ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/4080/23

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

секретар судового засідання - І.С. Мисько,

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: А.П. Дегтярьов, Ю.О. Троян

від відповідача за первісним позовом: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба народів»

на рішення Господарського суду Одеської області від 21.03.2024 (суддя Н.Д. Петренко, м.Одеса, повний текст складено 01.04.2024)

у справі №916/4080/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Квадро Плюс 2020»

до відповідача: Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба народів»

про стягнення заборгованості у розмірі 638059,56 грн,

та за зустрічним позовом: Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба народів»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Квадро Плюс 2020»

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Коротка історія справи та короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Квадро Плюс 2020» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба народів» 638059,56грн, з яких 337917,14 грн основний борг, 20267, 88 грн інфляційні втрати, 9721,91 грн 3 % річних, 159476,72 грн пеня та 110675,91 грн штраф.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем умов укладених між сторонами договорів поставки №34П-2022 від 28.06.2022 та №11П-2023 від 06.03.2023 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у спірній сумі, на яку позивачем нараховано інфляційні втрати, 3% річних, пеню та штраф у зазначеному вище розмірі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

02.11.2023 Приватним сільськогосподарським підприємством «Дружба народів» подано зустрічну позовну заяву про визнання недійсними договору поставки №34П-2022 від 28.06.2022 та договору поставки №11П-2023 від 06.03.2023.

Позовні вимоги за зустрічним позовом мотивовані тим, що оспорювані договори не підписувались повноважним представником Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба народів», а підпис, вчинений у договорах, не належить директору останнього.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.11.2023, зокрема, прийнято зустрічний позов, об`єднано первісний позов разом із зустрічним позовом в одне провадження в рамках справи №916/4080/23, постановлено справу №916/4080/23 розглядати за правилами загального позовного провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.03.2024, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 08.04.2024, первісні позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба народів» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Квадро Плюс 2020» заборгованість у розмірі 341453,99 грн, з яких: 284611,64 грн основного боргу, 15527,94 грн пені, 11600,64 грн штрафу, 9445,89 грн 3 % річних, 20267,88 грн інфляційних втрат та 8623,37 грн судового збору. В іншій частині вимог первісного позову та у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Судові витрати зі сплати судового збору за зустрічним позовом покладено на позивача за зустрічним позовом.

Частково задовольняючи первісні позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив із недоведеності позивачем належними та допустимими доказами наявності заборгованості відповідача за договором поставки №11П-2023 від 06.03.2023, доведеністю існування боргу відповідача перед позивачем за договором поставки №34П-2022 від 28.06.2022, а також правомірністю здійснених позивачем нарахувань інфляційних втрат, 3% річних, пені та штрафу на суму заборгованості за договором поставки №34П-2022 від 28.06.2022.

Водночас місцевий господарський суд, врахувавши дискреційність наданих суду повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, керуючись частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, зменшив розмір пені з 155279,46 грн до 15527,94 грн, штрафу - з 105345,36 грн до 11600,64грн.

У задоволенні зустрічного позову місцевим господарським судом відмовлено з огляду на його недоведеність.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба народів»

Не погодившись з рішенням суду, Приватне сільськогосподарське підприємство «Дружба народів» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у відповідній частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт зазначив, що надані позивачем за первісним позовом видаткові накладні не є належними доказами тих обставин, на які посилається останній, оскільки вони неналежним чином оформлені та не містять інформації про наявність у особи, яка отримувала товар, довіреності. Крім того, апелянт зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази надання податкових накладних відповідачу за первісним позовом у відповідності до вимог пунктів 201.1., 201.7., 201.10. статті 201 Податкового кодексу України, а також докази направлення Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «Квадро Плюс 2020» Приватному сільськогосподарському підприємству «Дружба народів» рахунків на оплату поставленого товару.

Позиція Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Квадро Плюс 2020» щодо апеляційної скарги

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Квадро Плюс 2020» у відзиві на апеляційну скаргу просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач за первісним позовом зазначав, що Приватне сільськогосподарське підприємство «Дружба народів» всупереч умов укладених між сторонами договорів не здійснив розрахунки з позивачем за поставлений товар, при цьому з видаткових накладних вбачається, що вони були підписані від отримувача його директором, а отже, відповідають вимогам Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995. Крім того, позивач зазначив, що не зобов`язаний був надавати апелянту податкову накладку, з огляду на що відповідні доводи останнього є необґрунтованими. Також позивач за первісним позовом звернув увагу на те, що відповідач зобов`язаний був оплатити товар навіть не отримуючи рахунок, оскільки відповідно до сталої правової позиції Верховного Суду рахунок не є первинним документом та носить інформаційний характер.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2024 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2024 апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба народів» на рішення Господарського суду Одеської області від 21.03.2024 у справі №916/4080/23 залишено без руху з підстав відсутності доказів сплати судового збору. Встановлено скаржнику строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Окрім того, вказаною ухвалою суду від 23.04.2024 доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/4080/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

25.04.2024 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №916/4080/23.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба народів» на рішення Господарського суду Одеської області від 21.03.2024 у справі №916/4080/23. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ТД «Квадро Плюс 2020» строк до 20.05.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 розгляд справи призначено на 18.06.2024 о 10:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Квадро Плюс 2020» (вх.№2055/24 від 30.05.2024) задоволено та забезпечено участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Квадро Плюс 2020» адвоката Трояна Юрія Олександровича у судовому засіданні 18.06.2024 о 10:00 год у справі №916/4080/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Скаржник про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, проте участі не брав.

