ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2024м. ДніпроСправа № 904/1068/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. за участю секретаря судового засідання Сидорової Є.О. розглянув за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскаф" (02660, м. Київ, вул. Електротехнічна, буд. 47; ідентифікаційний код 41879050)

до Фізичної особи-підприємця Провкіна Олега Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про стягнення 406 070 грн. 67 коп.

Представники:

від позивача: представник не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином;

від відповідача: представник не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

ПРОЦЕДУРА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Діскаф" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№1047/24 від 12.03.2024) про стягнення з Фізичної особи-підприємця Провкіна Олега Миколайовича 406 070 грн. 67 коп., що складає 152 480 грн. 74 коп. - заборгованості за товар, поставлений за договором поставки від 02.07.2021 №ДК-328, 14 199 грн. 51 коп. - 3% річних, 70 695 грн. 95 коп. - інфляційних нарахувань, 153 446 грн. 37 коп. - пені та 15 248 грн. 10 коп. - штрафу.

Також просить судові витрати покласти на відповідача.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтею 164 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2024 про залишення позовної заяви без руху позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків - 7 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У подальшому, позивачем подано заяву (вх.№15064/24 від 27.03.2024) про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої було усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою господарського суду від 18.03.2024.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, яке відбудеться 30.04.2024 о 16:00 год.

Позивач у клопотанні (вх.№20761/24 від 26.04.2024) просить суд прийняти дане клопотання до розгляду, надати можливість представнику ТОВ "Діскаф" брати участь у судових засіданнях по справі у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, надати доступ до матеріалів справи в електронному вигляді.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2024 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскаф" (вх.№20761/24 від 26.04.2024) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції частково.

У судове засідання 30.04.2024 з`явився представник позивача в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку "ЄСІТС", представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2024 продовжено підготовче провадження в межах розумного строку, відкладено підготовче засідання (загальне позовне провадження) на 28.05.2024 о 16:00 год.

Позивач у заяві (вх.№26200/24 від 28.05.2024) про участь у судовому засідання в режимі відео конференції, просить суд, прийняти дану заяву до розгляду, надати можливість представнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскаф" узяти участь у судовому засіданні по справі у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскаф" (вх.№26200/24 від 28.05.2024) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засідання 28.05.2024 з`явився представник позивача в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку "ЄСІТС", представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (загальне позовне провадження) на 12.06.2024 о 16:30 год.

Позивач у заяві (вх.№28034/24 від 10.06.2024) про проведення засідання у відсутність особи, яка бере участь у справі, просить суд прийняти дану заяву до розгляду, розгляд справи №904/1068/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскаф" до Фізичної особи-підприємця Провкіна Олега Миколайовича про стягнення 406 070 грн. 67 коп. провести за відсутності представника позивача.

У судове засідання 12.06.2024 представники сторін не з`явились, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Пунктом 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: АДРЕСА_2 ; на яку і була направлена кореспонденція господарського суду відповідачу (а.с. 33).

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною 6 статті 242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Слід відзначити, що поштові відправлення на адресу відповідача, в яких містилися ухвали суду, були повернуті за зворотною адресою з довідками АТ "Укрпошта" форми 20, а саме:

- ухвала від 01.04.2024 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі була повернута на адресу суду з довідкою форми 20 від 20.04.2024 "Адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 62-66);

- ухвала від 29.04.2024 була повернута на адресу суду з довідкою форми 20 від 16.05.2024 "Адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 68-72);

- ухвала від 30.04.2024 була повернута на адресу суду з довідкою форми 20 від 14.05.2024 "Адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 73-77);

- ухвала від 28.05.2024 була повернута на адресу суду з довідкою форми 20 від 07.06.2024 "Адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 95-99);

- ухвала від 28.05.2024 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті була повернута на адресу суду з довідкою форми 20 від 07.06.2024 "Адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 100-104).

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі - Правила).

Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу (фізичну особу-підприємця).

У разі, якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №923/1432/15.

При цьому, суд окремо звертає увагу, що з 01.01.2020 набрали чинності зміни до Правил надання послуг поштового зв`язку, внесені Постановою Кабінету Міністрів України № 1149 від 27.12.2019, відповідно до яких:

- рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 991 Правил);

- рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 992 Правил).

Таким чином, зберігання відділенням АТ "Укрпошта" поштових відправлень суду, які є "Судовими повістками" в розумінні чинного законодавства України в період більше, ніж три робочі дні, а також їх повернення із непередбачених для "Судових повісток" причин є неправомірним. Більше того, такі дії зумовлюють порушення права позивача на своєчасне вирішення справи судом.

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі №911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі №923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, ухвалою суду від 01.04.2024, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 12.06.2024 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Також суд звертає увагу, що 03.05.2024 та 31.05.2024 на веб-порталі судової влади України було опубліковано оголошення щодо часу та місця судового засідання у справі №904/1068/24 (а.с. 67, 90).

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Отже, суд доходить висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів встановлення вузла комерційного обліку централізованого водопостачання, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Справа відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розглядалася протягом розумного строку у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

Як вбачається, між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Діскаф", як постачальником, та відповідачем - Фізичною особо-підприємцем Провкіним Олегом Миколайовичем, як покупцем, було укладено Договір поставки від 02.07.2021 №ДК-328 (надалі - Договір) (а.с. 15-17, 37-38).

