УХВАЛА

м. Київ

24.06.2024Справа № 906/230/24

За позовом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус груп"

про стягнення 253 443,74 грн

За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус груп"

до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області

про стягнення 824 914,91 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Патрікеєва Т.В.

Представники:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Горкуша М.А.

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): Гончарук А.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" про стягнення 253442,74 грн, з яких: 15468,44 грн пені за порушення строків надання послуг, 237975,30грн штрафу за невиконання умов договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ТОВ "Лекстатус груп" не виконало умови Договору про надання послуг №32-Г від 31.10.2023 в частині вчасного надання послуг. В якості правових підстав вказано, зокрема, на ст. 173-175, 200 Господарського кодексу України, ст. 525, 526, 530, 549, 560, 564, 565, 610, 611, 629, 901, 905, 906 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 04.03.2024 (суддя Господарського суду Житомирській області Шніт А.В.) відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 04.04.2024 о 10:30.

19.03.2024 ТОВ "Лекстатус Груп" подано до суду відзив на позовну заяву з додатками.

19.03.2024 ТОВ "Лекстатус Груп" через підсистему "Електронний суд" направило клопотання про передачу справи №906/230/24 за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

20.03.2024 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надіслало через систему "Електронний суд" заперечення на клопотання ТОВ "Лекстатус Груп" про передачу справи №906/230/24 за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

20.03.2024 через систему "Електронний суд" до Господарського суду Житомирської області від ТОВ "Лекстатус Груп" надійшла зустрічна позовна заява про стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області 824 914,91 грн.

Зустрічний позов мотивований неналежним виконанням Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області умов Договору про надання послуг №32-Г від 31.10.2023 в частині оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 04.04.2024 постановлено передати справу №906/230/24 за позовом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус груп" про стягнення 253443,74 грн за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 906/230/24 передано на розгляд судді Господарського суду міста Києва Гумеги О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва (суддя Гумега О.В.) постановлено прийняти справу №906/230/24 до свого провадження, розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Матеріали зустрічної позовної заяви ТОВ "Лекстатус Груп" передані разом з первісним позовом у справі № 906/230/24 до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 зустрічну позовну заяву у справі № 906/230/24 залишено без руху, встановлено позивачу за зустрічним позовом спосіб та строк усунення недоліків зустрічної позовної заяви.

20.05.2024 представником ТОВ "Лекстатус Груп" сформовано в системі "Електронний суд" та зареєстровано у КП "Діловодство спеціалізованого суд" заяву про усунення недоліків зустрічної позовної заяви разом з доданими до неї документами.

20.05.2024 представником ТОВ "Лекстатус Груп" сформовано в системі "Електронний суд" та зареєстровано у КП "Діловодство спеціалізованого суд" клопотання про розгляд справи № 906/230/24 у судовому засіданні з повідомленням сторін, подане на підставі ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

21.05.2024 представником Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області сформовано в системі "Електронний суд" та зареєстровано у КП "Діловодство спеціалізованого суд" заперечення на клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про усунення ТОВ "Лекстатус Груп" недоліків зустрічної позовної заяви у встановлений судом строк. Суд встановив, що зустрічний позов ТОВ "Лекстатус груп" поданий у встановлений законом строк для подачі відзиву на позов, зустрічний позов відповідає вимогам статей 162, 164, 172, 173 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зустрічний позов є взаємопов`язаним з первісним позовом (зустрічний і первісний позови виникають з одних правовідносин) та спільний розгляд первісних та зустрічних вимог є доцільним.

Частиною 7 статті 180 ГПК України передбачено, що у випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 постановлено прийняти зустрічний позов ТОВ "Лекстатус Груп" до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про стягнення 824 914,91 грн до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 906/230/24; вимоги за зустрічним позовом об`єднати в одне провадження з первісним позовом; справу № 906/230/24 розглядати за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання для спільного розгляду первісного і зустрічного позову у справі № 910/2868/24 на 24.06.2024 о 10:00 год.

З огляду на наведене, клопотання ТОВ "Лекстатус Груп" про розгляд справи № 906/230/24 у судовому засіданні з повідомленням сторін, подане на підставі ст. 252 ГПК України, судом відхилено.

03.06.2024 представником Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області сформовано в системі "Електронний суд" та зареєстровано у КП "Діловодство спеціалізованого суд" письмові пояснення щодо підсудності даної справи з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18. Відповідно до наданих пояснень, позивач за первісним позовом просить суд передати справу за територіальною підсудністю до Господарського суду Житомирської області.

