ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2024 Справа № 914/989/24

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., за участю секретаря судового засідання Мельник Б.І., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», м. Львів

до відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості за електричну енергію у розмірі 465275,35 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 ;

від відповідача: ОСОБА_2

ПРОЦЕС.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» до відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення заборгованості за електричну енергію у розмірі 465275,35 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2024, справу №914/989/24 передано на розгляд судді Гоменюк З.П..

Ухвалою суду від 22.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 22.05.2024.

07.05.2024 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 06.05.2024) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№12124/24).

08.05.2024 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 08.05.2024) від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№12422/24).

Після закінчення судового засідання через систему «Електронний суд» (документ сформовано 22.05.2024) від представника позивача надійшло клопотання про зменшення розміру позовних вимог та повернення надмірно сплаченої суми судового збору (вх.№1983/24 від 22.05.2024).

У судове засідання 19.06.2024 з`явився представник позивача. Додаткових заяв, клопотань, окрім тих, що містяться у матеріалах справи, до суду не скерував. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити такі.

У судове засідання 19.06.2024 з`явився представник відповідача. Додаткових заяв, клопотань, окрім тих, що містяться у матеріалах справи, до суду не скерував. Щодо заявлених позовних вимог заперечив у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 19.06.2024 суд з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та безпосередньо дослідив докази. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, і вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

У судовому засіданні 19.06.2024, після повернення з нарадчої кімнати, суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про те, що між ним та відповідачем 25.01.2023 укладено договір №60530 про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу.

На виконання умов договору позивач постачав відповідачу електричну енергію, а відповідач споживав її в обсязі за спірний період листопад 2023, грудень 2023 року та становить 102007 кВт/год, що на думку позивача, підтверджується актами про прийняття-передачі фактичних обсягів спожитої електричної енергії. Позивач повідомляє, що зазначені акти підписані між позивачем та оператором системи розподілу ПрАТ «Львівобленерго».

Таким чином, позивач вважає, що відповідач порушив умови п. 6.2.1. договору та не здійснив повної оплати за придбану електричну енергію згідно отриманих рахунків за розрахункові періоди листопад 2023 року, грудень 2023 року.

Зважаючи на наведені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 465275,35 грн заборгованості за продану електричну енергію згідно договору №60530 від 25.01.2023 року.

У відповіді на відзив (вх.№12422/24 від 08.05.2024) позивач зазначив, що відповідачем порушено умови пп. 5.5.5. ПРЕЕ та не припинено власне електроспоживання, що підтверджується підписаними актами про прийняття-передачі фактичних обсягів спожитої електричної енергії. З огляду на викладене, позивач вважає, що зменшення бюджетних асигнувань та/або відсутність таких асигнувань для відповідача не є підставою щодо невиконання взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати спожитої електричної енергії.

У заяві про зменшення позовних вимог (вх.№1983/24 від 22.05.2024) позивач повідомив про те, що 16.04.2024 року відповідач звернувся до позивача з листом вих.№50/02/11/1-801 від 15.04.2024 року з проханням зарахувати кошти в оплату за спожиту електричну енергію в загальній сумі 44092,76 грн на договір про постачання електричної енергії споживачу №60530 від 25.01.2023 з договорів по яких у нього існує переплата, а саме з договору про постачання електричної енергії споживачу №35104 від 25.01.2023 року у розмірі 1046,60 грн та з договору про постачання електричної енергії споживачу №1951200 від 25.01.2023 року у розмірі 43046,16 грн, а також надав акти звірки №141 та №142 від 15.04.2024 року, що підписані між позивачем та відповідачем, якими сторони підтвердили переплату по вищевказаним договорам.

Згідно вищенаведеного листа відповідача та актів звірки, позивачем у квітні 2024 року була здійснено внутрішнє зарахування коштів з вище згаданих договорів на договір про постачання електричної енергії споживачу №60530 від 25.01.2023 року у загальному розмірі 44092,76 грн.,

Враховуючи усі наведені обставини, позивач вважає за доцільне зменшити позовні вимоги до 421182,59 грн.

