номер провадження справи 17/56/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

17.06.2024 справа № 908/1086/24

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Корсуна В.Л. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників матеріали справи № 908/1086/24

за позовною заявою: приватного акціонерного товариства Страхова компанія УНІКА, 04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 6, літ. В

до відповідача: товариства з додатковою відповідальністю СТРАХОВА КОМПАНІЯ МОТОР-ГАРАНТ, 69068, м. Запоріжжя, вул. Вересаєва, буд. 3

про стягнення коштів

СУТЬ СПОРУ:

11.04.24 до Господарського суду Запорізької області в системі Електронний суд надійшла позовна заява за вих. від 11.04.24 з вимогами приватного акціонерного товариства Страхова компанія УНІКА (далі ПрАТ СК УНІКА) до товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія МОТОР-ГАРАНТ (надалі ТДВ СК МОТОР-ГАРАНТ) про стягнення відшкодування в порядку суброгації в розмірі 78 872,02 грн.

11.04.24 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу № 908/1086/24 передано на розгляд судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 16.04.24 судом позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1086/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи.

17.04.24 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд закрити провадження у справі та відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку зі сплатою страхового відшкодування, що підтверджується платіжною інструкцією №38 від 16.04.24 на суму 78 872,02 грн. Також, у відзиві викладено заперечення щодо заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу. Відповідач вважає, що витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню у розмірі 1000,00 грн.

25.04.24 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій останній просить суд збільшити розмір позовних вимог з 78 872,02 грн до 80 672,02 грн. В обґрунтування збільшення позовних вимог посилається на допущені представником позивача описки у розрахунках щодо визначення розміру страхового відшкодування.

01.05.24 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог. В якому зазначено про те, що відповідачем сплачено різницю між первісними позовними вимогами та збільшеними позовними вимогами у сумі 1 800,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №56 від 29.04.24 на суму 1 800,00 грн.

Судом прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, а також відзив на позовну заяву та заяву про збільшення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як свідчить зміст позовних вимог, позивач просить суд стягнути з ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» страхове відшкодування у розмірі 80 672,02 грн.

Наявні у справі платіжні інструкції №38 від 16.04.24 на суму 78 872,02 грн та №56 від 29.04.24 на суму 1 800,00 грн, свідчать, що відповідачем здійснено оплату суми 80 672,02 грн страхового відшкодування на користь позивача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність (станом на час винесення цієї ухвали) спірного матеріального правовідношення між сторонами та, як наслідок, про наявність правових підстав для закриття провадження у справі № 908/1086/24 з підстав визначених п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України через відсутність предмету спору.

При цьому, суд виходить з того, що спір між сторонами у цій справі доведено до суду з вини відповідача (доказів зворотнього матеріали справи не містять і суду не надано).

Відповідно до ч. 3 ст. 231 ГПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Частиною 4 ст. 231 ГПК України закріплено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у т.ч. в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи, що провадження у даній справі закрито відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає поверненню з Державного бюджету України.

Стосовно розподілу судових витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній розмір суми судових витрат (витрат на надання правової допомоги), який становить 7000 грн.

Частиною 1 ст. 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, у т.ч., належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Частинами 1 і 2 ст. 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в т.ч. гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, позивачем надано:

- копію Договору про надання правової допомоги від 31.12.20 № 1/20ю, укладеного між позивачем та АБ «Адвокатське бюро Олександра Лисова «Еквіт»;

- копію додаткової угоди №3 від 01.12.23 до договору №1/20ю від 31.12.20;

- копію ордера АА №1278640 від 02.02.23;

- копію додатка №1 від 08.02.24 до договору №1/20ю від 31.12.20 (щодо надання правової допомоги, зокрема, щодо стягнення страхового відшкодування за страховим актом 6/1; також визначено гонорар адвоката у розмірі 7000,00 грн);

- розрахунок витрат на правову допомогу у страховій справі №35005, 34982 за страховим актом №6/1, 6/3, страхувальник Конюх О.В. надання правової (правничої) допомоги в суді першої інстанції 7000,00 грн;

- копію рахунку №29 від 08.02.24 на суму 7000,00 грн;

- копію акту надання послуг №29 від 11.04.24;

- копію платіжної інструкції № 4807 від 14.02.24 про сплату 7 000,00 грн.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи ст. 28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Суд, здійснюючи розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), вказує наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розподіляючи витрати за послуги адвоката суд вказує, що наявні в матеріалах справи вказані вище докази на підтвердження заявлених витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

За умовами п. 4.1. договору, ціна договору складається з вартості юридичних послуг, що зазначаються в додатковій угоді до цього договору. Така угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.

В п. 1 додатку №1 до договору гонорар адвоката визначено у розмірі 7000,00 грн.

Судом враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок позивача, відповідно до положень ст. 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а, натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у т.ч. чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану роботу, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічну правову позиції викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Обов`язок доведення не співмірності витрат в силу приписів частини п`ятої статті 126 ГПК України, покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Такий висновок викладений у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18.

Відповідач доказів не співмірності заявлених позивачем до стягнення витрат не надав.

При цьому, суд звертає увагу, що посилання відповідача у відповіді на відзив на те, що (дослівно) «…така послуга як копіювання, звірення, зшивання додатків до позовної заяви, підготовка справи до відправки не потребували професійних навичок. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок…» є безпідставним, оскільки позивачем та адвокатом визначено гонорар у фіксованій сумі «за надання правової допомоги в суді першої інстанції», без розмежування окремих видів послуг.

У даному випадку, з огляду на ступінь складності даної справи, заявлена до стягнення сума винагороди відповідає критеріям пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 5 ст. 129 ГПК України, а тому заявлена до стягнення сума 7 000,00 грн підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача за наслідками розгляду даної справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 42, 46, 123, п. 2 ч. 1 ст. 231, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 908/1086/24 за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «МОТОР-ГАРАНТ» про стягнення коштів закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «ССТРАХОВА КОМПАНІЯ «МОТОР-ГАРАНТ» (69068, м. Запоріжжя, вул. Вересаєва, буд. 3, ) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 6, літ. В, ) - 7 000 (сім тисяч) грн 00 коп. витрат на правничу допомогу. Видати наказ після набрання ухвалою законної сили.

Екземпляр даної ухвали надіслати сторонам у справі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею 20.06.24 та підлягає апеляційному оскарженню в порядку визначеному Розділом IV ГПК України.

Суддя В.Л. Корсун