №01/03/2022-1 від 01.03.2022. Дані акти підписані сторонами без претензій з боку замовника, тобто послуги вважаються належним чином прийняті в повному обсязі.

Водночас, оплата за договором відповідачем була здійснена частково у сумі 683 574, 75 грн, таким чином, станом на день прийняття рішення у справі, неоплаченим залишається основний борг у сумі 711425,25 грн. Доказів погашення заборгованості відповідачем не надано.

Разом з тим, ТОВ «Талан Систем» вважає, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, а саме ціни, у зв`язку з чим договір №01/03/2022-1 від 01.03.2022 є неукладеним в силу положень частини 2 статті 180 Господарського кодексу України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства (частина 1).

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (частина 2).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3).

Відповідно до статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з частиною 2 статті 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору.

Ціна є істотною умовою відплатних договорів (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 28.07.2022 у справі № 903/781/21).

Як вбачається зі змісту договору про надання послуг від 01.03.2022, сторони погодили, що за результатами наданих послуг, передбачених п.1.1 договору, замовник сплачує виконавцю винагороду за фактично надані послуги наступним чином: на підставі підписаного сторонами акта здачі-приймання послуг не пізніше 10-ти днів з дати підписання акту (п.п.4.1., 4.2.); оплата послуг виконавця здійснюється шляхом перерахування суми, вказаної в акті здачі-приймання послуг на поточний банківський рахунок виконавця (п.4.4.). Ціна договору становить загальну вартість наданих протягом строку дії даного Договору послуг, що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-приймання послуг (п. 4.6.).

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору про надання послуг, зокрема ціни, такий договір є укладеним та підлягає виконанню сторонами у повному обсязі.

Отже, оскільки доказів оплати заборгованості у сумі 711425,25 грн станом на момент прийняття рішення судом першої інстанції не надано, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 88936,90 грн інфляційних та 28930,45 грн 3% річних за період з 11.07.2022 по 13.11.2023.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 193, частини 1 статті 216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки судом встановлено прострочення відповідача щодо оплати інформаційно-аналітичних послуг, вимоги щодо стягнення інфляційних та відсотків річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреного судом, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4 100,18 грн 3 % річних та 37 483,50 грн інфляційних втрат.

Крім того, позивач просив зазначити у рішенні суду про нарахування 3 % річних на суму основного боргу у розмірі 711 425,25 грн, починаючи з 13.11.2023 до виконання рішення суду за такою формулою: (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 відсотка річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР -кількість днів у році, а також стягнути вказану суму нарахованих відсотків зТовариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛАН СИСТЕМС» () на користь Фізичної особи-підприємець Носов Іван Віталійович (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідно до частини десятої статті 238 Господарскього процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що 3% річних від простроченої суми за період з 14 листопада 2023 року до моменту виконання рішення суду розраховуються за таким правилом: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення: 365 (366) : 100.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2024 у справі №910/17448/23 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Талан системс" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2024 у справі №910/17448/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2024 у справі №910/17448/23 залишити без змін.

Матеріали справи №910/17448/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 18.06.2024.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

Ю.Б. Михальська