ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2024 Справа № 917/332/24

Суддя Мацко О.С., розглянувши у спрощеному провадженні матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», 03065, м. Київ, просп. Любомира Гузара, 44, ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінтехно», 36000, м. Полтава, вул. Європейська, 21, оф. 207, ,

про cтягнення 304 799,90 грн.

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

28.02.2024 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінтехно» про cтягнення 304 799,90 грн., з яких 220 799,93 грн. пеня за порушення умов договору про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № від 13.02.2023 р., 83 999,97 грн. штраф.

05.03.2024р. відкрито провадження в даній справі, визнано справу малозначною, вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні, встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав умови договору № від 13.02.2023 р. в частині поставки товару.

У відзиві від 20.03.2024 р., вх. № 3807 від 20.03.2024 р., відповідач просить зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій на 70 %.

25.03.2024 року позивач подав до суду відповідь на відзив від 25.023.2024 р. (вх. № 4090), у якій зазначає, що відповідачем не наведено жодних підстав для зменшення неустойки, у зв`язку з чим просить у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій відмовити. Також позивач надає до суду ряд доказів, зокрема, стосовно тяжкого фінансового стану, наявності значної дебіторської заборгованості.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

13.02.2023р. між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будінтехно» було укладено договір № про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) (арк..справи 10-21), за яким постачальник (відповідач) зобов`язується у визначений цим договором строк передати у власність покупця магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби (товари), зазначені у специфікації, яка наведена в додатку №1 до цього договору, а покупець (позивач) зобов`язується прийняти і оплатити такі товари. Найменування (номенклатура, асортимент), кількість товару, одиниця виміру і т.д. зазначаються у Специфікації (а.с.22 копія специфікації).

Ціна договору 1 199 999,63 грн., у т.ч. ПДВ 199 999,94 грн. За п.1.2 договору, постачальник зобов`язується передати покупцю товари в кількості, строки та в місті поставки відповідно до специфікації, при цьому датою поставки, згідно п.5.8 догвоору, є дата підписання покупцем Акта приймання товарів за кількістю та якістю відповідно до п.5.14 договору та передачі постачальником покупцю в повному обсязі наведених документів: видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, рахунку-фактури.

Строк дії договору передбачено розд.12: договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30.06.2023р., а в частині розрахунків до повного їх виконання. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання обов`язків, взятих на себе за договором, та відповідальності від його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Так, сторонами погоджено, що товар має бути доставлений постачальником за адресою: Київська обл.., м.Боярка, вул..С.Петлюри,49 протягом 60 днів з дати авансового внеску у розмірі 50% вартості товарів згідно п.4.4 договору. Відповідно до платіжної інструкції №119694 (арк..справи 26), оплата авансового платежу у розмірі 599 999,82 грн здійснена замовником 03.03.2023р., відтак. Поставка мала бути здійснена не пізніше 02.05.2023р., однак, як вказує позивач і це не спростовується відповідачем до цього часу не здійснена.

На підставі п.7.5 договору, яким передбачено, що постачальник за порушення строків поставки товару або недопоставку товарів сплачує покупцю пеню в розмірі 0.1% вартості товарів, поставку яких прострочено та /або недопоставлено за кожен день такого прострочення, а за прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково штраф у розмірі 7% вартості товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 220 799,93 грн пені за період з 03.05.2023р. за 184 дні та 83 999,97 грн штрафу.

Позивачем також надані докази того, що він звертався до відповідача з відповідними претензіями: лист від 24.05.2023р. «щодо виконання умов договору № від 13.02.2023р.», від 09.06.2023р. «Щродо продовження строку поставки Товарів по договору № від 13.02.2023р.», претензія №1, претензія №2 (а.с.27-39). Як вказує позивач, товар поставлено не було, штрафні санкції не сплачені, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як і погоджено сторонами у договорі (п.4.4), Позивачем було здійснено попередню оплату за товар за договором у розмірі 50% вартості товару згідно з платіжною інструкцією №119694 від 03.03.2023р.

