ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
"18" червня 2024 р.Справа № 924/232/22
Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О. за участю секретаря судового засідання Мізика М.А., розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення у справі
до Публічного акціонерного товариства "Проскурів" м. Хмельницький
про відкриття провадження у справі про банкрутство
За участю представників учасників справи:
від фізичної особи - підприємця Яцишина О.В., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 : Ярош В.Ю., діє згідно ордерів від 10.02.2022, 09.05.2024 та 17.11.2023
від боржника: ОСОБА_6 , діє згідно ордера від 05.01.2024
Додаткова ухвала постановляється 18.06.2024, оскільки в судовому засіданні 14.06.2024 оголошувалась перерва.
В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини додаткової ухвали.
Відповідно до розпорядження в. о. керівника апарату суду №14/24 від 26.04.2024 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №924/232/22.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2024, вказану справу передано для розгляду судді Субботіній Л.О.
Ухвалою суду від 30.04.2024 суддею Субботіною Л.О. прийнято справу № 924/232/22 до свого провадження та призначено підготовче засідання на 14:30 год. 14 травня 2024 року.
В підготовчому засіданні 14.05.2024 суд постановив ухвали із занесенням до протоколу судового засідання про продовження Публічному акціонерному товариству "Проскурів" строку для подання відзиву на заяву фізичної особи - підприємця Яцишина О.В., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відкриття провадження у справі про банкрутство по 23 травня 2024 року включно та про оголошення в судовому засіданні перерви до 09:30 год. 29 травня 2024 року.
Відповідно до ухвали від 29.05.2024, постановленої шляхом занесення до протоколу судового засідання, суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 10:00 год. 03 червня 2024 року.
Ухвалою суду від 11.06.2024 заяву представника фізичної особи - підприємця Яцишина О.В., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвоката Яроша В.Ю. про ухвалення додаткового рішення у справі №924/232/22 призначено до розгляду в судовому засіданні на 11:30 год. 14 червня 2024 року.
Відповідно до ухвали від 14.06.2024, постановленої шляхом занесення до протоколу судового засідання, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 11:00 год. 18 червня 2024 року.
Представник заявників в судовому засіданні 18.06.2024 підтримав заяву про ухвалення додаткового рішення у справі 924/232/22 в повному обсязі.
При розгляді заяви представника фізичної особи - підприємця Яцишина О.В., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвоката Яроша В.Ю. про ухвалення додаткового рішення у справі №924/232/22 суд враховує наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (з 21.10.2019 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ)), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Зазначена норма кореспондується з ч. 1 ст. 2 КУзПБ, якою передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
За змістом наведеного, норми ГПК України є загальними стосовно норм КУзПБ, які визначають особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними та мають пріоритет у застосуванні при розгляді цих справ.
У процедурі банкрутства процесуальні норми ГПК України мають універсальний характер, оскільки розраховані як на позовне провадження, так і на процедуру банкрутства та їх застосування у цій процедурі здійснюється з урахуванням особливостей правового регулювання розгляду конкретного питання, передбаченого КУзПБ.
У ст. 1 КУзПБ наведено визначення кредитора, яким є юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсних кредиторів, якими є кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточних кредиторів - кредиторів за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
Статтею 64 КУзПБ встановлено черговість задоволення вимог кредиторів боржника. Так у п. 1 ч.1 цієї статті передбачено, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому у першу чергу задовольняються, зокрема, витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді.
Водночас, аналіз положень КУзПБ свідчить про відсутність в них як спеціальних нормативно-правових актах норм, які регулюють порядок розподілу судових витрат.
Тому з урахуванням наведеного, для вирішення питання про розподіл судових витрат у справі про банкрутство мають бути застосовані загальні норми ГПК України.