Приймаючи до уваги, що матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, обов`язкова явка учасників справи в судове засідання апеляційної інстанції Південно-західним апеляційним господарським судом не визнавалась, а частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представника апелянта.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у суді апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Фактичні обставини справи

28.06.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «Квадро Плюс 2020» /постачальником/ та Приватним сільськогосподарським підприємством «Дружба народів» /покупцем/ укладено договір поставки №34П-2022, за умовами якого постачальник зобов?язується продати та поставити (передати) у власність покупця у строки, передбачені цим договором, товар, вказаний у специфікації (далі - товар), що є невід?ємною частиною цього договору, а покупець зобов?язується прийняти зазначений товар і оплачувати його вартість згідно встановленого цим договором порядку /п. 1.1 договору/.

Згідно п. 1.3. договору асортимент, номенклатура, кількість, ціна та характеристики товару, строки та умови поставки і оплати товару визначаються сторонами на підставі замовлення покупця та виходячи з наявності товару на складі постачальника й вказуються у відповідній специфікації (далі - специфікація) та видаткових накладних. Кожна специфікація підписується сторонами, додається до договору і є його невід?ємною частиною.

Відповідно до п. 4.1. договору загальна сума кожної окремої поставки вказана в специфікації та у видатковій накладній (та/або додаткових угодах), що є невід?ємними його частинами.

Остаточна ціна договору визначається виходячи із загальної вартості замовленого і поставленого товару, згідно підписаних сторонами специфікацій та видаткових накладних на товар в період дії цього договору (п.4.2. договору).

Відповідно до п. 5.1. оплата товару покупцем здійснюється у безготівковій формі, за ціною та у строки, вказані в специфікації, видаткових накладних шляхом перерахування вартості товару на поточний банківський рахунок постачальника в терміни, зазначені в специфікаціях до цього договору, на підставі виставленого постачальником рахунку.

Положеннями п. 8.1. договору визначено, що у випадку порушення своїх зобов??язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушення зобов`язань є невиконання або неналежне виконання, тобто виконання умов, визначених змістом зобов?язань цим договором та /або законодавством.

Пунктом 8.3. договору встановлено, що у разі прострочення строків оплати товару відповідно до п. 5.1. покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно оплаченої партії товару. У випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов договору (додаткової угоди та/або специфікації) більш ніж на 10 (десять) днів, покупець сплачує на користь постачальника пеню, яка обчислюється з 11 (одинадцятого) дня прострочення оплати відповідної партії товару у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочки до повного виконання стороною своїх зобов?язань.

Відповідно до п. 8.7. договору строк нарахування штрафних санкцій (штрафу та пені) за цим договором не обмежується строком, встановленим ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язань за цим договором нараховуються до моменту належного виконання відповідного зобов?язання. До вимог про стягнення штрафних санкцій за цим договором не застосовується строк спеціальної позовної давності, передбачений п. 1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України. Кредитор за зобов?язанням, що порушене, може звернутися до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій за цим договором в межах строку загальної позовної давності, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України.

Цей договір вважається укладеним з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 30.12.2022 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором /п. 12.1 договору/.

У специфікації №1 від 28.06.2022 до договору №34П-2022 від 28.06.2022 погоджено, що постачальник зобов?язується поставити, а покупець прийняти та оплатити наступний товар відповідно до таблиці: екостер класичний (ECOSTERN CLASSIC), KC, (SC) біопрепарат, фасування 10 л у кількості 1600 л за ціною без ПДВ 154,17 грн, на загальну суму з ПДВ 296006,40 грн. Положеннями п. 6 Специфікації визначено умови поставки, а саме: поставка товару здійснюється на умовах склад постачальника та місце призначене для поставки відповідної партії товару, визначене покупцем товару та вказане в цій специфікації - доставка автотранспортом постачальника - ФОП Балинець Ю.І. Пунктом п. 7 специфікації визначено строк поставки товару- напротязі 90 діб з моменту підписання специфікації. Пунктом 8 специфікації визначено умови оплати, а саме: оплата 100% загальної вартості товару, яка вказана в п. 1 даної специфікації на підставі рахунку. Відтермінування платежу до 31.10.2022.