Також зазначеною заявою позивач просить суд повернути йому надмірно сплачену суму судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Аргументи відповідача.

Відповідач не заперечив щодо заявлених позовних вимог та просив суд задовольнити такі у повному обсязі. Свої пояснення та аргументи відповідач виклав у відзиві на позовну заяву (вх.№12124/24 від 07.05.2024), де повідомив суду наступне.

Між позивачем та відповідачем 25.01.2023 укладено договір №60530 про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу.

Відповідач визнав, що ним у спірний період (листопад 2023, грудень 2023) було спожито електроенергію в обсязі 102007 кВт/год, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів про прийняття-передачі фактичних обсягів спожитої електричної енергії, які підписані між позивачем та оператором системи розподілу ПрАТ «Львівобленерго».

Одночасно, відповідач звернув увагу на приписи пп. 3. п. 5.5.5. ПРРЕЕ, де зазначено про те, що споживач електричної енергії зобов`язаний за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору.

Однак, відповідач повідомив, що порушив вищезгаданий пункт Правил та не припинив споживання електричної енергії самостійно, що також підтверджується підписаними актами про прийняття-передачі фактичних обсягів спожитої електричної енергії.

Відповідач також звернув увагу суду на те, що зменшення бюджетних асигнувань, чи відсутність бюджетних асигнувань для Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України не є підставою щодо невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем згідно укладеного договору та ПРРЕЕ.

Однак, відповідач не заперечив щодо невиконання свої зобов`язань у повному обсязі в частині повної оплати за спожиту електричну енергію згідно отриманих рахунків за розрахункові періоди листопад 2023, грудень 2023. Враховуючи наведене, відповідачем не заперечується наявна у нього заборгованість перед позивачем у розмірі 465275,35 грн.

Таким чином, відповідач вважає позовні вимоги ТОВ «Львівенергозбут» щодо стягнення 465275,35 основного боргу правомірними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

25.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» (надалі - постачальник; позивач) та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (надалі - споживач; відповідач) укладено договір №60530 про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу (надалі - договір).

Згідно з п. 2.1 договору, постачальник зобов`язується постачати споживачу електричну енергію ДК 021:2015-09310000-5 - Електрична енергія (далі - електрична енергія), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цю електричну енергію, на умовах цього договору.

Відповідно до п. 3.1. договору, строк (термін) поставки (передачі) товару: з 01.01.2023 до 19.02.2023 включно (або до завершення воєнного стану в Україні).

Сторони домовились, що мають право за згодою продовжити строк, який зазначений в п. 3.1. цього договору, у разі продовження воєнного стану в Україні, але в будь-якому випадку не пізніше ніж до 31.12.2023 (п. 3.2. договору).

Пунктом 3.3. договору визначено, що місце поставки (передачі) товару - об`єкти споживача, перелік яких наведено у додатку 33. При цьому обов`язковою умовою для постачання електричної енергії на об`єкти споживача визначені в додатку №3 є наявність в споживача укладеного у встановленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, на підставі якого споживач набуває право отримувати послуги з розподілу/передачі електричної енергії.

Згідно з п. 3.4. договору, постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за постачання електричної енергії, крім передбаченої умовами цього договору.

Відповідно до п. 5.1. договору, загальна сума цього договору становить 1666666,67 грн, крім того ПДВ - 333333,33 грн, разом з ПДВ - 2000000,00 грн.

Відповідно до п. 5.3. договору, ціна на електричну енергію (без ПДВ), що постачається споживачу за цим договором, розраховується постачальником щомісячно відповідно до формули та зазначається в розрахунковому документі, виставленому за підсумком відповідного розрахункового періоду:

Ц = Ц рдн * К н+ Т пер +Т пос

де

Ц - ціна (грн/кВт год (без ПДВ)) за 1 кВт. год. електричної енергії, що постачається споживачу;

Црдн - середньозважена ціна (грн/кВт (без ПДВ)) на ринку «доба наперед» в «ОЕС України» (згідно офіційних даних, розміщених на офіційному веб-сайті Оператора рину https://www.oree.com.ua/ за відповідний розрахунковий період;

К н - коефіцієнт, що враховує небаланси електричної енергії.