Положеннями ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване у ст. 131-2 Конституції України, ст. 16 ГПК України, відповідних нормах Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Згідно із ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Після прийняття судом вищевказаної заяви до розгляду, ПАТ "Проскурів" здійснило сплату заборгованості, в зв`язку з наявністю якої заявники звернулись до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, зокрема:
- згідно з платіжною інструкцією №14 від 14.05.2024 перерахувало на рахунок Другого відділу ДВС у м.Хмельницькому ЦМУМЮ (м.Київ) кошти в сумі 440772,30 грн по виконавчому провадженню №73679733 (стягувач ОСОБА_2 ), в зв`язку із чим постановою від 16.05.2024 було закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Хмельницької області №924/232/22 від 07.11.2023 про стягнення 400 479,36 грн на користь ОСОБА_2 з підстав повного виконання рішення суду;
- згідно з платіжною інструкцією №15 від 14.05.2024 перерахувало ОСОБА_3 кошти в сумі 194256,46 грн;
- згідно з платіжною інструкцією №16 від 14.05.2024 перерахувало ОСОБА_5 кошти в сумі 228410,88 грн;
- згідно з платіжною інструкцією №17 від 14.05.2024 перерахувало ОСОБА_4 кошти в сумі 139939,11 грн;
- згідно з платіжною інструкцією № 19 від 27.05.2024 перерахувало ОСОБА_1 кошти в сумі 745513,69 грн.
Суд зазначає, що за загальним правилом, передбаченим ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим, у ст. 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, в тому числі у разі закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (ч.ч. 5, 6).
Таким чином, понесені сторонами судові витрати підлягають розподілу не лише за результатами розгляду позову (заяви), а й у разі закінчення провадження у справі без прийняття судового рішення за результатами вирішення позову (заяви).
Суд враховує, що приписами ГПК України не передбачено такої правової підстави для залишення позову (заяви) без розгляду як відкриття провадження у справі про банкрутство за заявою кредитора, що подана першою (ч. 4 ст. 34 КУзПБ). Зазначена норма КУзПБ по відношенню до ст. 226 ГПК України є спеціальною.
При цьому звертається увага, що залишення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство без розгляду на підставі ч. 4 ст. 34 КУзПБ не свідчить про необґрунтованість дій заявника.
Також приписами ГПК України не передбачено порядку розподілу витрат позивача (заявника) у разі залишення позову (заяви) без розгляду. У ч. 5 ст. 130 ГПК України визначено лише право відповідача заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.
Крім того, чинний ГПК України не містить норми про процесуальну аналогію.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) зазначила, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві.
Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону.
Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.
Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення.
Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що для забезпечення принципу господарського судочинства щодо відшкодування судових витрат особі, яка понесла такі витрати, зокрема витрат на професійну правничу допомогу залученим для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів адвокатом, відсутність процесуальних норм, які б передбачали право такої особи заявити вимоги про компенсацію вищевказаних витрат, не є перешкодою для звернення такого учасника процесу до суду із заявою про стягнення судових витрат, а у випадку обґрунтованості такої заяви - їх стягнення судом.
Із системного аналізу положень глави 8 "Судові витрати" ГПК України, в тому числі ст. 130 ГПК України, вбачається, що при вирішенні питання щодо відшкодування судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, особі, яка понесла такі витрати, у разі залишення позову (заяви) без розгляду слід надавати оцінку діям учасників судового процесу, які були ними вчинені в ході розгляду справи.
Так, суд враховує, що ФОП Яцишин О.В., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулись до суду із спільною заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ПАТ "Проскурів", в зв`язку із наявністю у ПАТ "Проскурів" заборгованості перед вказаними особами.
Як встановлено судом вище, після прийняття зазначеної заяви до розгляду згідно з ухвалою суду від 13.05.2024, боржник ПАТ "Проскурів" в повному обсязі погасив заборгованість перед ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 відповідно до платіжних інструкцій №№ 14-17 від 14.05.2024 та № 19 від 27.05.2024.
Вказані дії ПАТ "Проскурів" свідчать про визнання останнім заборгованості перед вищезазначеними особами та підтверджують обґрунтованість звернення заявників із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ПАТ "Проскурів" та добросовісність їх поведінки.
В свою чергу, ПАТ "Проскурів", діючи недобросовісно, своєчасно не виконав своїх зобов`язань перед ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , і саме така бездіяльність зумовила необхідність звернення заявників до суду та залучення останніми для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів адвоката Яроша В.Ю., який надав професійну правничу допомогу.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 мають право на відшкодування за рахунок ПАТ "Проскурів" понесених останніми судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки їх звернення до суду було зумовлене недобросовісною поведінкою боржника.
При цьому суд також враховує, що оскільки норми КУзПБ є спеціальними стосовно норм ГПК України, то у разі відкриття провадження у справі про банкрутство за заявою кредитора, що подана першою, усі інші заяви кредиторів про відкриття провадження відповідно до ч. 4 ст. 34 КУзПБ залишаються без розгляду незалежно від погашення боржником таких вимог. Закриття провадження за такими заявами нормами КУзПБ не передбачено.