У специфікації №2 від 25.07.2022 до договору №34П-2022 від 28.06.2022 погоджено, що постачальник зобов?язується поставити, а покупець прийняти та оплатити наступний товар відповідно до таблиці: квадростим, в.р.к. регулятор росту рослин, фасування 5 кг у кількості 500 кг, за ціною без ПДВ 220,00 грн на загальну суму з ПДВ 132000,00 грн. Пунктом 6 специфікації визначено умови поставки, а саме: поставка товару здійснюється на умовах склад постачальника та місце призначене для поставки відповідної партії товару, визначене покупцем товару та вказане в цій специфікації - доставка автотранспортом постачальника - ФОП Балинець Ю.І. Пунктом 7 специфікації визначено строк поставки товару- напротязі 90 діб з моменту підписання специфікації. Пунктом 8 специфікації визначено умови оплати, а саме: оплата 100% загальної вартості товару, яка вказана в п. 1 даної специфікації на підставі рахунку. Відтермінування платежу до 31.10.2022.

У специфікації №3 від 08.08.2022 до договору №3411-2022 від 28.06.2022 погоджено, що постачальник зобов?язується поставити, а покупець прийняти та оплатити наступний товар відповідно до таблиці: біополімерний комплекс (БІК) ТЕСЕЙ, фасування 20 л. у кількості 60 літрів, за ціною без ПДВ 168,00 грн, біополімерний комплекс (БІК) ТЕСЕЙ, фасування 5 л. у кількості 40 літрів, за ціною без ПДВ 168,00 грн на загальну суму з ДВ 20160,00 грн. Пунктом 6 специфікації визначено умови поставки, а саме: поставка товару здійснюється на умовах склад постачальника та місце призначене для поставки відповідної партії товару, визначене покупцем товару та вказане в цій специфікації. Доставка автотранспортом перевізника ТОВ «НОВА ПОШТА». Пунктом 7 Специфікації визначено строк поставки товару- напротязі 90 діб. Пункт 8 Специфікації визначає умови оплати, а саме: оплата 100% загальної вартості товару, яка вказана в п. 1 даної специфікації на підставі рахунку. Відтермінування платежу до 30.10.2022.

У специфікації №4 від 23.08.2022 до договору №34П-2022 від 28.06.2022 погоджено, що постачальник зобов?язується поставити, а покупець прийняти та оплатити наступний товар відповідно до таблиці: біополімерний комплекс (БПК) ТЕСЕЙ, фасування 20 л. у кількості 120 літрів за ціною без ПДВ 168,00 грн на загальну суму з ПДВ 24192,00 грн. Пунктом 6 специфікації визначено умови поставки, а саме: поставка товару здійснюється на умовах склад постачальника та місце призначене для поставки відповідної партії товару, визначене покупцем товару та вказане в цій специфікації - доставка автотранспортом постачальника - ФОП Балинець Ю.І. Пунктом 7 специфікації визначено строк поставки товару- напротязі 90 діб з моменту підписання специфікації. Пунктом 8 специфікації визначено умови оплати, а саме: оплата 100% загальної вартості товару, яка вказана в п. 1 даної специфікації на підставі рахунку. Відтермінування платежу до 30.10.2022.

У специфікації №5 від 31.08.2022 до договору №34П-2022 від 28.06.2022 погоджено, що постачальник зобов?язується поставити, а покупець прийняти та оплатити наступний товар відповідно до таблиці: біополімерний комплекс (БПК) ТЕСЕЙ, фасування 20 л. у кількості 220 літрів за ціною без ПДВ 157,50 грн, біополімерний комплекс (БПК) ТЕСЕЙ, фасування 5 л. у кількості 80 літрів за ціною без ПДВ 157,50 грн, тітон бор актив, в.р., органо-мінеральне добриво, фасування 20 л у кількості 1460 л. за ціною без ПДВ 150,00 грн, на загальну суму з ПДВ 319500,00 грн. Пунктом 6 специфікації визначено умови поставки, а саме: поставка товару здійснюється на умовах склад постачальника та місце призначене для поставки відповідної партії товару, визначене покупцем товару та вказане в цій специфікації - доставка автотранспортом постачальника - ФОП Балинець Ю.І. Пунктом 7 специфікації визначено строк поставки товару- напротязі 90 діб з моменту підписання специфікації. Пункт 8 специфікації визначає умови оплати, а саме: оплата 100% загальної вартості товару, яка вказана в п. 1 даної специфікації на підставі рахунку. Відтермінування платежу до 30.10.2022.

До специфікації №5 було укладено ряд додатків:

-додаток №1 до специфікації №5 від 31.08.2022, відповідно до якого постачальник зобов?язується поставити, а покупець прийняти та оплатити наступний товар: біополімерний комплекс (БПК) ТЕСЕЙ, фасування 20 л. у кількості 220 літрів, за ціною без ПДВ 157,50 грн, біополімерний комплекс (БПК) ТЕСЕЙ, фасування 5 л. у кількості 80 літрів, за ціною без ПДВ 157,50 грн на загальну суму з ПДВ 56700,00 грн;

-додаток №2 до специфікації №5 від 31.08.2022, відповідно до якого постачальник зобов?язується поставити, а покупець прийняти та оплатити наступний товар: тітон бор актив, в.р., органо-мінеральне добриво, фасування 20 л. у кількості 1220 літрів за ціною 150,00 грн без ПДВ, на загальну суму 219600 грн з ПДВ;

-додаток №3 до специфікації №5 від 31.08.2022, відповідно до якого постачальник зобов?язується поставити, а покупець прийняти та оплатити наступний товар: тітон бор актив, в.р., органо-мінеральне добриво, фасування 20 л. у кількості 240 літрів за ціною 150,00 грн без ГДВ, на загальну 43200,00 грн з ПДВ.

