ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2024 р. Справа№ 925/1446/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Мальченко А.О.

Агрикової О.В.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агротрейд Групп"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.02.2024 (повний текст складено 05.03.2024)

у справі №925/1446/23 (суддя Васянович А.В.)

за позовом Приватного підприємства "Агротрейд Групп"

до Фермерського господарства "Сарматія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1

про визнання недійсним договору,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Приватне підприємство "Агротрейд Групп" (далі - позивач, Підприємство) звернулось у Господарський суд Черкаської області з позовом до Фермерського господарства "Сарматія" (далі - відповідач, Господарство) та просило визнати недійсним з моменту укладення 11.05.2016 року укладений ОСОБА_1 , правонаступником якого є Господарство, та Підприємством договір суборенди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :05:001:0038 площею 49,7413 га., яка знаходиться за межами населеного пункту, в адміністративних межах Вербуватської сільської ради Христинівського району Черкаської області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оспорюваний договір суборенди суперечить положенням договору оренди від 27.03.2014, укладеного ОСОБА_1 та ГУ Держземагентства у Черкаській області, положенням ст.8, 14, 15, 21, 22 Закону України "Про оренду землі", ст.288.6 Податкового кодексу України, оскільки орендна плата за договором суборенди встановлена в розмірі 100 738,41 грн на рік, що перевищує розмір орендної плати за договором оренди в розмірі 59 456,28 грн на рік.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 29 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Приватне підприємство "Агротрейд Групп" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки встановлення у договорі суборенди орендної плати в розмірі, що перевищує розмір орендної плати за договором оренди, суперечить чинному законодавству, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а тому має бути визнаний недійсним з моменту його укладення; припинення дії договору не є підставою для закриття провадження, оскільки суд має надати оцінку фактичним обставинам, що існували на момент виникнення спірних правовідносин та за встановлення порушень - застосувати наслідки недійсного правочину; порушення прав апелянта присутнє на сьогодні, адже це впливає на розмір орендних зобов`язань апелянта за користування земельною ділянкою.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що договором оренди розмір орендної плати був встановлений у розмірі 4,5% від нормативної грошової оцінки землі, у договорі суборенди визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 100738,41грн на рік, що становить 4,5% від нормативної грошової оцінки землі і вона повинна вноситись з урахуванням змін коефіцієнта індексації; договір суборенди розірвано за рішенням суду, тому договір суборенди є припиненим з 15.02.2021; Податковий кодексу України, Закони України "Про оцінку земель" та "Про оренду землі" не встановлюють конкретного розміру орендної плати, а передбачають порядок визнання орендної плати за землі і тому саме у договорі оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати; і умовами договору оренди, і умовами договору суборенди встановлено розмір орендної плати на рівні 4,5% від нормативної грошової оцінки землі і вказана сума не є сталою у грошовому еквіваленті; визнання правочину недійсним не з метою відновлення свого порушеного права у спосіб реституції суперечить завданням господарського судочинства; в кінці 2023 року позивачем здійснено оплату в сумі 117 486,01 грн за оренду землі на користь ОСОБА_1 , чим позивач довів наявність правовідносин за оспорюваним договором; з моменту укладання договору позивач на ставив під сумнів його дійсність і лише після поданням ОСОБА_1 заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство Підприємства останнє подало позови про визнання недійсними трьох договорів суборенди.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21 травня 2024 року залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

Учасники справи належним чином повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в порядку, визначеному статтями 6, 120, 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), шляхом направлення ухвали суду за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (позивачу), що підтверджується довідками про доставку електронного документа до електронного кабінету, та рекомендованими поштовими відправленнями (відповідач і третя особа), що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Оскільки явка сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, суд, на підставі ч.12 ст. 270 ГПК України, ухвалив здійснювати розгляд апеляційних скарг за відсутності представників сторін і третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 27 березня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки площею 49,7413 га (кадастровий номер :05:001:0038), яка розташована в адміністративних межах Вербуватської сільської ради Христинівського району (далі - Договір оренди) (а.с.38-50).

Згідно з пунктом 1 Договору оренди предметом договору є земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства.

Відповідно до пункту 8 Договору оренди строк, на який він укладений, 10 років, до 27.03.2024.

Згідно п. 9 Договору оренди орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 59 455,28 грн. на рік, що становить 4,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно п. 10 Договору оренди обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Розмір орендної плати переглядається 1 раз на два роки у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених договором;

- зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції;

- затвердження зміни коефіцієнта індексації, орендар зобов`язується внести орендну плату з урахуванням затвердженого коефіцієнта;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

- в інших випадках, передбачених законом (п. 12 Договору оренди).

Згідно пункту 11 Договору оренди орендна плата вноситься щомісячно, не пізніше 30 числа наступного місяця.