Водночас, погашення вимог кредитора унеможливлює звернення таких осіб до боржника із такими ж вимогами як конкурсних кредиторів у справі про банкрутство (як це передбачено ч. 4 ст. 34 КУзПБ) та, відповідно і заявлення разом з поданням такої заяви вимог про відшкодування понесених витрат, пов`язаних із зверненням до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Таким чином, на момент подання заяви ФОП Яцишиним О.В. про відкриття провадження у справі про банкрутство ПАТ "Проскурів" від 09.05.2024, у ПАТ "Проскурів" була відсутня заборгованість перед вказаною особою, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість звернення ФОП Яцишина О.В. до суду із такою заявою.
Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь ФОП Яцишина О.В., оскільки суд встановив необґрунтованість дій зазначеного заявника при зверненні до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ПАТ "Проскурів". З огляду на викладене, суд не надає оцінку долученим доказам, які підтверджують розмір таких витрат.
При вирішені питання щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з ПАТ "Проскурів" на користь заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 суд враховує наступне.
Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленого у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Отже, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Як вбачається із долучених представником заявників доказів, між ОСОБА_2 (далі - клієнт) та адвокатом Ярошем В.Ю. 09.05.2024 було укладено договір про надання професійної правничої допомоги, згідно з п. 1.1 якого на адвоката покладається обов`язок надавати необхідну правничу допомогу щодо захисту прав та інтересів клієнта у правовідносинах із ПАТ "Проскурів", зокрема і у справі про його банкрутство.
Правова допомога згідно цього договору передбачає, зокрема, підготовку необхідних процесуальних документів, а також представництво адвокатом інтересів клієнта у судах (п. 1.2 договору).
Відповідно до п. 2.1 договору адвокат здійснює представництво інтересів клієнта у судах загальної юрисдикції у відповідності до ЦПК України, ГПК України, КАС України, Закону України "Про адвокатуру" та інших чинних нормативно-правових актів України.
Пунктом 3.1 договору визначено, що сторони дійшли згоди з приводу порядку, умов розрахунку розміру гонорару, що з метою конфіденційності, вирішили вказати в додатку до цього договору.
Правнича допомога розглядається сторонами належною та якісною не залежно від того позитивного результату, якого вдалося досягти у суді, представництво у якому здійснювалося адвокатом (п. 3.2 договору).
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п. 7.1 договору).
За умовою п. 7.2 договору цей договір, якщо він достроково не буде припинений з ініціативи клієнта, діє доки не будуть вичерпані всі засоби захисту, передбачені національним законодавством, а у розпочатих справах щодо повернення активів не буде прийнято остаточне рішення касаційною інстанцією.
09 травня 2024 року між ОСОБА_2 та адвокатом Ярошем В.Ю. підписано додаток до вищевказаного договору (далі - додаток), у п. 1 якого сторони погодили, що ефективним заходом отримання із боржника коштів, враховуючи безспірність цих вимог, буде звернення до суду із заявою про його банкрутство.
Адвокат від імені клієнта, підготувавши заяву про банкрутство ПАТ "Проскурів", звертається із нею до суду (п. 2 додатку).
Згідно з п. 3 додатку результатом правничої допомоги внаслідок такого заходу, передбачаючи невигідність для боржника відкриття за цією заявою провадження у справі про його банкрутство, сторони розглядають, в першу чергу, погашення грошових вимог клієнта. У будь-якому разі, погашення грошових вимог клієнта на будь-якій стадії справи про банкрутство боржника, за чиєю б заявою не було б відкрито це провадження, є позитивним результатом правничої допомоги.
З урахуванням такого результату, зміст професійної правничої допомоги включає підготовку необхідних процесуальних документів на розсуд адвоката, а також представництво ним інтересів клієнта у судових засіданнях (п. 4 додатку).
З урахуванням такого, сторони домовилися про "гонорар успіху", який визначатиметься, як 12 відсотків сплачених боржником після прийняття судом заяви про банкрутство коштів, або отриманих за його рахунок на будь-якій стадії відповідної справи, та який клієнт зобов`язаний виплатити зазначений гонорар адвокату не пізніше трьох місяців з моменту отримання ним цих коштів (п. 5 додатку).