У специфікації №6 від 03.10.2022 до договору №34П-2022 від 28.06.2022 погоджено, що постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити наступний товар відповідно до таблиці: біополімерний комплекс (БПК) ТЕСЕЙ, фасування 5 л. у кількості 50 літрів за ціною без ПДВ 157,50 грн, тітон макро-фос, в.р., органо-мінеральне добриво, фасування 5 л у кількості 100 л. за ціною без ПДВ 175,00 грна, АЗОТОФІТ-р, біопрепарат (І група), фасування 10 л. у кількості 40 літрів за ціною без ПДВ 138,13 грн, на загальну суму з ПДВ 37080,24 грн. Пунктом 6 специфікації визначено умови поставки, а саме: поставка товару здійснюється на умовах склад постачальника та місце призначене для поставки відповідної партії товару, визначене покупцем товару та вказане в цій специфікації - доставка автотранспортом постачальника - ФОП Балинець Ю.І. Пунктом 7 специфікації визначено строк поставки товару- напротязі 90 діб з моменту підписання специфікації. Пунктом 8 специфікації визначено умови оплати, а саме: оплата 100% загальної вартості товару, яка вказана в п. 1 даної специфікації на підставі рахунку. Відтермінування платежу до 30.11.2022.

У специфікації №7 від 04.10.2022 до договору №34П-2022 від 28.06.2022 погоджено, що постачальник зобов?язується поставити, а покупець прийняти та оплатити наступний товар відповідно до таблиці: біополімерний комплекс (БПК) ТЕСЕЙ, фасування 5 л. у кількості 360 літрів за ціною без ПДВ 157,50 грн, тітон макро-фос, в.р., органо-мінеральне добриво, фасування 5 л у кількості 900 л за ціною без ПДВ 175,00 грн на загальну суму 257040,00 грн. Пунктом 6 специфікації визначено умови поставки, а саме: поставка товару здійснюється на умовах склад постачальника та місце призначене для поставки відповідної партії товару, визначене покупцем товару та вказане в цій специфікації - доставка автотранспортом постачальника - ФОП Балинець Ю.І. Пунктом 7 специфікації визначено строк поставки товару- напротязі 90 діб з моменту підписання специфікації. Пунктом 8 специфікації визначає умови оплати, а саме: оплата 100% загальної вартості товару, яка вказана в п. 1 даної специфікації на підставі рахунку. Відтермінування платежу до 30.11.2022.

До специфікації № 7 було укладено ряд додатків:

-додаток №1 до специфікації №7 від 04.10.2022, відповідно до якого постачальник зобов?язується поставити, а покупець прийняти та оплатити наступний товар: біополімерний комплекс (БПК) ТЕСЕЙ, фасування 5 л. у кількості 200 літрів, за ціною без ПДВ 157,50 грн на загальну суму з ПДВ 37800,00 грн;

-додаток №2 до специфікації №7 від 04.10.2022, відповідно до якого постачальник зобов?язується поставити, а покупець прийняти та оплатити наступний товар: тітон макро-фос, в.р., органо-мінеральне добриво, фасування 5 л у кількості 900 л.; біополімерний комплекс (БПК) ТЕСЕЙ, фасування 5 л. у кількості 160 літрів, за ціною без ПДВ 157,50 грн, на загальну суму 219240,00 грн з ПДВ.

У специфікації №8 від 04.10.2022 до договору №34П-2022 від 28.06.2022 погоджено, що постачальник зобов?язується поставити, а покупець прийняти та оплатити наступний товар відповідно до таблиці: біополімерний комплекс (БПК) ТЕСЕЙ, фасування 5 л. у кількості 275 літрів за ціною без ДВ 157,50 грн, тітон макро-фос, в.р., органо-мінеральне добриво, фасування 5 л у кількості 550 л. за ціною без ПІДВ 175,00 грн, на загальну суму з ПДВ 167475,00 грн. Пунктом 6 специфікації визначено умови поставки, а саме: поставка товару здійснюється на умовах склад постачальника та місце призначене для поставки відповідної партії товару, визначене покупцем товару та вказане в цій специфікації - доставка автотранспортом постачальника - ФОП Балинець Ю.І. Пунктом 7 специфікації визначено строк поставки товару- напротязі 90 діб з моменту підписання специфікації. Пунктом 8 специфікації визначає умови оплати, а саме: оплата 100% загальної вартості товару, яка вказана в п. 1 даної специфікації на підставі рахунку. Відтермінування платежу до 30.11.2022.