Відповідно до пункту 28 Договору оренди орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, пунктом 31 Договору передбачений обов`язок орендаря своєчасно вносити орендну плату.

Згідно з пунктом 36 Договору оренди його дія припиняється шляхом його розірвання у разі заборгованості по орендній платі більш ніж за три місяці поспіль.

Договір оренди зареєстрований 25.04.2014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (номер запису про інше речове право - 5479437).

Згідно додатку до договору оренди "Розрахунок розміру орендної плати за земельні ділянки державної власності, грошова оцінка яких не проведена на 27 березня 2014 року", нормативна грошова оцінка 1 гектара ріллі по оплати на 27.03.2024 становить 26562,00 грн, ставка земельного податку 0,1 коефіцієнт індексації ставки земельного податку 3,2, розмір земельного податку 1321,23 грн, розмір орендної плати за 1 га - 1195,29 грн, усього - 59455,28 грн на рік.

25 листопада 2014 року ОСОБА_1 було засновано Фермерське господарство "Сарматія", що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с.21 зворот-23).

За змістом частини 1 статті 8 Закону України "Про фермерське господарство" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Отже, з моменту створення фермерського господарства виникають відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки цим господарством. Такі правомочності набувають сталого юридичного зв`язку саме з фермерським господарством, стають частиною його майна.

11 травня 2016 року між громадянином України ОСОБА_1 (суборендодавець) та приватним підприємством "Агротрейд Групп" (суборендар) було укладено договір суборенди земельної ділянки (далі - Договір суборенди) (а.с.74-80).

За цим договором у суборенду передається земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної форми власності з кадастровим номером :05:001:0038 загальною площею 49,7413 га сільськогосподарські угіддя - рілля, яка розташована за межами населеного пункту, в адміністративних межах Вербуватської сільської ради Христинівського району Черкаської області (п. 2 Договору суборенди).

Орендна плата вноситься суборендарем у грошовій формі в розмірі 100 738,41 грн. на рік, що становить 4,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (п. 9 Договору суборенди).

Згідно п. 10 Договору суборенди обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Розмір орендної плати переглядається 1 раз на два роки у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених договором;

- зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції;

- затвердження зміни коефіцієнта індексації, суборендар зобов`язується внести орендну плату з урахуванням затвердженого коефіцієнта;

- погіршення стану земельної ділянки, переданої за цим договором в суборенду, не з вини суборендаря, що підтверджено документами;

- в інших випадках, передбачених законом (п. 12 договору суборенди).

Пунктом 8 договору суборенди визначено, що договір суборенди укладено на період дії договору оренди землі від 27 березня 2014 року, тобто до 26 березня 2024 року.

По акту приймання-передачі земельної ділянки ОСОБА_1 передав, а Підприємство прийняло вказану земельну ділянку (а.с.81)

При цьому, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань засновниками (учасниками) Приватного підприємства "Агротрейд Групп" є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.5-10).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 20 серпня 2020 року у справі №925/360/20 (а.с.13-18), як набрало законної сили 15 лютого 2021 року, було задоволено позов заступника керівника Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Вербуватської сільської ради Христинівського району Черкаської області, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до ОСОБА_1 , фермерського господарства "САРМАТІЯ".

Стягнуто з Господарства на користь Вербуватської сільської ради Христинівського району Черкаської області 176 237 грн. заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою площею 49,7413 га (кадастровий номер - :05:001:0038), яка розташована в адміністративних межах Вербуватської сільської ради Христинівського району відповідно до договору оренди від 27.03.2014.

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 49,7413 га (кадастровий номер - :05:001:0038) в адміністративних межах Вербуватської сільської ради Христинівського району від 27.03.2014, укладеного між ОСОБА_1 та Головним управлінням Держземагенства в Черкаській області, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.04.2014 (номер запису про інше речове право 5479437).

Звертаючись до суду із даним позовом про визнання недійсним договору суборенди з моменту його укладення, позивач вказує, що він укладений з порушенням положень ст.8, 14, 15, 21, 22 Закону України "Про оренду землі", ст.288.6 Податкового кодексу України, оскільки орендна плата за договором суборенди встановлена в розмірі 100 738,41 грн на рік, що перевищує розмір орендної плати за договором оренди в розмірі 59 456,28 грн на рік.

За наслідками розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено факту невідповідності договору суборенди нормам законодавства, а також не доведено факту порушення його прав.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки між позивачем і відповідачем у даній справі виникли на підставі договору суборенди земельної ділянки від 11.05.2016.

Частиною 4 статті 8 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що у разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 20 серпня 2020 року у справі №925/360/20 договір оренди земельної ділянки від 27 березня 2014 розірвано.

Згідно з частиною 5 статті 188 Господарського кодексу України, які кореспондують положенням статті 653 ЦК України, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що договір суборенди є припиненим з 15 лютого 2021 року (з дати набрання чинності рішенням суду про розірвання договору оренди).

Предметом розгляду даного спору є матеріально-правова вимога про визнання недійсним договору суборенди з підстав невідповідності його вимогам законодавства на момент укладання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року справі №905/1227/17 прийшла до висновку, що оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору та повернення майна не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення). Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015р. № 6-301цс15 та підтримана Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23.05.2018 у справі №916/5073/15).

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Таким чином, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також доведено наявність порушеного права.

Позивач вказує, що договір суборенди суперечить договору оренди та не відповідає вимогам статей 8, 14, 15, 21, 22 Закону України "Про оренду землі" і статті 288.6 Податкового кодексу України, оскільки орендна плата за договором суборенди перевищує розмір орендної плати за договором оренди.

Частинами 1-4 статті 8 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на час укладання договору суборенди) встановлено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється.

Згідно статті 14 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на час укладання договору суборенди) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування) (стаття 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на час укладання договору суборенди)).

Статтею 21 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на час укладання договору суборенди) визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. У разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.

Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі (статтею 22 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на час укладання договору суборенди)).

Пунктом 288.6 статті 288 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що плата за суборенду земельних ділянок не може перевищувати орендної плати.

Згідно з підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній на час укладання договору суборенди) орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата);.

Плата за землю відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1. статті 14 ПК України - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Отже, орендна плата за користування землею за своїм правовим статусом є обов`язковим платежем, який орендар вносить орендодавцю.

За змістом статті 1 Закону України "Про оцінку земель" (в редакції, чинній на час укладання договору суборенди) нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Відповідно до пунктів, 288.1, 288.4. ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І : 100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін не перевищує 100 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 100.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (підпункти 288.5.1, 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у своїй постанові від 16 березня 2020 року у справі № 922/1658/19 вказав, що згідно з частиною 5 статті 5 Закону України "Про оцінку земель" для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка.

Отже, аналіз наведених положень ПК України, Закону України "Про оцінку земель" та Закону України "Про оренду землі" дає підстави для висновку, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретного розміру орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначено в договорі оренди. ПК України передбачає порядок визначення орендної плати за землю, а тому саме у договорі оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати.

Зі змісту умов договору оренди і договору суборенди вбачається, що розмір орендної плати у обох договорах встановлений на рівні 4,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

При цьому, як договором оренди, так і договором суборенди встановлено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Договір суборенди укладений більш ніж через два роки після укладення договору оренди і позивач не надав суду допустимих та належних доказів, а також обґрунтованих розрахунків на підтвердження тієї обставини, що станом на момент укладання договору суборенди, орендна плата по договору оренди з урахуванням індексів інфляції була іншою ніж 100 738,41 грн. на рік, що становить 4,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Отже, позивачем не доведено, що договір суборенди не відповідає вимогам законодавства, які були чинні на час його укладання.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16 жовтня 2020 року у справі №910/12787/17 зазначала, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

З аналізу статті 236 ЦК України можна зробити висновок, що законодавцем встановлено, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатись судом на момент його вчинення.

Разом із тим частиною 2 статті 236 ЦК України передбачено, що якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, чинне законодавство не передбачає визнання недійсним правочину на майбутнє. У майбутньому можуть бути припинені виключно права та обов`язки сторін за тим недійсним правочином, за яким ці права та обов`язки передбачалися на майбутнє.

Фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює у разі його недійсності проведення між сторонами двосторонньої реституції, тому такий договір повинен визнаватися судом недійсним з моменту укладення, а зобов`язання за цим договором - припинятися на майбутнє.

При цьому невиконані зобов`язання сторін за недійсним договором оренди, що виникли та існували до дати прийняття рішення судом про визнання його недійсним, повинні бути виконані сторонами. Договір оренди визнається недійсним з моменту його вчинення, тоді як орендні зобов`язання по ньому - на майбутнє, що зумовлено правовою природою орендних відносин.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 10 березня 2020 року у справі №921/96/18.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що навіть у разі визнання судом договору суборенди недійсним, грошові зобов`язання суборендаря зі сплати орендних платежів за період з моменту укладення спірного договору та набуття відповідного права і по 15 лютого 2021 року не припиняться, а тому майнові права позивача таким судовим рішенням не відновляться, що спростовує доводи позивача про те, що визнання договору недійсним вплине на розмір орендних зобов`язань позивача за користування земельною ділянкою

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності підстав для визнання договору суборенди недійсним, а також не доведено порушення його прав, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив наявні у справі докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Черкаської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агротрейд Групп" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 29 лютого 2024 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.06.2024.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді А.О. Мальченко

О.В. Агрикова