ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2024 Справа № 917/384/24

за позовною заявою Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради, вул.Івана Мазепи, 30, м.Полтава, 36021

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будкомплект", вул.Решетилівська, 47б, м.Полтава, 36007

про зобов`язання вчинити дії

Суддя Кльопов І.Г.

Секретар Назаренко Я.А.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи: 05.03.2024 Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будкомплект", в якому просить суд зобов"язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Будкомплект" протягом 5 робочих днів з моменту набрання рішенням законної сили, передати за актом приймання-передачі Комунальному підприємству "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради паспорти на ліфти та ключі від запірних дверей машинних приміщень 730 багатоквартирних будинків, вказаних у додатку №1 до договору від 26 грудня 2022 року №1159-ТД.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що на його вимогу ТОВ «Будкомплект» не повернуто ключі від запірних дверей машинних приміщень та не передано паспорти на ліфти 730 багатоквартирних будинків, вказаних у додатку №1 до Договору

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 06.03.2024 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 04.04.2024.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 04.04.2024 суд ухвалив відкласти підготовче засідання на 16.04.2024.

16.04.2024 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з тим, що в цей день у час проведення судового засідання по Полтавській області була оголошена повітряна тривога. Розгляд справи суд відклав на 30.04.2024.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 30.04.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.05.2024

13.05.2024 за вхід. № 6584 від відповідача надійшов відзив на позов. Відповідач проти позову заперечує. Так відповідач зазначає, що КП "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради не належним чином виконало свої зобов"язання за Договором та не сплатило рахунок № 99 від 06.03.2024 за технічне обслуговування ліфтів за лютий 2024 року у сумі 897 643,20грн. Також позивачем не надано доказів фактичної передачі відповідно до умов Договору ключів від запірних пристроїв дверей машинних приміщень під розпис ТОВ "Будкомплект" та про передачу по акту чи під розпис паспортів на ліфти

25.05.2024 за вхід. № 7255 від позивача надійшла відповідь на відзив.

12.06.2024 за вхід. № 8278 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Вирішуючи клопотання відповідача суд зважає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є підставою для відкладення розгляду справи (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 08.02.2023 у справі №910/13118/21).

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

26 грудня 2022 року між Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради (Замовник, КП «ЖЕО №2», позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будкомплект» (Учасник, ТОВ «Будкомплект», відповідач,) було укладено договір №1159-ТД про закупівлю послуг з технічного обслуговування ліфтів (далі по тексту - Договір).

Згідно із пунктом 1.1. Договору Учасник (ТОВ «Будкомплект») зобов`язується на свій ризик власними (власними і залученими) силами і засобами надати всі послуги по цьому договору за видами послуг і цінами за предметом закупівлі: код за ДК 021:2015 (CPV 2008) - 50750000-7 - Послуги з технічного обслуговування ліфтів (послуги з технічного обслуговування ліфтів), а Замовник (КП «ЖЕО №2» ) зобов`язується прийняти і оплатити їх..

Пунктами 6.1.7 та 6.1.8. Договору передбачено, що Замовник зобов`язаний: ключі від запірних пристроїв дверей машинних приміщень передаються замовником під розпис Учаснику та знаходяться в приміщеннях опорних пунктів учасника; передати паспорти на ліфти.

Позивач зазначає, що відповідно до підпункту 6.1.8. пункту 6.1 Договору КП «ЖЕО №2» передано ТОВ «Будкомплект» паспорти на ліфти та ключі від машинних відділень ліфтів 730 багатоквартирних будинків, вказаних у додатку №1 до Договору.

Пункт. 10.1. Договору, передбачає, що він набирає чинності з 01.01.2023 та діє до 31.12.2023, а додатковою угодою №2 від 27.12.2023 до Договору Сторони дійшли згоди продовжити дію Договору до 10.03.2024.

Відповідно до умов Договору (пункт 6.3.) Учасник ТОВ «Будкомплект» зобов`язаний, зокрема:

забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим Договором;

забезпечити надання послуг, якість яких відповідає умовам, установленим розділом II цього Договору;

забезпечити безперебійну та безпечну роботу ліфтів відповідно до Положень "Про систему технічного обслуговування і ремонту ліфтів в Україні" КД 36.1-001-2000 і "Про технічне обслуговування, ремонт і реконструкцію систем ОДС (ДСЗ)";

негайно усувати несправності ліфтів;

негайно інформувати замовника про виникнення неполадок, аварій та щодо ускладнень або неможливості доступу до машинного приміщення.