Відповідно до п. 6 додатку факт надання допомоги оформляється актом приймання-передачі наданих послуг.
На виконання умов вищевказаних договору та додатку 03.06.2024 підписано акт прийому - передачі наданих послуг, згідно з п. 1 якого адвокат надав клієнту правничу допомогу у суді у справі №924/232/22, що включає підготовку заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та інших необхідних процесуальних документів, а також представництво адвокатом інтересів клієнта у судових засіданнях, внаслідок чого ПАТ "Проскурів" погасило грошові вимоги клієнта, а останній прийняв такі надані послуги.
Також між адвокатом Ярошем Василем Юрійовичем та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 були укладені договори про надання професійної правничої допомоги від 17.11.2023, 03.01.2024, 09.05.2024 з додатками від 09.05.2024, умови яких є аналогічними до умов договору про надання професійної правничої допомоги від 09.05.2024, укладеного із ОСОБА_2 , та додатку до нього.
Також матеріали справи містять свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 478 від 30.06.2010 та ордери на надання правничої (правової) допомоги, видані адвокату Ярошу В.Ю., зокрема: серія ВХ №1069016 від 09.05.2024 ( ОСОБА_1 ), серія ВХ №1069018 від 09.05.2024 ( ОСОБА_3 ), серія ВХ №1069017 від 09.05.2024 ( ОСОБА_2 ), серія ВХ №1057313 від 17.11.2023 ( ОСОБА_5 ), серія ВХ №1057312 від 17.11.2023 ( ОСОБА_4 ).
Вказаний представник приймав участь в підготовчих засіданнях Господарського суду Хмельницької області, які відбулись 14.05.2024, 29.05.2024, 03.06.2024, що підтверджується протоколами судового засідання.
Таким чином, матеріалами справи згідно з вимогами ст. 74 ГПК України підтверджується надання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 послуг професійної правничої допомоги адвокатом Ярошем В.Ю. під час розгляду справи №924/232/22 у Господарському суді Хмельницької області.
Разом з тим, надані представником заявників докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Суд зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №922/743/20, від 24.11.2020 у справі №911/4242/15.
Разом з тим, слід розділяти поняття "зменшення судових витрат" та "розподіл судових витрат".
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
За таких обставин під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним щодо предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20, від 11.11.2021 у справі № 873/137/21.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткові постанови від 28.04.2021 у справі №902/1051/19, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
ПАТ "Проскурів" у поданій до суду додатковій письмовій позиції від 14.06.2024 заявило клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 4500,00 грн. При цьому вказувало, що зважаючи на змiст заяви, дана заява є типовою та не потребує глибокого правового аналізу та дослiдження, а вiдтак i часових затрат, максимально можливий час, який представник заявників витратив на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство не може перевищувати 2-х годин. Крім того, звертає увагу, що представник заявників не зазначив та не обґрунтував aнi час, який був витрачений на попереднє опрацювання матеріалів справи, подання пояснень по суті справи та участі в судових засіданнях, aнi спiвмiрність такої винагороди зі складністю справи, не надав доказів на підтвердження того, що підготовка заяви та участь у трьох судових засіданнях відповідає заявленій сумі.
Надавши оцінку доводам ПАТ "Проскурів", суд зазначає наступне.
Як вбачається із змісту п. 5 додатку від 09.05.2024 до договорів про надання професійної правничої допомоги та актів прийому-передачі наданих послуг від 03.06.2024 вартість наданих послуг визначена в розмірі 12 відсотків сплачених боржником після прийняття судом заяви про банкрутство коштів, або отриманих за його рахунок на будь-якій стадії відповідної справи (гонорар успіху).
В зазначеному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок сплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.
Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Суд приймає до уваги, що заявлений представником заявників гонорар успіху обумовлений сторонами договору про надання правової допомоги до сплати у твердому розмірі є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат.
Тому зважаючи на вищевикладене, оцінці підлягає розумність таких витрат, їх співмірність із складністю справи та її значенням для заявників.
Відповідно до актів прийому-передачі наданих послуг від 03.06.2024, адвокатом були надані наступні послуги: опрацювання матеріалів справи та підготовка заяви, підготовка пояснень по суті справи та з процесуальних питань, участь в судових засіданнях.