03.06.2024 представником Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області сформовано в системі "Електронний суд" та зареєстровано у КП "Діловодство спеціалізованого суд" відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого відповідач за зустрічним позовом просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі.

03.06.2024 представником Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області сформовано в системі "Електронний суд" та зареєстровано у КП "Діловодство спеціалізованого суд" клопотання про проведення всіх судових засідань у справі № 906/230/24 за участю представника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

04.06.2024 представником ТОВ "Лекстатус Груп" сформовано в системі "Електронний суд" та зареєстровано у КП "Діловодство спеціалізованого суд" письмові пояснення щодо підсудності даної справи з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18. Відповідно до наданих пояснень, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) вважає, що висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 не підлягають застосуванню до правовідносин, що склались у даній справі. Відповідач за первісним позовом зазначає, що позивач за первісним позовом у наданих Господарському суду міста Києва письмових поясненнях не надає жодного обгрунтування щодо підсудності даної справи Господарському суду Житомирської області у зв`язку з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18, натомість викладає позицію щодо застосування підсудності за вибором позивача.

06.06.2024 представником ТОВ "Лекстатус Груп" сформовано в системі "Електронний суд" та 07.06.2024 зареєстровано у КП "Діловодство спеціалізованого суд" відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву.

12.06.2024 представником Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області сформовано в системі "Електронний суд" та зареєстровано у КП "Діловодство спеціалізованого суд" заперечення проти доводів, викладених у відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2024 постановлено проведення судових засідань у справі № 906/230/24 здійснювати за участі представника позивача за первісним позовом в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

21.06.2024 представником ТОВ "Лекстатус Груп" сформовано в системі "Електронний суд" та зареєстровано у КП "Діловодство спеціалізованого суд" заяву про збільшення позовних вимог у справі № 906/230/24 (за зустрічною позовною заявою).

У підготовче засідання, призначене на 24.06.2024, з`явились представники сторін. Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) приймав участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

У підготовчому засіданні, призначеному на 24.06.2024, судом долучено до матеріалів справи подані сторонами заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань.

У підготовчому засіданні, призначеному на 24.06.2024, судом вирішувалось питання щодо територіальної юрисдикції (підсудності) даної справи.

Положеннями статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до статті 1 ГПК України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

У параграфі 3 глави 2 розділу І ГПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності). У вказаному параграфі ГПК України встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності (стаття 27), особливості визначення підсудності справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя (стаття 28), правила альтернативної підсудності (стаття 29) та правила виключної підсудності (стаття 30).

Відповідно до частини першої статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 1 статті 29 ГПК України встановлено, що право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Правила виключної територіальної підсудності передбачені у статті 30 ГПК України, перелік категорій справ у якій розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27 - 29 ГПК України.

Відповідно до частини 3 статті 30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до ч. 14 ст. 30 ГПК України зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред`являються в господарський суд за місцем розгляду первісного позову. Це правило не застосовується, коли відповідно до інших, визначених у цій статті, правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов.

Ухвала Господарського суду Житомирської області від 04.04.2024 про передачу справи № 906/230/24 за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва, обгрунтована тим, що оскільки стягнення коштів за неналежне виконання умов договору (місцем надання послуг за договором визначено адміністративно-територіальні межі Житомирської області, а приймання-передача наданих послуг здійснюється за адресою - 10002, м. Житомир, вул. Довженка, 45) не є в даному випадку місцем виконання договору за змістом ч. 5 ст. 29 ГПК України, тому немає правових підстав для її застосування та необхідно визначати підсудність за загальними правилами (ст. 27 ГПК України) за місцезнаходженням відповідача - ТОВ "Лекстатус груп", що за територіальною юрисдикцією (підсудністю) віднесено до компетенції Господарського суду міста Києва.

Отже, Господарським судом Житомирської області визначено підсудність даної справи за загальними правилами (ст. 27 ГПК України) за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 31 ГПК України спори між судами щодо підсудності не допускаються.

Водночас, приписами ч. 4 ст. 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми справа до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного суду.

Судом враховано висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18, а саме:

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Приписами цивільного судочинства (частина перша статті 114 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, частина перша статті 30 ЦПК України в чинній редакції) передбачено виключну підсудність позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або його основної частини.