У відповідності до підпункту ту 6.2.7. пункту 6.2. Договору Замовник має право ініціювати внесення змін у Договір, вимагати розірвання Договору та відшкодування збитків за наявності істотних порушень Учасником умов Договору.

Підпунктом 6.2.1. пункту 6.2. Договору передбачено, що Замовник має право достроково розірвати цей Договір у разі невиконання зобов`язань Учасником, повідомивши про це його у строк за 10 (десять) календарних днів до дати розірвання Договору.

22.02.2024 КП «ЖЕО №2», на виконання протоколу місцевої комісії з питань ТЕБ та НС від 22.02.2024 №4/2024, надіслано на адресу ТОВ «Будкомплект» повідомлення про розірвання Договору. Таким чином, Договір вважатиметься розірваним з 04.03.2024.

Як зазначає позивач, передумовою надіслання КП «ЖЕО №2», повідомлення про розірвання Договору стала масова зупинка ліфтів у багатоквартирних будинках, що є об`єктами надання послуг згідно із Договором, що спричинено невиконанням умов Договору ТОВ «Будкомплект» .

У разі односторонньої відмови від договору в повному обсязі, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є розірваним (частина третя статті 651 Цивільного кодексу України).

Також, КП «ЖЕО №2» 22.02.2024 та 01.03.2024 повідомлено ТОВ «Будкомплект» про необхідність повернення ключів від запірних дверей машинних приміщень та передати паспорти на ліфти на будинки.

Позивач зазначає, що ТОВ «Будкомплект» 04.03.2024 не повернуто ключі від запірних дверей машинних приміщень та не передано паспорти на ліфти 730 багатоквартирних будинків, вказаних у додатку №1 до Договору, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Розглянувши матеріали справи суд встановив:

Згідно з підпунктом 7 пункту 5 Загальної частини Технічного регламенту ліфтів і компонентів безпеки для ліфтів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №438 від 21.06.2017 ліфт - це підіймальний пристрій, що обслуговує конкретні рівні, має пристрій для перевезення, що рухається жорсткими напрямними, нахиленими під кутом понад 15° до горизонталі, або підіймальний пристрій, що рухається уздовж фіксованого напрямку, зокрема у разі, коли він не рухається жорсткими напрямними.

Згідно з пунктом 7.1.3. Розділу 7 Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів, затвердженого наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 01.09.2008 №190, виготовлені ліфти повинні бути забезпечені, серед іншого, паспортом ліфта.

Згідно з пунктом 9.2.7. Розділу 9 зазначених Правил у разі виявлення в процесі технічного огляду порушень, вказаних у пункті 9.7.15, робота ліфта повинна бути призупинена до їх усунення і в паспорті ліфта повинен бути зроблений відповідний запис особою, яка його проводила.

Згідно з пунктом 9.7.15. Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів робота ліфта не дозволяється, серед іншого, якщо відсутній паспорт чи відомості про реєстрацію.

Таким чином, виконати умови Договору без наявності паспортів на ліфти, а тим більше ключів, від запірних пристроїв дверей машинних приміщень ТОВ «Будкомплект» не мало б можливості та підстав.

Згідно з пунктом 6.4.8. Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів Оглядові і аварійні двері та оглядові люки не повинні відчинятись усередину шахти, обов`язково мають бути оснащені замком із ключем, повинні зачинятися і замикатися ззовні. Також повинна бути забезпечена можливість відчиняти їх зсередини шахти без ключа, навіть якщо вони замкнені. Зачинення дверей і люків контролюється вимикачами. Двері повинні бути суцільними і за міцністю відповідати вимогам, що пред`являються до дверей шахти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.05.2021 у справі № 759/9008/19, аналізуючи положення статей 179, 181, 182, 183, 185, 190 Цивільного кодексу України, статті 1 Закону України "Про інформацію" дійшла висновку, що документ є рухомою, неподільною, визначеною індивідуальними ознаками, неспоживчою річчю, тобто є майном в розумінні цивільного законодавства. При цьому позов про витребування або повернення будь-якого майна свідчить про наявність спору саме майнового характеру.