У випадку якщо всі точки комерційного обліку споживача відносяться до групи «А» а також за умови надання споживачем до 25 числа місяця, що передує розрахунковому періоду, прогнозованого подобового погодинного графіку споживання по цих точках, К н визначається з урахуванням даних фактичного та прогнозованого подобового погодинного споживання по таких точках та цін на балансуючому ринку, але не більше 1.02;

У випадку наявності у споживача точок (точки) комерційного обліку, що відносяться до групи «Б», К н встановлюється в розмірі 1.02;

Тпер - регульований тариф (грн/кВт год (без ПДВ)) на послуги з передачі електричної енергії затверджений Регулятором (НКРЕКП) для оператора системи передачі у встановленому порядку відповідно до постанови НКРЕКП від 01.12.2021 №2454 або постанови НКРЕКП, яка діє на момент розрахунку;

Тпос - тариф на послуги постачальника електричної енергії, який встановлюється в розмірі 0,08468 грн./кВт год. (без ПДВ), що включає всі витрати Постачальника на постачання електричної енергії.

До ціни на електричну енергію (Ц) за 1 кВт/год додається податок на додану вартість (ПДВ) за ставкою згідно чинного законодавства України.

Пунктом 5.4. договору сторони погодили, що ціна за 1 кВт на день укладення цього договору становить 4,0055534 грн без ПДВ, ПДВ 0,80111068 грн, разом з ПДВ 4,80666408 грн.

При визначенні щомісячної оплати за електричну енергію, яка спожита споживачем за відповідний розрахунковий період, застосовується ціна за відповідний розрахунковий період, яка визначена згідно формули, яка передбачена в п. 5.3. цього договору.

Пунктом 5.5. договору передбачено, що ціна за 1 кВт.год електричної енергії, яка щомісячно визначається згідно формули, передбаченої в п. 5.3. цього договору не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії.

Споживач бере зобов`язання з отримання електричної енергії та її оплати у порядку та строки, передбачені додатком №2 до цього договору (п. 5.6. договору).

Відповідно до п. 5.7. договору, якщо споживач не здійснив оплату за цим договором у строки, передбачені договором, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ.

Пунктом 6.2.1. визначено обов`язок споживача, а саме: забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 7.1.1. договору, постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію в порядку та строки, передбачені додатком №2 до цього договору.

Згідно з п. 9.1. договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Договір набуває чинності з дати підписання сторонами та скріплення їх печатками, і діє до завершення воєнного стану в Україні, але в будь-якому випадку не пізніше закінчення 2023 бюджетного року. В частині розрахунків даний договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. В частині зобов`язань постачальника здійснювати постачання електричної енергії споживачу, цей договір набирає чинності з моменту зміни Оператором системи розподілу реєстрів точок комерційного обліку споживача на постачальника (п. 13.1. договору).

пунктом 14.1. договору визначено, що невід`ємною частиною цього договору є:

додаток №1 «Договірні обсяги закупівлі електричної енергії»;

додаток №2 «Порядок розрахунків»;

додаток №3 «Перелік об`єктів споживача за якими здійснюється постачання електричної енергії».

Згідно з п. 1 додатку №2 до договору, розрахунок споживача з постачальником за електричну енергію здійснюється за ціною на електричну енергію на відповідний розрахунковий період, визначеною постачальником згідно п. 5.3. цього договору у формі оплати за фактично відпущену електричну енергію.

Відповідно до п. 2 додатку №2 до договору, розрахунковим періодом вважається календарний місяць (з першого по останнє число місяця). Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.