Звертаючись із первісним позовом, позивач зазначав, що товар був поставлений покупцю відповідно до видаткових накладних на загальну суму 1253453,64 грн, а саме: №184 від 08.07.2022 на суму 296006,40 грн; №192 від 08.08.2022 на суму 20160,00 грн; №195 від 05.09.2022 на суму 132000,00 грн; - №218 від 05.09.2022 на суму 24192,00 грн; №220 від 05.09.2022 на суму 56700,00 грн; №235 від 21.09.2022 на суму 219600,00 грн; №245 від 04.10.2022 на суму 43200,00 грн; №246 від 04.10.2022 на суму 37080,24 грн; №250 від 04.10.2022 на суму 37800,00 грн; №251 від 04.10.2022 на суму 167475,00 грн; №270 від 18.10.2022 на суму 219240,00 грн.

На підтвердження поставки товару позивачем за первісним позовом надано товарно-транспортні накладні, а саме: №P220 від 05.09.2022; №P235 від 21.09.2022; №P245 від 04.10.2022; №P246 від 04.10.2022; № P250 від 04.10.2022; № Р251 від 04.10.2022; № P270 від 18.10.2022; № P218 від 05.09.2022; № P195 від 05.09.2022; №P184 від 08.07.2022. Також, товар доставлявся ТОВ «Нова Пошта» згідно експрес накладної № 2226, а також

Крім того, позивачем за первісним позовом надано копії податкових накладних: №4 від 08.07.2022, №4 від 08.08.2022, №4 від 14.04.2022, №11 від 04.10.2022, №12 від 04.10.2022, №13 від 04.10.2022, №14 від 04.10.2022, №14 від 05.09.2022, №15 від 05.09.2022, №16 від 05.09.2022, №18 від 16.05.2022, №31 від 18.10.2022 та №31 від 21.09.2022.

Позивачем виставлено наступні рахунки: рахунок на оплату №166 від 28.08.2022 на суму 296006,40 грн; рахунок на оплату №177 від 25.07.2022 на суму 132000,00 грн; рахунок на оплату №183 від 08.08.2022 на суму 20160,00 грн; рахунок на оплату №193 від 23.08.2022 на суму 24192,00 грн; рахунок на оплату №199 від 31.08.2022 на суму 319500,00 грн; рахунок на оплату №227 від 03.10.2022 на суму 37080,24 грн; рахунок на оплату №228 від 04.10.2022 на суму 257040,00 грн; рахунок на оплату №229 від 04.10.2022 на суму 167475,00грн.

Водночас відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару, а саме: 12.09.2022 у сумі 100000,00 грн; 28.09.2022 у сумі 50000,00 грн; 10.10.2022 у сумі 50000,00грн; 08.03.2023 у сумі 100000 грн; 15.03.2023 у сумі 25000,00 грн, загалом у сумі 325000,00 грн.

При цьому покупцем було повернуто постачальнику товар згідно наступних накладних:

-накладної на повернення №1 від 22.12.2022 (біополімерний комплекс (БІК) ТЕСЕЙ, фасування 5 л у кількості 160 л. та тітон Макро-фос, в.р., органо-мінеральне добриво, фасування 5 л у кількості 900 л. на загальну суму з ПДВ 219240 грн);

-накладної на повернення №2 від 22.12.2022 (біополімерний комплекс (БПК) ТЕСЕЙ у кількості 270 л. та тітон Макро-фос, в.р., органо-мінеральне добриво, фасування 5 л у кількості 420 л. на загальну суму з ПДВ 139230,00 грн);

-накладної на повернення №3 від 22.12.2022 (тітон бор актив, в.р., органо-мінеральне добриво у кількості 1220 л. на загальну суму з ПДВ 219 600,00 грн);

-накладної на повернення №4 від 22.12.2022 (біополімерний комплекс (БПК) ТЕСЕЙ, фасування 5 л у кількості 80 л. та біополімерний комплекс (БПК) ТЕСЕЙ, фасування 20 л у кількості 20 л. на загальну суму з ПДВ 18900,00 грн);

-накладної на повернення №5 від 22.12.2022 (біополімерний комплекс (БПК) ТЕСЕЙ, фасування 20 л у кількості 20 л. на загальну суму з ПДВ 24192,00 грн);

-накладної на повернення №6 від 22.12.2022 (біополімерний комплекс (БІК) ТЕСЕЙ, фасування 5 л у кількості 120 л. на загальну суму з ПДВ 22680,00 грн).

Таким чином, за доводами позивача за первісним позовом, у відповідача за договором поставки №34П-2022 від 28.06.2022 наявна заборгованість у розмірі 284611,64грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що 06.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «Квадро Плюс 2020» /постачальником/ та Приватним сільськогосподарським підприємством «Дружба народів» /покупцем/ укладено договір поставки №11П-2023, за умовами якого постачальник зобов?язується продати та поставити (передати) у власність покупця у строки, передбачені цим договором товар, вказаний у специфікації (далі - товар), що є невід?ємною частиною цього договору, а покупець зобов?язується приймати зазначений товар і оплачувати його вартість згідно встановленого цим договором порядку /п. 1.1 договору/.

