РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.06.2024Справа № 910/4287/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

За позовом Державного підприємства «Інфотех»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Інженіринг»

про стягнення 330887,68 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року Державне підприємство «Інфотех» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Інженіринг» про стягнення 330887,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем відповідно до Акту приймання-передачі від 22.12.2022 №3242/3 було сплачено на 330887,68 грн більше, ніж визначено кошторисною частиною проектної документації, що призвело до заподіяння відповідачем майнової шкоди позивачу. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 330887,68 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 22.04.2024, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 02.05.2024 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 13.05.2024. Визначено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 07.05.2024.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 12.04.2024 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дійсну станом на дату винесення ухвали про відкриття провадження у справі, а саме: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5, корпус Б.

Копія зазначеної ухвали була отримана відповідачем 01.05.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №472.

Проте ТОВ «Компас Інженіринг» в установлений строк відзиву на позов не подало, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направило.

Таким чином, суд вказує на те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.11.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компас Інженіринг» (далі - Виконавець) та Державним підприємством «Інфотех» (далі - Замовник) укладено Договір про закупівлю №3242 (далі - Договір) відповідно до умов якого Виконавець зобов`язується здійснити модернізацію резервного центра обробки даних (РЦОД) в межах реалізації функціональної підсистеми «Єдиний реєстр зброї» єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ (далі - предмет закупівлі), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити предмет закупівлі. (п.1.1. Договору)

Відповідно до п.3.1. Договору ціна даного Договору становить 39712549,77 грн без ПДВ, безпосередньо ПДВ складає 6944535,90 грн, а разом з ПДВ 46657085,67 грн.

Згідно з п.3.3. Договору вартість обладнання/комплектуючих, програмної продукції, супутніх послуг, що є складовою предмета закупівлі, визначається у кошторисній частині проектної документації, що розробляється Виконавцем в межах цього Договору.

Факт виконання зобов`язань Виконавця за цим Договором підтверджується відповідним Актом приймання-передачі, що підписаний обома сторонами Договору. (п.4.2. Договору)

Додатком №1 до Договору визначено Завдання на проектування та модернізацію резервного центра обробки даних в межах реалізації функціональної підсистеми «Єдиний реєстр зброї» єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ.

Додатком №2 до Договору визначено Календарний план із найменування послуг, етапів, термінами їх виконання та результатами виконання етапу.

Специфікацією від 21.12.2022 до договору сторони визначили найменування етапів/складової етапів та їх вартість, зокрема:

- Проектна документація на модернізацію РЦОД на суму 332833 грн без ПДВ;

- Система гарантованого та безперебійного електроживлення на суму 1934564,72 грн без ПДВ;

- Система кондиціювання, вентиляції та газовидалення на суму 2862223,73 грн без ПДВ;

- Апаратне забезпечення на суму 29593058,03 грн без ПДВ;

- Програмне забезпечення на суму 4989870,29 грн без ПДВ.

Загальна вартість за вказаним етапам становить 39712549,77 грн без ПДВ, а з ПДВ 46657085,67 грн.

Відповідно до статей 11, 525, 526, 629 Цивільного кодексу України договір як підстава для виникнення цивільних прав та обов`язків є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання допускається виключно у випадках, встановлених договором або законом.

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 906 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтями 509, 526 Цивільного кодексу України, статтями 173, 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (частини 4 статті 611 Цивільного кодексу України).

Частинами першою та другою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Господарський кодекс України збитками визначає витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (стаття 224 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог частини другої статті 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди (збитків) необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою (збитками); вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Виходячи з наведеного та в силу статті 74 Господарського процесуального кодексу України, саме позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення зв`язку між протиправною поведінкою та збитками потерпілої сторони.

Судом встановлено, що відповідачем було передано, а позивачем прийнято та оплачено обладнання/роботи на загальну суму 41267815,78 грн, що підтверджується підписаним без претензій та зауважень Актом №3242/3 приймання-передачі від 22.12.2022 та платіжним дорученням №7465 від 23.12.2022 із відповідним призначенням платежу.

В той же час, позивач зазначає, що відповідачем було виконано, а позивачем прийнято та оплачено обладнання/роботи на загальну суму 46657085,67 грн з ПДВ.

Крім того, на підтвердження заподіяння відповідачем шкоди у розмірі 330887,68 грн, позивач посилається на те, що в ході проведеного аудиту ДП «Інфотех» за період з 01.07.2021 по 31.03.2023 за результатами якого було складено аудиторський звіт, було виявлено та встановлено, що згідно Робочого проекту Том 3 Кошторисна документація №3242/30112022-К вартість системи кондиціювання, вентиляції та газовидалення становить 3103780,80 грн з ПДВ, в той час, коли згідно Акту №3242/3 приймання-передачі від 22.12.2022 вартість системи кондиціювання, вентиляції та газовидалення становить 3434668,48 грн з ПДВ, тобто позивачем було зайво сплачено грошові кошти у розмірі 330887,68 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріали справи не містять інших належних та допустимих доказів виконання відповідачем та прийняття позивачем обладнання/роботи та їх оплати, окрім Акту №3242/3 приймання-передачі від 22.12.2022 та платіжного доручення №7465 від 23.12.2022, так само як і не містять доказів проведення зазначеного аудиту та складання аудиторського звіту, у зв`язку з чим, суд позбавлений можливості перевірити та встановити обсяг, вид та вартість фактично виконаних та прийнятих робіт/обладнання та перевірити факт наявності або відсутності розбіжностей між загальною вартістю вказаних робіт/обладнання.

Крім того, як вбачається з доданого до матеріалів справи листа відповідача щодо розрахунку кошторисних складових, відповідач зазначив, що розбіжності виникли внаслідок людської технічної помилки та вказав, що технічні описки не впливають, а ні на загальну суму акту, а ні на загальну вартість Договору.

Також у вказаному листі зазначено, що загальний послуг, витратних матеріалів і використаного устаткування, що враховані при складанні актів приймання-передачі за Договором, в повній мірі відповідає фактичним обсягам наданих послуг та використаного устаткування і матеріалів.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов до висновку про те, що позивачем не доведено суду наявності заподіяння відповідачем шкоди (збитків) у заявленому розмірі, у зв`язку з чим, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 26.06.2024.

Суддя Я.В. Маринченко