Вартість спожитої електричної енергії за відповідний розрахунковий період визначається як добуток обсягу спожитої за такий період електричної енергії, визначеної оператором системи розподілу, на ціну електричну енергію на такий розрахунковий період, визначену постачальником згідно п. 5.3. цього договору (п. 3 додатку №2 до договору).

Пунктом 4 додатку №2 до договору сторони передбачили, що споживач має право здійснювати попередню оплату/планові платежі за електричну енергію на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. Споживач самостійно розраховує суму таких платежів.

Відповідно до п. 5 додатку №2 до договору, остаточний розрахунок споживача здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунка,

Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за відповідний розрахунковий період враховуються суми здійснених ним платежів за електричну енергію за такий період.

Кошти, перераховані споживачем за електричну енергію в більшій сумі ніж та, що вказана в виставленому рахунку, зараховуються постачальником в рахунок погашення боргу споживача за електричну енергію з найдавнішим терміном її виникнення, а при відсутності такого - зараховуються як авансовий платіж на відповідний наступний розрахунковий період.

Згідно з п. 7 додатку №2 до договору, рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником та надаються споживачу через систему розрахунків «Персональний кабінет» на веб-сайті постачальника (далі - персональний кабінет), та/або у структурному підрозділі постачальника до 8 числа місяця (включно), наступного за розрахунковим.

Тривалість періоду для оплати отриманих споживачем рахунків має не перевищувати 5 (п`ять) банківських днів з дня отримання рахунку.

Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.

Акти, рахунки, повідомлення про припинення постачання електроенергії, акти звірки та інші документи (далі - документи), якими сторони здійснюють обмін у процесі виконання цього договору, надаються сторонами в електронному вигляді через персональний кабінет. Сторони визнають такі електронні документи, як офіційні (п. 9.1. додатку №2 до договору).

Згідно з п. 9.2. додатку №2 до договору, споживач самостійно отримує рахунок на оплату електричної енергії не пізніше 8 календарного дня включно, наступного за розрахунковим періодом у персональному кабінеті, який вважається таким, що наданий споживачу постачальником не пізніше 8 календарного дня наступного за розрахунковим. У разі необхідності отримання документів в паперовому вигляді споживач може отримати у постачальника, звернувшись в структурний підрозділ постачальника.

У додатку №3 до договору сторони визначили перелік об`єктів споживача за яким здійснюється постачання електричної енергії, а саме:

1. Військова частина за адресою розташування об`єкту: АДРЕСА_1 ; ЕІС-код точки комерційного обліку: 62Z737; оператор системи розподілу - ПрАТ «Львівобленерго»;

2. Військова частина за адресою розташування об`єкту: АДРЕСА_1 ; ЕІС-код точки комерційного обліку: 62Z686; оператор системи розподілу - ПрАТ «Львівобленерго».

Позивач виставив відповідачу рахунки за електричну енергію:

- №231119 за листопад 2023 року, згідно якого відповідач спожив 50372 кВт/год. Загальна сума заборгованості складає 303122,98 грн в т.ч. ПДВ - 50520,50 грн. Строк оплати зазначеного рахунку - до 15.12.2023 року;

- - №231219 за грудень 2023 року, згідно якого відповідач спожив 51635 кВт/год. Загальна сума заборгованості складає 465275,35 грн в т.ч. ПДВ - 77545,89 грн. Строк оплати зазначеного рахунку - до 15.01.2024 року;

Відповідно до акта приймання-передачі фактичних обсягів споживання електричної енергії ВЧ-3002 (вул. Княгині Ольги, буд. 105, м. Львів, 79060) за листопад 2023, що складений між оператором системи розподілу ПрАТ «Львівобленерго» та ТОВ «Львівенергозбут», складає 50372 кВт/год по всіх об`єктах електропостачання споживача.

Згідно з актом приймання-передачі фактичних обсягів споживання електричної енергії ВЧ-3002 (вул. Княгині Ольги, буд. 105, м. Львів, 79060) за грудень 2023, що складений між оператором системи розподілу ПрАТ «Львівобленерго» та ТОВ «Львівенергозбут», складає 51635 кВт/год по всіх об`єктах електропостачання споживача.