Згідно п. 1.3. договору асортимент, номенклатура, кількість, ціна та характеристики товару, строки та умови поставки і оплати товару визначаються сторонами на підставі замовлення покупця та виходячи з наявності товару на складі постачальника й вказуються у відповідній специфікації (далі - специфікація) та видаткових накладних. Кожна специфікація підписується сторонами, додається до договору і є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 4.1. договору, загальна сума кожної окремої поставки вказана в специфікації та у видатковій накладній (та/або додаткових угодах), що є невід?ємними його частинами.

Остаточна ціна договору визначається виходячи із загальної вартості замовленого і поставленого товару, згідно підписаних сторонами специфікацій та видаткових накладних на товар в період дії цього договору (п. 4.2. договору).

Відповідно до п. 5.1. оплата товару покупцем здійснюється у безготівковій формі, за ціною та у строки, вказані в специфікації, видаткових накладних шляхом перерахування вартості товару на поточний банківський рахунок постачальника в терміни, зазначені в специфікаціях до цього договору, на підставі виставленого постачальником рахунку.

Положеннями п. 8.1. договору визначено, що у випадку порушення своїх зобов??язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавстом України. Порушення зобов`язань є невиконання або неналежне виконання, тобто виконання умов, визначених змістом зобов?язань цим договором та /або законодавством.

Пунктом 8.3. договору встановлено, що у разі прострочення строків оплати товару відповідно до п. 5.1. покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно оплаченої партії товару. У випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов договору (додаткової угоди та/або специфікації) більш ніж на 10 (десять) днів, покупець сплачує на користь постачальника пеню, яка обчислюється з 11 (одинадцятого) дня прострочення оплати відповідної партії товару у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочки до повного виконання стороною своїх зобов?язань.

Відповідно до п. 8.7. договору строк нарахування штрафних санкцій (штрафу та пені) за цим договором не обмежується строком, встановленим ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язань за цим договором нараховуються до моменту належного виконання відповідного зобов?язання. До вимог про стягнення штрафних санкцій за цим договором не застосовується строк спеціальної позовної давності, передбачений п. 1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України. Кредитор за зобов?язанням, що порушене, може звернутися до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій за цим договором в межах строку загальної позовної давності, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України.

Цей договір вважається укладеним з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2023 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором /п. 12.1 договору/.

Як вказував позивач за первісним позовом, на виконання договору поставки №11П-2023 від 06.03.2023 він поставив відповідачу товар на загальну суму 53305,50 грн, на підтвердження чого ним до позовної заяви долучено специфікацію №1 від 03.04.2023, специфікацію №2 від 05.05.2023, видаткову накладну №79 від 16.05.2023, видаткову накладну №51 від 14.04.2023, рахунок №75 від 08.05.2023, рахунок №49 від 03.04.2023. Вказані документи не містять підпису уповноваженої особи відповідача.

Також судом встановлено, що 20.12.2022 між сторонами укладено договір відповідального зберігання майна №7 ВЗ/2022, за умовами якого позивач передає, а відповідач приймає на відповідальне зберігання майно, вказане в акті прийому-передачі /п.1.1 договору/. Адреса зберігання: Одеська обл., Іванівський р., с. Знам`янка, вул. Незалежності, 14 /п. 1.2 договору/.

В матеріалах справи містяться акт приймання передачі майна №2 від 14.04.2023 та акт приймання передачі майна №5 від 16.05.2023, які не містять підпису уповноваженої особи відповідача.

Предметом первісного позову у даній справі є стягнення основної заборгованості за договором поставки №34П-2022 від 28.06.2022 у сумі 284611,64 грн, штрафу у сумі 105345,36 грн, пені у сумі 155279,46 грн, 3 % річних у сумі 9445,89 грн та інфляційних втрат у сумі 20267,88 грн, та за договором поставки №11П-2023 від 06.03.2023 основного боргу у розмірі 53305,50 грн, 5530,55 грн штрафу, 4197,26 грн пені та 3% річних у сумі 276,02 грн.

Предметом спору за зустрічним позовом є визнання договорів поставки №34П-2022 від 28.06.2022 та №11П-2023 від 06.03.2023 недійсними.

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно із приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Колегія суддів вбачає, що за своєю правовою природою договір №34П-2022 від 28.06.2022 є договором поставки.

Згідно із статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (стаття 662 Цивільного кодексу України).

Згідно із положеннями статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар, надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Статтею 689 Цивільного кодексу України врегульовано, що покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За правилами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу приписів статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і, водночас, набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату.

Відповідно до визначень термінів, що містяться у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на дату спірної поставки товару, (далі по тексту - Положення) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній станом на дату спірної поставки товару, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.5. пункту 2 цього Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Отже, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

А тому здійснення позивачем за первісним позовом поставки в розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є господарською операцією, підставою для бухгалтерського обліку якої є первинні документи, які повинні мати певні реквізити.

Якщо видаткові накладні оформлені з урахуванням вищевказаних вимог, вони є первинними документами, які фіксують факт отримання/передачі товарів.