Відповідно до ст.ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Сторони узгодили, що поставка Товару здійснюється Постачальником протягом 60 календарних днів з дати авансового платежу згідно п.4.4 договору. Відтак, суд погоджується з позивачем, що поставка товару мала бути здійснена до 02.05.2023р. включно, а оскільки товар поставлено не було позивач набув право на стягнення передбачених договором санкцій (пеня, штраф).

Судом перевірено правильність проведених позивачем розрахунків пені та штрафу та встановлено, що вони нараховані арифметично правильно.

Відповідач у відзиві на позов просить суд зменшити розмір неустойки на 70%. Вирішуючи дане клопотання, суд виходить з наступного:

Суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 року у справі №904/4156/18, де, зокрема, вказано на те, господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Господарським кодексом України закріплено право сторін на власний розсуд формулювати умову договору про штрафні санкції (з дотриманням правил ч.1 ст. 231 ГК України), їх розмір, спосіб обчислення, підстави застосування, співвідношення із збитками.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст. 199 ГК України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від вчинення) таких дій.

Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами, підприємцями), стандарти усвідомлення ризиків при вчиненні відповідного правочину є іншими, ніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або суб`єкт господарювання та пересічний громадянин. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини.

Подібна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №910/17876/19.

Отже, невиконання стороною прийнятих на себе зобов`язань має наслідком визначену відповідальність, яку сторони мали передбачити при укладенні Договору за загальними засадами справедливості, добросовісності, розумності, а тому наслідки невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором покладаються на нього.

Водночас, у статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Дана позиція викладена в постанові Верховного суду від 16.10.2019 р. у справі № 910/1828/19.

У даній справі судом враховано, що, заявляючи у відзиві на позов клопотання про зменшення розміру неустойки, відповідач не здійснив жодного обґрунтування даного клопотання (відзив містить тільки посилання на відповідні правові норми та судову практику, безвідносно до даної конкретної справи та правовідносин сторін, та вказівку на недобросовісну поведінку самого позивача, без уточнення, в чому саме це полягає); не надав жодних пояснень стосовно причин та умов невиконання взятих на себе зобов`язань; не зазначив про свій матеріальний стан і т.д. Натомість позивач, заперечуючи проти зменшення неустойки, надав обґрунтування своєї позиції, зокрема, акцентував увагу суду на тому, що договір укладався за результатами публічної закупівлі, тож відповідач був обізнаний про строки поставки товару та відповідальність за їх порушення не пізніше 16.12.2022р., так само як і ціна договору була погоджена сторонами на етапі визначення переможця, таким чином, ще до моменту укладення договору відповідач мав чітке розуміння його умов та необхідності їх дотримання. Отримавши аванс у значній сумі, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з поставки товару, допустивши досить тривале прострочення.

Позивач також наполягає на тому, що він перебуває не у кращому становищі, ніж відповідач, з огляду на запровадження в країні воєнного стану та пов`язаних з цим обставин, та надає докази скрутного фінансового стану (додатки до відповіді на відзив).

Підсумовуючи: вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Виходячи з встановлених у даній справі обставин, з урахуванням вищенаведених критеріїв, які повинні бути враховані при вирішенні питання про зменшення неустойки, враховуючи інтереси обох сторін, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача та зменшення неустойки у даній справі, та задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України). У даному випадку, як зазначено вище, позивачем доведено правомірність і обгрунтовааність позовних вимог, натомість відповідачем їх не спростовано.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст..ст.129,233-234,238-240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінтехно» (вул..Європейська,21, оф.207, м.Полтава,36000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (пр..Любомира Гузара, 44, м.Київ, 03065, ) 220 799,93 грн пені, 83 999,97 грн штрафу, 4 572,00 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України).

Повне рішення складено 25.06.2024р.

Суддя О.С.Мацко