Також до матеріалів позовної заяви позивач долучає копії платіжних інструкцій на підтвердження здійснення відповідачем платежів за договором №600530 від 25.01.2023, а саме:

- №6375 від 04.11.2023 на суму 198556,85 грн з призначенням платежу: «оплата за електроенергію за 09 м 2023; договір №60530 від 25.01.2023; акт №23091 від 31.10.2023; ПДВ - 33092,81 грн»;

- №7021 від 29.11.2023 на суму 304842,16 грн з призначенням платежу: «оплата за електроенергію за 10 м 2023; договір №60530 від 25.01.2023; акт №23101 від 27.11.2023; ПДВ - 50807,03 грн»;

- №7315 від 09.12.2023 на суму 132395,15 грн з призначенням платежу: «оплата за ел.енергії за 11 м 2023; договір №60530 від 25.01.2023; акт №23111 від 30.11.2023; ПДВ - 22065,86 грн».

До заяви про зменшення розміру позовних вимог позивач долучає копію актів звірки взаємних розрахунків від 15.04.2024 року, що підписані та скріплені відтиском печаток сторін, а саме:

- акт за договором №1951200, де у відповідача наявна переплата, станом на 01.04.2024 у розмірі 43046,16 грн;

- акт за договором №35104, де у відповідача наявна переплата, станом на 01.04.2024 у розмірі 1046,60 грн.

Зважаючи на лист відповідача від 15.04.2024 №50/02/11-1-801, ВЧ-3002 просить ТОВ «Львівенергозбут» зарахувати переплату за договором №1951200 від 25.01.2023 та за договором №35104 від 25.01.2023 у сумі 44092,76 грн в рахунок сплати за спожиту електричну енергію за договором №60530 від 25.01.2023.

Відповідач доказів погашення заборгованості суду не надав.

ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до вимог частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є укладений від 25.01.2023 року договір №60530 про постачання/закупівлю електричної енергії.

Згідно з ч. 1 ст. 714 Цивільного кодекусу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ч. 2 ст. 714 Цивільного кодексу України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Умови договору №60530 від 25.01.2023 розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 (ПРРЕЕ), постанови КМУ «Про затвердження особливостей здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану» №1275 від 11.11.2022.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем, у листопаді-грудні 2023 позивач, на виконання своїх зобов`язань за договором №60530 від 25.01.2023 та поставив на об`єкти відповідача електричну енергію на загальну суму 465275,35 грн, що підтверджується актами приймання-передачі фактичних обсягів спожитої електричної енергії ВЧ-3002 та виставленими рахунками на оплату за листопад-грудень 2023 року.

Проте, судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором виконав неналежним чином та не здійснив повної оплати спожитої електричної енергії за листопад-грудень 2023 року.

Так, на підставі платіжних інструкцій від 04.11.2023, 29.11.2023 та 09.12.2023, наявних у матеріалах справи, відповідач сплатив позивачу вартість електроенергії на суму 635794,16 грн за наявним боргом, станом на 01.11.2023 у розмірі 503399,01 (в т.ч. ПДВ у розмірі 83899,84 грн) та боргом, станом на 01.12.2023 у розмірі 303122,98 грн (в т.ч. ПДВ у розмірі 50520,50 грн) та продовжував споживати електричну енергію у листопаді-грудні 2023 року, що призвело до виникнення заборгованості за цей період у розмірі 465275,35 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одночасно, судом розглянуто заяву позивача (вх.№1983/24 від 22.05.2024) про зменшення позовних вимог, яка надійшла на адресу суду після судового засідання, що відбулось 22.05.2024 року та за результатами якого судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога (збільшення чи зменшення ціни позову, збільшення чи зменшення кількості товару тощо). Під зміною розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог додатково до викладених у позовній заяві - така дія кваліфікується як зміна предмета позову.