Забезпечуючи єдність у застосуванні процесуального законодавства, суди цивільної юрисдикції стало застосовували це положення таким чином, що у цьому випадку виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Враховуючи положення статті 181 ЦК України, зазначали, що такими є, наприклад, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (така позиція викладена, наприклад, у пункті 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", а також в подальшому Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 та від 11 липня 2019 року у справі № 426/7217/18).

На відміну від регулювання, наведеного у ЦПК України, у положеннях частини третьої статті 16 ГПК України в редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, йшлося про виключну підсудність господарським судам справ у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном.

Щодо інших спорів, які виникали в межах зобов`язальних відносин стосовно нерухомого майна, діяли такі ж правила визначення територіальної підсудності справ господарському суду як і у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні господарських договорів чи визнання їх недійсними, або у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів, наведені в частині першій та другій статті 15 ГПК України в редакції, чинній до 14 грудня 2017 року.

В подальшому Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України щодо визначення підсудності справ з питань земельних відносин від 18 лютого 2010 року" № 1914-VI вносились зміни до статей 12 та 16 ГПК України, визначивши виключну підсудність справ у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів, господарським судам за місцезнаходженням об`єктів земельних відносин або основної їх частини, за винятком справ, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У чинній редакції ГПК України частина третя статті 30 цього Кодексу вказує на виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, господарським судам за місцезнаходженням майна або основної його частини, що відповідає змісту частини першої статті 30 ЦПК України.

За визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука "з приводу" означає "у зв`язку з чим-небудь", тому словосполучення "з приводу нерухомого майна" треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Враховуючи зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 та приписи ч. 4 ст. 236 ГПК України, до спору у даній справі застосовуються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

З матеріалів справи вбачається, що предметом Договору про надання послуг № 32-Г від 31.10.2023, на підставі якого заявлено позовні вимоги, визначено зобов`язання виконавця (ТОВ "Лекстатус Груп") надати послуги з проведення державної інвентаризації земель відповідно до технічного завдання (додаток 1 до цього Договору) та умов цього Договору, та зобов`язання замовника (Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області) прийняти надані послуги та платити їх вартість. Відповідно до пунктів 2, 3 технічного завдання (додаток 1 до цього Договору) визначено, що об`єктами інвентаризації земель за Договором є території адміністративно-територіальних одиниць або їх частини, державній інвентаризації земель у Житомирській області підлягають сформовані та несформовані земельні ділянки лісогосподарського призначення державної власності загальною площею 15325,5600 га.

Таким чином, оскільки нерухоме майно (земельні ділянки) в спірному випадку розташовані у Житомирській області, то справа № 906/230/24 за первісним позовом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус груп" про стягнення 253 443,74 грн, за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус груп" до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про стягнення 824 914,91 грн, - підлягає розгляду Господарським судом Житомирської області.

Суд критично оцінює доводи відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) стосовно того, що висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 не підлягають застосуванню до правовідносин, що склались у даній справі. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) вважає вагомою Окрему думку суддів Великої Палати Верховного Суду у справі № 911/2390/18 від 16.02.2021, тоді як відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми справа до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені саме в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 статті 31 ГПК України передбачено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Суд звертає увагу також на те, що ст. 279 ГПК України передбачено скасування судового рішення, яким закінчено розгляд справи, у випадку прийняття такого рішення з порушенням правил територіальної юрисдикції.

Враховуючи викладене, передання справи за належною територіальною юрисдикцією не призводить до порушення прав позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд, а є гарантією того, що рішення у справі буде ухвалене належним судом і законне та обґрунтоване рішення не буде в подальшому скасоване судом вищої інстанції, лише з підстав недотримання процесуальних норм щодо територіальної юрисдикції.

Окрім того, суд зазначає, що згідно із статтею 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 року (заява № 7360/76), висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Таким чином, складова верховенства права, закріплена у пункті 1 статті 6 Конвенції, передбачає, зокрема, розгляд справи належним судом, в даному випадку - судом, до територіальної юрисдикції якого відноситься поданий господарський позов.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що справа № 906/230/24 за первісним позовом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус груп" про стягнення 253 443,74 грн, за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус груп" до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про стягнення 824 914,91 грн підлягає передачі на розгляд Господарського суду Житомирської області за встановленою підсудністю.

Керуючись ст. 30, 31, 232- 235, 236 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Справу № 906/230/24 передати за встановленою підсудністю на розгляд Господарського суду Житомирської області (Україна, 10002, м. Житомир, майдан Путятинський, 3/65).

Повний текст ухвали складено та підписано 25.06.2024.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 235 ГПК України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Оксана ГУМЕГА