Здійснивши аналіз змісту та обґрунтувань спільної заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, суд встановив, що грошові вимоги заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заявлені на підставі рішень судів, якими було стягнуто заборгованість на користь таких осіб. Обґрунтовуючи вказані вимоги, представник заявників у поданій заяві в основному здійснює посилання на прийняті судові рішення, цитує тексти постанов суду апеляційної інстанції, прийнятих за результатами перегляду рішень суду першої інстанції, та наводить норми ч. 4 ст. 75 ГПК України.
За таких обставин суд дійшов висновку, що за своїм змістом подана спільна заява є не складною, її підготовка не потребувала аналізу великої кількості документів та норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль, зокрема щодо аналізу судової практики Європейського суду з прав людини, Верховного Суду, рішень Конституційного Суду України.
Також суд враховує, що адвокат Ярош В.Ю. здійснював представництво інтересів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час подання вказаними особами заяв з грошовими вимогами до ПАТ "Проскурів" (які за змістом є аналогічними спільній заяві від 09.05.2024) в межах справи № 924/232/22, провадження в якій було відкрито на підставі ухвали Господарського суду Хмельницької області від 30.06.2022, що підтверджується постановами Північно-західного апеляційного господарського суду у справі № 924/232/22 від 23.11.2023 (вимоги ОСОБА_5 ), від 23.11.2023 (вимоги ОСОБА_4 ), від 30.01.2024 (вимоги ОСОБА_2 ).
Відтак, обізнаність адвоката Яроша В.Ю. з матеріалами, що обґрунтовують вимоги заявників ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 презюмується.
Також суд враховує обсяг доказів, які подавались під час підготовчого засідання у справі № 924/232/22 та кількість засідань суду. в яких приймав участь представник заявників.
Крім того, приймається до уваги, що одразу після прийняття спільної заяви ФОП Яцишина О.В., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 09.05.2024 до розгляду, ПАТ "Проскурів" в повному обсязі сплатило заборгованість, в зв`язку з наявністю якої заявники звернулись із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Зважаючи на усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 205031,94 грн, є неспівмірними із складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг, втраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Оцінюючи зміст зазначених положень чинного законодавства, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 дійшла висновку, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що ч.3 ст. 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Оскільки за умовами п.5 додатку від 09.05.2024 до договорів про надання професійної правничої допомоги розмір гонорару був передбачений у фіксованій сумі, то останній не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
Матеріалами справи підтверджується факт отримання заявниками послуг адвоката, а долучені акти прийому-передачі наданих послуг від 03.06.2024 містять перелік наданих послуг. За таких обставин відсутність відомостей щодо витраченого представником заявників ОСОБА_8 часу на надання правничої допомоги не перешкоджає суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу.
З урахуванням наведеного вище та враховуючи фактичний об`єм наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, беручи до уваги доведеність заявниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 74 ГПК України надання їм послуг професійної правничої допомоги, суд дійшов висновку про необхідність зменшення заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з ПАТ "Проскурів" по 3000,00 грн на користь кожного із заявників, за виключенням ФОП Яцишина О.В., вимоги якого були погашені до звернення останнього із заявою до суду.
При прийнятті додаткової ухвали судом також приймається до уваги, що відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, та позиції Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 21.01.2020 у справі № 904/1038/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).
Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст.ст. 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України , суд
Заяву представника фізичної особи - підприємця Яцишина О.В., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвоката Яроша В.Ю. про ухвалення додаткового рішення у справі №924/232/22 вих. №924/232/22-59 від 09.06.2024 задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Проскурів" (м. Хмельницький, вул. Володимира Глушенкова, 11, код 30593842) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Проскурів" (м. Хмельницький, вул. Володимира Глушенкова, 11, код 30593842) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Проскурів" (м. Хмельницький, вул. Володимира Глушенкова, 11, код 30593842) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_3 ) 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Проскурів" (м. Хмельницький, вул. Володимира Глушенкова, 11, код 30593842) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , код НОМЕР_4 ) 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Проскурів" (м. Хмельницький, вул. Володимира Глушенкова, 11, код 30593842) на користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 , код НОМЕР_5 ) 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.
Накази видати після набрання додатковою ухвалою законної сили.
В задоволенні решти заяви відмовити.
Додаткова ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення 18.06.2024 та може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 254-259 ГПК України.
Повний текст додаткової ухвали складений 21.06.2024.
Суддя Л.О. Субботіна