В той же час, за приписами частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Позивачем за первісним позовом на підтвердження поставки товару відповідачу за договором № 34П-2022 від 28.06.2022 надано видаткові накладні на загальну суму 1253453,64 грн, а саме: видаткову накладну: №184 від 08.07.2022 на суму 296006,40 грн; №192 від 08.08.2022 на суму 20160,00 грн; №195 від 05.09.2022 на суму 132000,00 грн; №218 від 05.09.2022 на суму 24192,00 грн; №220 від 05.09.2022 на суму 56700,00 грн; №235 від 21.09.2022 на суму 219600,00 грн; №245 від 04.10.2022 на суму 43200,00 грн; №246 від 04.10.2022 на суму 37080,24 грн; №250 від 04.10.2022 на суму 37800,00 грн; №251 від 04.10.2022 на суму 167475,00 грн та № 270 від 18.10.2022 на суму 219240,00 грн.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи видаткові накладні, колегія суддів встановила, що вони підписані представниками сторін із зазначенням посад і прізвищ, імен та по батькові осіб, які здійснили ці підписи, а також наявність усіх інших обов`язкових реквізитів - таких, як дата складання, назва підприємства, від імені якого складено документ і який є постачальником, назва покупця, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, кількість, ціна, вартість продукції.

При цьому особисті підписи уповноважених осіб сторін на видаткових накладних засвідчені відтисками печаток обох сторін.

Зокрема, підпис особи, яка підписала видаткові накладні від імені отримувача, скріплений печаткою Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба народів».

Відповідно до частини першої статті 58-1 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

Печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 918/780/18).

У постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчити про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Зважаючи на той факт, що відповідач за первісним позовом несе повну відповідальність за законність використання його печатки, а останній не довів, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа, відсутні підстави вважати, що печатка Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба народів» використовувалась проти волі останнього.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарських операцій за цими накладними.

Щодо відсутності у видаткових накладних відомостей про отримання товару на підставі довіреності, виданої відповідачем за зустрічним позовом на отримання уповноваженою особою поставленого товару, колегія суддів зазначає, що Інструкція про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затверджена наказом Міністерства фінансів України №99 від 16.05.1996, станом на момент здійснення спірної поставки втратила чинність, а тому відсутність у накладній посилання на довіреність на отримання матеріальних цінностей жодним чином не може свідчити про відсутність у особи, що підписала видаткову накладну, повноважень на отримання товару, а також, за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

Отже, дослідженням вказаних видаткових накладних колегією суддів встановлено, що сторони підписали їх, видаткові накладні не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції зі сторони відповідача за первісним позовом, та містить відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справ, у яких необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі №916/922/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

На підтвердження поставки товару позивачем до матеріалів справи долучено товаро-транспортні накладні: №P220 від 05.09.2022; №P235 від 21.09.2022; №P245 від 04.10.2022; №P246 від 04.10.2022; №P250 від 04.10.2022; №Р251 від 04.10.2022; №P270 від 18.10.2022; №P218 від 05.09.2022; №P195 від 05.09.2022; №P184 від 08.07.2022.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (надалі - Правила №363), визначають товарно-транспортну накладну як єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Згідно із пунктом 11.1. Правил №363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

З наведеного вбачається, що товарно-транспортні накладні підтверджують факт переміщення товарно-матеріальних цінностей для всіх учасників цього процесу.

Відповідні товарно-транспортні накладні у графі «Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)» містить ПІБ особи - директора Пославського Миколи Петровича, підпис якого скріплений печаткою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що підписання відповідачем за первісним позовом зазначених видаткових накладних та товарно транспортних накладних, які є первинними документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають статті 9 названого Закону та фіксують факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення у покупця обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Поряд з цим, на підтвердження факту поставки відповідачу за первісним позовом товару позивачем за первісним позовом до матеріалів справи також залучено податкові накладні, сформовані позивачем за первісним позовом, як постачальником, на підставі наявних в матеріалах справи видаткових накладних.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (зараз і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.7. статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10. статті 201 названого Кодексу визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна / розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

За приписами пункту пункту 187.1. статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а)дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б)дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Отже, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Такий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 зі справи № 910/23097/17.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Отже, основою податкового обліку є первинні документи по відображенню господарчих операцій.

Враховуючи наведені вище положення законодавства колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи податкові накладні разом у сукупності з іншими доказами у справі (видатковими та товарно-транспортними накладними), доводять факт руху товару, придбаного відповідачем за первісним позовом у позивача за первісним позовом, та факт поставки позивачем відповідачу товару