Обслуговування КП «ЖЕО №2» багатоквартирних будинків означає передачу позивачеві у тимчасове володіння відповідного обладнання задля забезпечення ремонту, безпечної експлуатації таких механізмів, у даному випадку-ліфту, приналежністю якого є паспорт.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 1 Протоколу № 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

За приписами ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, а також ст. 20 Господарського кодексу України.

Способи захисту права власності врегульовано главою 29 Цивільного кодексу України, яка передбачає наступні способи захисту: право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387 Цивільного кодексу України), на витребування майна від добросовісного набувача (ст. 388 Цивільного кодексу України), витребування грошей та цінних паперів (ст. 389 Цивільного кодексу України), захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння (ст.391 Цивільного кодексу України), визнання права власності (ст. 392 Цивільного кодексу України) тощо.

У системі правових норм, що регулюють цивільно-правовий захист права власності, центральне місце займають норми, які передбачають такий речово-правовий спосіб захисту права, як витребування майна із чужого незаконного володіння - віндикація.

Відповідно до закріпленого у статті 387 Цивільного кодексу України загального правила власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Вказану правову позицію визначено Верховним Судом у постанові від 23.01.2019 у справі № 910/2868/16.

Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник, а відповідачем - має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 19.06.2019 у справі № 911/604/18.

У ході розгляду віндикаційного позову позивач має підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права на витребуване майно, позивач повинен надати суду відповідні докази. Наведеної правової позиції стосовно предмету доказування у спорах про витребування майна дотримується Верховний Суд у постанові від 23.04.2019 У справі № Б-19/207-09.

У силу специфіки експлуатації ліфту як технічно складної речі та володіння ліфтом позивачем, як обслуговуючою організацією, експлуатація якого є неможливим та створює загрозу для мешканців багатоповерхового житлового будинку, будь-які треті особи повинні утримуватися від дій, що становлять зловживання правом, у даному випадку - відповідач має утриматися від дій по безпідставному притриманню технічного паспорту та іншої технічної документації у силу частини третьої статті 13 Цивільного кодексу України.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

За таких обставин, враховуючи зміст ст. 129 Конституції України, ч.ч. 1-3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України позивачем при зверненні до суду з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння повинно бути доведено суду належними, допустимими та достатніми доказами право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Як вказувалось вище, в обґрунтування поданого позову позивач посилався на те, що спірне майно використовувалось відповідачем на підставі Договору № 1159-ТД про закупівлю послуг з технічного обслуговування ліфтів

Проте після того, як сталася масова зупинка ліфтів у багатоквартирних будинках, що є об`єктами надання послуг згідно із Договором, що спричинено невиконанням умов Договору ТОВ «Будкомплект», позивачем були заявлені вимоги про зобов`язання повернути спірне позивачу.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23 червня 1993 року).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення віл 27.10.1993 Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів").

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем, відповідно до договору №1159-ТД про закупівлю послуг з технічного обслуговування ліфтів від 26.12.2022 було передано відповідачу спірне майно , а відповідачем, у свою чергу, останнє було прийнято.

Слід зазначити, що умовами Договору не передбачено, що передача паспортів на ліфти ТОВ «Будкомплект» повинна здійснюватися за актом прийому передачі чи фіксуватися документально іншим способом.

Також суду ані позивач, ані відповідач не надали доказів того, що відповідне майно вибуло з користування відповідача та було набуте позивачем, окрім того у відповідача відсутня правова підстава для зберігання спірного майна, а відтак, суд не вбачає підстави для відмови позивачу в задоволенні його вимоги про зобов`язання відповідача повернути неналежне йому майно його володільцю.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити

2. Зобов"язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Будкомплект" ( ) протягом 5 робочих днів з моменту набрання рішенням законної сили, передати за актом приймання-передачі Комунальному підприємству "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради ( ) паспорти на ліфти та ключі від запірних дверей машинних приміщень 730 багатоквартирних будинків, вказаних у додатку №1 до договору від 26 грудня 2022 року №1159-ТД.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будкомплект" ( вул.Решетилівська, 47б, м.Полтава, 36007, ) на користь Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради ( вул.Івана Мазепи, 30, м.Полтава, 36021, ) судовий збір у розмірі 3028,00грн.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

У зв"язку з перебуванням судді у відпустці, повне рішення складено та підписано: 24.06.2024

Суддя Кльопов І.Г.