ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

26 червня 2024 року м. Тернопіль справа № 921/400/24
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянувши позовні матеріали без номера від 21.06.2024 (вх.№441 від 21.06.2024) керівника Тернопільської окружної прокуратури, м.Тернопіль

до відповідача-1: Тернопільської міської ради, м.Тернопіль

відповідача-2: Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, м.Тернопіль

відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» Ресторан, м.Тернопіль

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними додаткових угод та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Тернопільської окружної прокуратури, м.Тернопіль звернувся 21.06.2024 через електронний кабінет, зареєстрований в підсистемі «Електронний Суд» до Господарського суду Тернопільської області з позовом в інтересах держави до Тернопільської міської ради, м.Тернопіль, Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, м.Тернопіль, Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» Ресторан, м. Тернопіль, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення комісії Тернопільської міської ради з організації та розміщення сезонних об`єктів сфери торгівлі, послуг, відпочинку та розваг на території Тернопільської міської територіальної громади (крім парків), оформлене протоколом №1 від 15.02.2024, в частині погодження розміщення та облаштування на літній сезон торгового майданчика біля ресторану «Файне місто» та бару «Клуб Файного міста» за адресою:м. Тернопіль, бульв. Т.Шевченка, 23;

- визнати недійсною додаткову угоду до договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди (біля ресторану «Файне місто»), зареєстрованого в Книзі реєстрації договорів сервітутного користування за №968, укладену 25.03.2024 між Тернопільською громадою м.Тернополя від імені якої діє Тернопільська міська рада та Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна» Ресторан, якою продовжено строк дії цього договору до 31.10.2024;

- визнати недійсною додаткову угоду до договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди, зареєстрованого в книзі реєстрації договорів сервітутного користування за №969 (біля бару «Клуб Файного міста»), укладену 25.03.2024 між Тернопільською громадою м.Тернополя від імені якої діє Тернопільська міська рада та Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна» Ресторан, якою продовжено строк дії цього договору до 31.10.2024.

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Ресторан» Україна звільнити територіальній громаді м.Тернополя земельну ділянку, зайняту тимчасовою спорудою, площею 0,0080 га, розміщеною в межах території пам`ятки архітектури місцевого значення, за адресою: м. Тернопіль, вул. Т. Шевченка, 23, шляхом знесення (демонтажу) тимчасової споруди біля ресторану «Файне місто»;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Ресторан» Україна звільнити територіальній громаді м. Тернополя земельну ділянку, зайняту тимчасовою спорудою, площею 0,0080 га, розміщеною в межах території пам`ятки архітектури місцевого значення, за адресою: м. Тернопіль, вул. Т. Шевченка, 23, шляхом знесення (демонтажу) тимчасової споруди біля бару «Клуб файного міста».

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокуратурою, зокрема зазначено, що на підставі рішення Тернопільської міської ради №6/31/99 від 26.04.2013 «Про укладення договорів сервітуту» 07 квітня та 10 квітня 2017 року між Тернопільською міською радою та ТОВ «Україна» Ресторан було укладено два договори особистого строкового сервітуту, відповідно до яких встановлено особистий строковий сервітут на об`єкт благоустрою в м. Тернополі, площею 0,0080 га, для розміщення об`єкту сфери торгівлі (торгового майданчика) біля бару «Клуб Файного міста» та розміщення сезонного об`єкту сфери торгівлі (торгового майданчика) біля ресторану «Файне місто», відповідно; дані договори зареєстровані 12.04.2017 в Книзі реєстрації договорів сервітутного користування за №968 та №969.

Строк дії договорів неодноразово продовжувався шляхом укладення додаткових угод, востаннє, на підставі оскаржуваних додаткових угод від 25.03.2024, продовжено до 31.10.2024.

Окрім того, Комісією з організації та розміщення сезонних об`єктів сфери торгівлі, послуг, відпочинку та розваг на території Тернопільської міської територіальної громади (крім парків) розглянуто заяви ТОВ «Україна» Ресторан та прийнято 15.02.2024 рішення про погодження розміщення та облаштування на літній сезон торгових майданчиків біля ресторану «Файне місто» та біля бару «Клуб файного міста» за адресою м.Тернопіль, бульв. Т. Шевченка, 23 за умови: розміщення сезонного об`єкта сфери торгівлі без порушень Правил дорожнього руху та Правил пожежної безпеки, відповідності сезонного об`єкта сфери торгівлі вимогам державних будівельних норм, Положення про розміщення та облаштування сезонних об`єктів сфери торгівлі, послуг, відпочинку та розваг на території Тернопільської міської територіальної громади, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 16.11.2022 №1299.

За доводами прокуратури, об`єкти сфери торгівлі розміщені ТОВ «Україна» з порушенням закону, відтак, звернувся з даним позовом до суду.