Доводи відповідача за первісним позовом про те, що матеріали справи не містять доказів надання податкових накладних відповідачеві за первісним позовом, колегія суддів відхиляє, оскільки виходячи зі змісту пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України слідує, що право покупця на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникає у нього в силу факту реєстрації постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних і жодним чином не залежить від факту направлення покупцю такої накладної контрагентом, враховуючи також те, що згідно із пунктом 201.10. статті 201 Податкового кодексу України покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги», у зв`язку з чим законодавцем дії позивача (постачальника) надати податкові накладні відповідачу (покупцю) не визнаються як обов`язкові. Судова колегія звертає увагу, що сам факт реєстрації податкової накладної у встановленому Податковому кодексі України порядку у апеляційній скарзі не оспорюється та не заперечується.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем за первісним позовом було виставлено наступні рахунки: рахунок на оплату №166 від 28.06.2022 на суму 296006,40грн; рахунок на оплату №177 від 25.07.2022 на суму 132000,00 грн; рахунок на оплату №183 від 08.08.2022 на суму 20160,00 грн; рахунок на оплату №193 від 23.08.2022 на суму 24192,00грн; рахунок на оплату №199 від 31.08.2022 на суму 319500,00 грн; рахунок на оплату №227 від 03.10.2022 на суму 37080,24 грн; рахунок на оплату №228 від 04.10.2022 на суму 257040,00 грн; рахунок на оплату №229 від 04.10.2022 на суму 167475,00 грн.

Посилання апелянта на відсутність у матеріалах справи доказів направлення позивачем рахунків на оплату не спростовують обов`язок відповідача за первісним позовом здійснити оплату поставленого товару, адже хоча у пункті 5.1. договору №34П-2022 від 28.06.2022 й зазначено, що оплата товару покупцем здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунку, однак за змістом статті 692 Цивільного кодексу України та пункту 8 укладених між сторонами специфікацій така умова договору не змінює строк виконання грошового зобов`язання.

За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 29.04.2020 у справі № 915/641/19, від 27.03.2023 у справі №920/1343/21, від 04.04.2023 у справі № 44/258-б (910/15426/20).

Водночас матеріалами справи підтверджено, що відповідач за первісним позовом здійснив часткову оплату поставленого товару, а саме: 12.09.2022 у сумі 100000,00 грн; 28.09.2022 у сумі 50000,00 грн; 10.10.2022 на суму 50000,00 грн; 08.03.2023 на суму 100000,00 грн; 15.03.2023 на суму 25000,00 грн, загалом у сумі 325000,00 грн та здійснив часткове повернення позивачу товару згідно накладних на повернення №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6 від 22.12.2022, № 2 від 22.12.2022 на загальну суму 643842,00 грн.

За встановлених обставин у відповідача за первісним позовом за договором поставки №34П-2022 від 28.06.2022 наявна заборгованість перед позивачем за первісним позовом у розмірі 284611,64 грн.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Натомість належних доказів, які б спростовували наявність заборгованості, відповідач за первісним позовом згідно приписів статей 74, 76-77 Господарського процесуального кодексу України не надав. Наявність вказаної заборгованості відповідач за первісним позовом не спростував.

Відтак, у спірних правовідносинах відповідачем за первісним позовом порушено умови укладеного між сторонами договору поставки №34П-2022 від 28.06.2022 та положення вищенаведеного законодавства в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків з позивачем за первісним позовом, з огляду на що наявні підстави для стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 284611,64 грн.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що невиконання грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором є його порушенням у розумінні статті 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач за первісним позовом є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу.

За змістом частини першої та другої статті 217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Положеннями статті 218 Господарського кодексу України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, а саме невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно із частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини другої статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідальність за невиконання грошового зобов`язання за договором у вигляді штрафу та пені погоджена сторонами у розділі 6 договору (пункти 6.2., 6.3. договору).

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України. При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань не лише не заборонено, але й передбачено частиною другою статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 р. у справі № 917/194/18, від 01.06.2021 у справі №910/12876/19.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що одночасне стягнення з відповідача, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України.

Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наведені позивачем за первісним позовом розрахунки з урахуванням вірного визначення періоду прострочення в межах визначеного позивачем періоду нарахування, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача за первісним позовом в частині стягнення з відповідача за первісним позовом штрафу у сумі 105345,36 грн, пені у сумі 155279,46 грн, 3 % річних у сумі 9445,89 грн та інфляційних втрат у сумі 20267,88 грн.

Оскільки жодних доводів стосовно неправильності проведеного судом першої інстанції розрахунків пені, штрафу, процентів річних та інфляційних втрат апеляційна скарга не містить, а суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги при апеляційному перегляді справи, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду в апеляційному порядку оскаржуване рішення в частині правильності розрахунків не переглядається.

Водночас, як вже зазначалось, місцевий господарський суд, врахувавши дискреційність наданих суду повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, керуючись частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, зменшив розмір пені з 155279,46 грн до 15527,94 грн, штрафу з 105345,36 грн до 11600,64 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені не оскаржується, з огляду на що колегією суддів оскаржуване рішення в цій частині не переглядається.

З цих же підстав не переглядається в апеляційному порядку оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу за договором поставки №11П-2023 від 06.03.2023 у сумі 53305,5 грн та 5530,55 грн штрафу, 4197,26 грн пені, 3% річних у сумі 276,02 грн, а також в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсними договорів поставки №34П-2022 від 28.06.2022 та №11П-2023 від 06.03.2023.

Висновки суду апеляційної інстанції

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 21.03.2024 у справі №916/4080/23 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

Розподіл судових витрат

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба народів» залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Одеської області від 21.03.2024 у справі №916/4080/23 залишити без змін.

3.Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.06.2024.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран