ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" червня 2024 р. Справа № 911/1557/24

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А. перевіривши матеріали позовної заяви Заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

до Гребінківської селищної ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

встановив:

Через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях до Гребінківської селищної ради про:

- визнати протиправною бездіяльність Гребінківської селищної ради, що полягає у неприйнятті до комунальної власності територіальної громади смт Гребінки з державної власності об`єктів нерухомості 15-ти квартирного житлового будинку, що знаходиться по вул. Київська, 184 смт Гребінки Білоцерківського (Васильківського) району Київської області та 10-ти квартирного житлового будинку, що знаходиться по вул. Івана Франка, 5 смт Гребінки Білоцерківського (Васильківського) району Київської області, що перебувають на балансі ВАТ «Агропрогрес», правонаступник якого ТДВ «Агропрогрес»;

- зобов`язати Гребінківську селищну раду забезпечити прийняття з державної власності у комунальну власність територіальної громади смт Гребінки Білоцерківського району Київської області об`єкти нерухомості: 15-ти квартирний житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 та 10-ти квартирний житловий будинок, що знаходиться по вул. Івана Франка, 5 смт Гребінки Білоцерківського (Васильківського) району Київської області.

Згідно змісту відповідного позову прокурором зазначено, зокрема, про таке:

- на даний час відповідні житлові будинки, які у процесі приватизації Гребінківського державного ремонтно-транспортного підприємства не увійшли до статутного капіталу, але залишився на балансі ВАТ «Агропрогрес», є державною власністю, перебувають в управлінні Регіонального відділення Фонду державного майна України та відповідно до Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" підлягають передачі у комунальну власність територіальної громади;

- Регіональним відділенням на адресу Гребінківської селищної ради направлялися листи стосовно передачі державного майна у комунальну власність шляхом прийняття на сесії ради рішення про надання зголи на прийняття будинків до у власність територіальної громади, попри те відповідної згоди не надано і вказані об`єкти нерухомості не прийнято;

- аналіз вимог законодавства свідчить про те, що для прийняття до комунальної власності майна є обов`язковим здійснення процедури підписання акта приймання-передачі.

З огляду на вказане прокурор зауважив, що згідно вимог закону об`єкти нерухомості повинні бути передані з державної до комунальної власності територіальної громади смт Гребінки, а тому вказаним позовом захищаються інтереси держави в сфері права комунальної власності щодо нерухомого майна з метою вжиття вичерпних заходів для забезпечення його ефективного використання та збереження.

Водночас, за доводами прокурора, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, а дії Гребінківської селищної ради щодо невжиття заходів з прийняття майна у комунальну власність є незаконними, оскільки призводять до руйнування державного майна та суперечать інтересам територіальної громади.

Мотивуючи наявність підстав для представництва інтересів держави у суді за відповідно поданим позовом, прокурор зазначив, що Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях здійснювало лише листування з радою, але реальних заходів щодо забезпечення передачі до комунальної власності міста майна не вживало.

В розрізі наведеного прокурор вважає, що Регіональне відділення Фонду Державного майна України Київській, Черкаській та Чернігівській областях не належно виконує свої повноваження щодо спірних будинків, не в повній мірі вживає заходи щодо захисту державних інтересів, визначених Конституцією України та іншими законами, а тому звернення прокуратури до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності та забезпечення визначених державою гарантій.

До того ж прокурор зазначив, що, звертаючись до суду із вказаним позовом, він намагається забезпечити правильне застосування Законів України «Про управління об`єктами державної власності», «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», «Про місцеве самоврядування в Україні».

Дослідивши матеріали вказаної вище позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство в Україні здійснюється, зокрема, на засадах верховенства права, змагальності сторін, диспозитивності, пропорційності, неприпустимості зловживання процесуальними правами, обов`язковості судового рішення.

Суворе та неухильне дотримання зазначених принципів є запорукою досягнення завдань судочинства, що превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відкриття провадження у справі позовного провадження є визначальною стадією судового процесу і може здійснюватись судом лише у випадку відповідності поданої позовної заяви вимогам, визначеним процесуальним законом.

У відповідності до ч. 2, пп. 4, 5 ч. 3, ч. 5 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Позовна заява повинна містити, зокрема:

- спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні;

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Згідно ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Системне тлумачення вказаних норм закону дозволяє дійти висновку, що підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені.

Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53, 174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті.

Однак, подаючи позов в інтересах держави, прокурор не надав обґрунтованих пояснень щодо того, які саме конкретні права та інтереси держави порушено/не визнано відповідачем в розрізі наведених прокурором обставин відсутності згоди ради на прийняття майна у комунальну власність.

В розрізі зазначеного суд звертає увагу прокурора на те, що саме лише декларативне цитування ним рішень Європейського суду з прав людини та викладення загального тлумачення поняття «інтереси держави», як і зауваження прокурора про те, що його звернення до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності та забезпечення визначених державою гарантій не розкриває змісту конкретно порушених прав держави та/або її інтересу у відповідному спорі.

Також суд звертає увагу, що метою звернення прокурора є саме захист порушених прав та інтересів держави, а не забезпечення правильного застосування законів, а тому у позовній заяві прокурор має зазначити, в чому полягає порушення інтересів держави.

З огляду на вказане та наведені у позові доводи суд зазначає про необхідність надати пояснення щодо руйнування державного майна, а також стосовно того як співвідносяться права та інтереси держави, які прокурор вважає за необхідне захистити за цим позовом, із інтересами територіальної громади, яким суперечать, за доводами прокурор, незаконні дії відповідача.

Зокрема прокурор має надати пояснення щодо того, чиї інтереси держави чи територіальної громади прокурор намагається захисти відповідно поданим позовом.

Вказане вище свідчить про невідповідність позовної заяви заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області вимогам ст. ст. 53, 162 ГПК України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо підтвердження права представництва в розрізі змісту заявлених вимог.

Стосовно відповідності позовної заяви заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області вимогам п. 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України слід зазначити таке.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстави позову.

Під предметом позову, який одночасно є способом захисту порушеного права, розуміється спрямована до відповідача матеріально-правова вимога.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Цивільним законодавством допускається обрання судом такого способу захисту, який передбачений, зокрема, законом та є ефективним, виходячи із предмета спору.

Термін "встановлений законом" означає не лише те, що спосіб захисту названий у законі, але й те, що цей спосіб визначений для захисту права чи інтересу від конкретного правопорушення.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога про захист права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Заявляючи вимоги про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання його забезпечити прийняття майна з державної власності у комунальну власність територіальної громади, прокурор не навів пояснень щодо ефективності таких способів.

Зокрема прокурором не вказано, яким чином та у який спосіб відповідач має забезпечити прийняття майна і як, власне, будуть відновлені та/або захищені права/інтереси держави внаслідок зобов`язання відповідача до виконання не ідентифікованих за способом виконання дій.

В розрізі наведеного та викладених прокурором доводів про неприйняття радою рішення щодо надання згоди на прийняття майна до комунальної власності, суд звертає увагу прокурора на те, що:

- повноваження державних органів не є дискреційними, коли існує лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень, тобто, коли у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку;

- дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанта рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені в законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанта вибору будь-ким;

- суд не може втручатися в дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування щодо вирішення питань, які відповідно до чинного законодавства України віднесені до виключних повноважень органів місцевого самоврядування, оскільки до компетенції судів віднесено розгляд вимог виключно про спонукання розглянути певне питання та прийняти щодо нього рішення, без визначення змісту самого рішення.

Стосовно ж вимоги прокурора про визнання протиправною бездіяльності відповідача та, відповідно, ефективності такого способу суд звертає увагу прокурора на те, що вимога щодо встановлення (визнання) або спростування певного факту не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до юрисдикції останнього не належать повноваження щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відокремлення встановлення фактів та визнання обставин від спору, де ці факти та обставини є доказом вимог чи заперечень у цьому спорі, суперечить основним засадам господарського процесу та його формам.

З огляду наведено прокурору слід надати пояснення щодо того, внаслідок чого у цьому спорі вимога про зобов`язання відповідача забезпечити прийняття майна з державної власності у комунальну власність територіальної громади не може розглядатися без супутньої їй окремої вимоги про констатацію протиправності рішень (дій, бездіяльності) винної особи.

З огляду наведеного та необхідності прокурора надати відповідні пояснення суд зазначає, що:

- предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку;

- чітка ідентифікація заявлених вимог сприяє правильній оцінці спірних правовідносин в розрізі предмету та підстав позову, а також дозволяє правильно дослідити наявність та/або відсутність певних обставин, належних доведенню у тій чи іншій правовій конструкції, спрямованих на ефективний та реальний захист і відновлення порушених прав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 162,164,172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи та встановленні судом порушення вищезазначених норм процесуального законодавства при зверненні позивача до суду із відповідним позовом, зокрема щодо оформлення позовної заяви та її змісту, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви Заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях без руху та надання строку для усунення відповідних недоліків десять днів з дня вручення зазначеної ухвали.

Керуючись ст. ст. 91, 162, 164, 174,232,234,235 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

1. Залишити позовну заяву Заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях без руху.

2. Виявлені недоліки усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали шляхом подання до суду:

1) письмових пояснень щодо того, які саме конкретні права та інтереси держави порушено/не визнано відповідачем в розрізі наведених прокурором обставин відсутності згоди ради на прийняття майна у комунальну власність;

2) письмових пояснень щодо руйнування державного майна, а також стосовно того як співвідносяться права та інтереси держави, які прокурор вважає за необхідне захистити за цим позовом, із інтересами територіальної громади, яким суперечать, за доводами прокурор, незаконні дії відповідача;

3) письмових пояснень щодо того, чиї інтереси держави чи територіальної громади прокурор намагається захисти відповідно поданим позовом;

4) письмових пояснень стосовно ефективності обраних прокурором способів захисту щодо визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання його забезпечити прийняття майна з державної власності у комунальну власність територіальної громади, зокрема, яким чином та у який спосіб відповідач має забезпечити прийняття майна і як, власне, будуть відновлені та/або захищені права/інтереси держави внаслідок зобов`язання відповідача до виконання не ідентифікованих за способом виконання дій;

5) пояснення щодо того, внаслідок чого у цьому спорі вимога про зобов`язання відповідача забезпечити прийняття майна з державної власності у комунальну власність територіальної громади не може розглядатися без супутньої їй окремої вимоги про констатацію протиправності рішень (дій, бездіяльності) винної особи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України та оскарженню окремо від рішення суду згідно ч. 2 ст. 254, ст. 255 ГПК України не підлягає.

Суддя В.А. Ярема