Зазначає, що договори про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди біля ресторану «Файне місто» та біля бару «Клуб файного міста», додаткові угоди до них від 25.03.2024, а також рішення комісії з організації та розміщення сезонних об`єктів сфери торгівлі, послуг, відпочинку та розваг на території Тернопільської міської територіальної громади (крім парків) від 15.02.2024 суперечать вимогам ст.ст.79-1, 98, 100, 186 Земельного кодексу України, ст.20, 55-1 Закону України «Про землеустрій», ст.21 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Положенню про розміщення та облаштування сезонних об`єктів сфери торгівлі, послуг, відпочинку та розваг на території Тернопільської міської територіальної громади, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 16.11.2022 №1299, ст. 20, 37 Закону України «Про автомобільні дороги», постанові Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», смт.ст.14-1, 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Зазначено, що недотримання порядку та протиправне надання землі у користування з порушенням закону завдає шкоду власності територіальної громади міста Тернополя та суперечить інтересам держави в цілому у сфері земельних правовідносин, які нерозривно пов`язані із правильним застосуванням та дотриманням усіма суб`єктами законодавства в сферах життєдіяльності суспільства, що контролюється і охороняється державою.

На переконання прокуратури, Тернопільська міська рада, яка діє від імені власника землі в особі територіальної громади міста Тернополя, повинна діяти в інтересах територіальної громади виключно у спосіб і у межах повноважень, передбачених законом.

Утім, оскаржувані рішення та правочини прийняті (вчинені) з порушенням чинного законодавства та всупереч інтересів держави в особі територіальної громади міста, тому наявні підстави для пред`явлення позову прокурором самостійно з визначенням міської ради відповідачем, оскільки іншого органу місцевого самоврядування, який би міг здійснити захист інтересів держави в особі територіальної громади міста, не існує.

Мотиви, з яких суд виходить, постановляючи ухвалу.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним з найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Зокрема, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер, а також коли належність справ до юрисдикції господарських судів прямо передбачено положеннями законодавства.

За змістом частин першої - третьої статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Отже, вирішуючи питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України, щодо віднесення до господарських правовідносин, зокрема правовідносин, які виникають з некомерційної діяльності, спрямованої на забезпечення матеріально-технічних умов функціонування таких суб`єктів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18, пункт 4.11) визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19, пункт 74) зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Пунктами 6, 10 та 15 частини першої статті 20 ГПК України до юрисдикції господарських судів віднесено розгляд справ у спорах щодо: права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці; щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

За статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі (позивачами і відповідачами) можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і державні органи та органи місцевого самоврядування, а також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, зокрема прокурор (ст.4 та ст. 53 ГПК України).

Із змісту поданої прокурором позовної заяви слідує, що в ній заявлено п`ять вимог немайнового характеру, і такі вимоги виникли у спорі з приводу правомірності (законності) розміщення ТОВ «Україна» Ресторан торгових майданчиків на біля ресторану «Файне місто» та біля бару «Клуб файного міста».

Однією з позовних вимог прокурора є визнання незаконним та скасування рішення комісії Тернопільської міської ради з організації та розміщення сезонних об`єктів сфери торгівлі, послуг, відпочинку та розваг на території Тернопільської міської територіальної громади (крім парків), оформленого протоколом №1 від 15.02.2024, в частині погодження розміщення та облаштування на літній сезон торгових майданчиків біля ресторану «Файне місто» та бару «Клуб Файного міста» за адресою м. Тернопіль, бульв. Т.Шевченка, 23, зазначивши серед іншого, що дане рішення прийнято всупереч вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів», «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ № 244 від 21.10.2011, а також Положенню про розміщення та облаштування сезонних об`єктів сфери торгівлі, послуг, відпочинку та розваг на території Тернопільської міської територіальної громади, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1299 від 16.11.2022.

Суд враховує, що Закон України «Про благоустрій населених пунктів» регулює правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів, заходи створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють, зокрема органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень (стаття 5 Закону).

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, організація благоустрою населених пунктів; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (ст.ст.10, 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Спором адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом із тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

На відміну від заявлених вимог про визнання недійсними додаткових угод до договорів про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасових споруд біля ресторану «Файне місто» та біля бару «Клуб Файного міста», про зобов`язання ТОВ «Ресторан» звільнити земельну ділянку, зайняту цими тимчасовими спорудами, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення комісії Тернопільської міської ради з організації та розміщення сезонних об`єктів сфери торгівлі, послуг, відпочинку та розваг на території Тернопільської міської територіальної громади (крім парків), оформлене протоколом №1 від 15.02.2024, в частині погодження розміщення та облаштування на літній сезон торгового майданчика біля ресторану «Файне місто» та бару «Клуб Файного міста» за адресою м. Тернопіль, бульв. Т.Шевченка, 23, не стосується речового права, а також не стосується законності користування земельною ділянкою, а Комісія міської ради в своїй діяльності керується окремим підзаконним нормативним актом Положенням про розміщення та облаштування сезонних об`єктів сфери торгівлі, послуг, відпочинку та розваг на території Тернопільської міської територіальної громади, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 16.11.2022 №1299, а її діяльність належить до владних управлінських функцій, зокрема у сфері благоустрою міста.