Як вбачається із заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача замість 465275,35 грн - 421182,59 грн у зв`язку із зарахуванням ТОВ «Львівенергозбут» коштів за договором про постачання електричної енергії споживачу №35104 від 25.01.2023 року та за договором про постачання електричної енергії споживачу №1951200 від 25.01.2023 року за якими у відповідача існує передплата у загальному розмірі 44092,76 грн.

З огляду на те, що заява (вх.№1983/24 від 22.05.2024) подана на стадії розгляду справи по суті, суд відмовляє позивачу в частині прийняття клопотання про зменшення розміру позовних вимог до розгляду.

Однак, суд вважає, що матеріалами справи підтверджується факт визнання відповідачем існуючої заборгованості та береться до уваги, що позивачем зараховано існуючу переплату від відповідача за договорами №35104 від 25.01.2023 та №1951200 від 25.01.2023 у загальному розмірі 44092,76 грн в рахунок погашення заборгованості за договором №60530 від 25.01.2023 за спірний період у цій справі (листопад-грудень 2023 року), а відтак, провадження у цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Що стосується решти основного боргу відповідача, що складає 421182,59 грн (465275,35 грн - 44092,76 грн.), то доказів його оплати відповідач суду не надав, тому вимога позивача про стягнення зазначеної суми заборгованості підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України). Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з умовами договору та додатком №2 до нього тривалість періоду для оплати отриманих споживачем рахунків має не перевищувати 5 (п`ять) банківських днів з дня отримання рахунку.

Відповідач, заперечуючи вимоги позивача зазначав, що заборгованість виникла у зв`язку із відсутністю бюджетних асигнувань, а тому був позбавлений можливості у повному обсязі вчасно здійснити оплату за спожиту електричну енергію у період з листопада 2023 по грудень 2023 року включно.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача з огляду на наступне.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 Цивільного кодексу України: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Оскільки відповідач доводів позивача не спростував, щодо виникнення заборгованості не заперечив, суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені під час судового розгляду, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення решти позовних вимог у розмірі 421182,59 грн основного боргу за спожиту електричну енергію за листопад-грудень 2023 року.

Частина перша статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначає, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статті 14 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як встановлено ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини другої статті 74 Господарського кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Суд враховує позицію ЄСПЛ (справи «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»), де зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію за листопад-грудень 2023 року є обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, не заперечувались відповідачем та такими, що підлягають задоволенню у розмірі 421182,59 грн (із врахуванням закриття провадження в частині стягнення 44092,76 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України).

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Як передбачено п. 2 ч. 5 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

За звернення до суду з позовною заявою позивачами сплачено судовий збір у розмірі 6979,13 грн, що підтверджується долученою до матеріалів справи платіжною інструкцією №318796 від 15.04.2024 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Зважаючи на те, що судом на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України закрито провадження у справі в частині стягнення з відповідача 44092,76 грн заборгованості, з відповідача підлягає до стягнення 6317,73 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, повністю.

Відповідно до частини 5 статті 7 Закону України «Про судовий збір», повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

З огляду на викладене, враховуючи те, що судом закрито провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, клопотання позивача (вх.№1983/24 від 22.05.2024) в частині повернення йому з Державного бюджету України сплаченої суми судового збору - задовольнити та повернути ТОВ «Львівенергозбут» 661,39 грн переплаченої суми судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 20, 73,74,76-80, 86, 91, 123, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241, 326 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі стосовно позовної вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 44092,76 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

2. Позов стосовно решти позовних вимог - задовольнити повністю.

3. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» (79016, Львівська область, місто Львів, вулиця Шевченка, будинок 1; ідентифікаційний код 42092130) 421182,59 грн заборгованості за електричну енергію та 6317,73 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

4. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» від 22.05.2024 за вх.№1983/24 про повернення судового збору - задовольнити.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» (79016, Львівська область, місто Львів, вулиця Шевченка, будинок 1; ідентифікаційний код 42092130) з Державного бюджету України 661,39 грн судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції №318796 від 15.04.2024.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27.06.2024.

Суддя Гоменюк З.П.