У вказаних правовідносинах Комісія реалізовує повноваження, визначені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», яким, в свою чергу визначено, що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (ст. 28 Закону).

Таким чином, суд вважає, що комісія Тернопільської міської ради з організації та розміщення сезонних об`єктів сфери торгівлі, послуг, відпочинку та розваг на території Тернопільської міської територіальної громади (крім парків) є тим органом, який підпадає під наведені вище визначення суб`єкта владних повноважень, а тому спір в цій частині вимог підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними додаткових угод до договорів про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасових споруд біля ресторану «Файне місто» та біля бару «Клуб Файного міста» та про зобов`язання ТОВ «Ресторан» Україна звільнити земельну ділянку, то слід зазначити, що предмет спору в цій частині стосується правомірності укладення міською радою договорів особистого строкового сервітуту та додаткових угод, як наслідок, - демонтажу встановлених товариством тимчасових споруд, що свідчить про наявність спору про право, такі правочини пов`язані з веденням господарської діяльності ТОВ «Ресторан» Україна в сфері торгівлі, а отже мають цивільно-правову природу.

В свою чергу, надаючи земельну ділянку в користування ТОВ «Ресторан» Україна та укладаючи договори про встановлення сервітуту, продовжуючи строк дії цих договорів оскаржуваними додатковими угодами, Тернопільська міська рада реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, відповідно до статті 5 Земельного кодексу України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб`єктом земельних відносин. У цьому спорі учасники земельних відносин не підпорядковані один одному, а отже, суб`єкт владних повноважень - орган місцевого самоврядування - владних управлінських функцій не здійснює. Наведене виключає кваліфікацію правовідносин сторін у цій частині позову як такі, що засновані на управлінських чи контролюючих функціях однієї сторони стосовно іншої, а отже, вказані позовні вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства (аналогічна правова позиція з цього приводу викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №905/2765/17 та від 08.10.2019 у справі №920/447/18).

При винесенні ухвали судом враховано результат вирішення спору Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №440/7208/21 від 12.10.2023, де предметом позову були вимоги прокурора до міської ради про визнання протиправними та скасування пунктів рішення органу місцевого самоврядування про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності в частині продовження розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території міста, продовження дії особистих строкових земельних сервітутів та паспорту прив`язки на тимчасові споруди, яким надано дозвіл на розміщення стаціонарної тимчасової споруди, та визнання протиправним та скасування паспорту прив`язки.

З урахуванням викладеного, позов про визнання незаконним та скасування рішення комісії Тернопільської міської ради з організації та розміщення сезонних об`єктів сфери торгівлі, послуг, відпочинку та розваг на території Тернопільської міської територіальної громади (крім парків), оформлене протоколом №1 від 15.02.2024, в частині погодження розміщення та облаштування на літній сезон торгового майданчика біля ресторану «Файне місто» та бару «Клуб Файного міста» за адресою: м. Тернопіль, бульв. Т.Шевченка, 23, належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а решта позовних вимог в порядку господарського судочинства.

Відповідно до приписів частини 4 ст.173 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 174 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи зокрема у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

У поданій прокурором позовній заяві об`єднано вимоги, які підлягають розгляду в порядку адміністративного та господарського судочинства, що свідчить про недотримання правил об`єднання позовних вимог, тому дана позовна заява підлягає поверненню на підставі п.2 ч.5 ст.174 ГПК України.

Керуючись ст.ст.1, 3, 4, 5, 20, 21, 45, 53, 173, п.2 ч.5 ст.174, 232-235, 255, Господарського процесуального кодексу України, суддя господарського суду, -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву без номера від 21.06.2024 (вх.№441 від 21.06.2024) керівника Тернопільської окружної прокуратури, м.Тернопіль до Тернопільської міської ради, м.Тернопіль, Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, м. Тернопіль, Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» Ресторан, м. Тернопіль, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними додаткових угод та зобов`язання вчинити дії,

Ухвала підписана 26.06.2024, набирає законної сили відповідно до приписів ст.235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена протягом 10 днів від дати її підписання до Західного апеляційного господарського суду, з урахуванням гарантій, встановлених п.4 розділу Х Господарського процесуального кодексу України (ч.7 ст.174, п.6 ч.1 ст.255, ч.1 ст.256, ст.257, пп.17.5 п.17 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.О. Андрусик