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що в порядку та на умовах, визначених даним Договором, постачальник зобов`язується поставляти покупцеві товар/устаткування, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати товар/устаткування у відповідності до умов даного Договору.

Відповідно до пункту 1.2. Договору товар/устаткування за даним Договором може передаватися як однією так і декількома окремими партіями.

Партією товар/устаткування є товар/устаткування, зазначений в одній видатковій накладній (пункт 1.3. Договору).

Згідно з пунктом 1.4. Договору сторони домовились про те, що умови даного Договору поширюються на кожну партію товар/устаткування.

Усі поставки товар/устаткування по накладним, оформленими сторонами протягом дії даного Договору, вважаються такими, що поставлені на підставі та в межах даного Договору, навіть при відсутності вказівки (посилання) в самій накладній (пункт 1.5. Договору).

Пунктом 2.1. Договору визначено, що загальна кількість товару/устаткування, яка поставляється на умовах даного договору, вказується сторонами в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до пунктів 3.3., 3.4. Договору визначено, що найменування, асортимент, кількість та ціна товару/устаткування встановлюється у видаткових накладних; в разі, якщо представник покупця прийняв товар/устаткування та підписав видаткову накладну, вважається, що сторони попередньо узгодили найменування, асортимент, кількість та ціну товар/устаткування.

Згідно з пунктом 3.7. Договору датою поставки товару/устаткування вважається дата, що зазначена друкарським способом у відповідній видатковій накладній .

Право власності на товар/устаткування та усі наступні ризики втрати та пошкоджень переходять до покупця з моменту передачі товар/устаткування, супровідних документів та підписання сторонами видаткової накладної; видаткова накладна засвідчує: факт поставки товару/устаткування його якість та кількість; сторони у цьому Договорі погодили, що особа, яка підписала видаткову накладну, являється уповноваженою особою на підписання накладних з відповідними повноваженнями, які передбачені діючим законодавством з урахуванням асортименту, кількості, якості та ціни продукції, що поставляється (пункт 3.11 Договору).

Пунктами 4.1. - 4.3. Договору встановлено, що базові ціни на товар/устаткування, що поставляється постачальником, є договірними і вказуються у накладних постачальника; сума даного договору складається із суми вартості партій товарів/устаткування, поставлених постачальником протягом строку дії даного договору та вказаних у накладних; ціни встановлюються у національній валюті України.

Згідно з пунктами 5.1., 5.3. Договору оплата здійснюється в розмірі повної вартості товару/устаткування шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок постачальника, вказаний у реквізитах у даному Договорі; покупець зобов`язаний оплатити вартість кожної отриманої партії товару протягом 21 (двадцяти одного) календарних днів з дати поставки товару постачальником.

Відповідно до пункту 5.5. Договору момент виконання зобов`язання покупця по оплаті товару/устаткування вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що у разі несплати вартості товару/устаткування покупцем у строк, установлений пунктом 5.3. даного Договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої партії товару за кожен день прострочення. При цьому пеня нараховується за увесь час існування прострочення в межах строків позовної давності, передбачених чинним законодавством України. Сплата пені не звільняє покупця від відшкодування збитків, нанесених постачальнику належним виконанням Договору.

В разі, якщо покупцем будуть порушенні строки сплати, передбачені в пункті 5.3. Договору, більш ніж на 5 (п`ять) календарних днів, додатково до пені, передбаченій у пункті 6.2. Договору, покупець сплачує постачальнику фінансову санкцію в сумі 10% від вартості несвоєчасно сплаченого товару/устаткування (пункт 6.3. Договору).

Як вбачається, на виконання умов Договору у період з 14.12.2024 по 20.12.2024 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар/устаткування на загальну суму 152 480 грн. 74 коп., про що свідчать:

- видаткова накладна від 14.12.2021 №5235 на суму 20 520 грн. 00 коп. (а.с. 18, 39);

- товарно-транспортна накладна від 14.12.2021 №Р5235 на суму 20 520 грн. 00 коп. (а.с. 19-20, 40-41);

- видаткова накладна від 20.12.2021 №5337 на суму 131 960 грн. 74 коп. (а.с. 21, 42);

- товарно-транспортна накладна від 20.12.2021 №Р5337 на суму 131 960 грн. 74 коп. (а.с. 22-22, 43-44);

Позивач стверджує, що ним здійснено поставку відповідачу товару за Договором, відповідачем розрахунки за отриманий товар не проведені, що і стало причиною виникнення спору та звернення позивача з позовом до суду.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається, між позивачем та відповідачем було укладено Договір поставки від 02.07.2021 №ДК-328.

За приписами статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського процесуального кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України встановлено, що майново- господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1-3 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з умов Договору, строк оплати за поставлений товар є таким, що настав:

- за видатковою накладною від 14.12.2021 №5235 на суму 20 520 грн. 00 коп. - 04.01.2022;

- за видатковою накладною від 20.12.2021 №5337 на суму 131 960 грн. 74 коп. - 10.01.2022.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи; первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: - назву документа (форми); - дату складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг; неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо; інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо; дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця; права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку; регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні; господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені; у разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами; підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку; відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи; копії первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку можуть бути вилучені у підприємства лише за рішенням відповідних органів, прийнятим у межах їх повноважень, передбачених законами. Обов`язковим є складання реєстру документів, що вилучаються у порядку, встановленому законодавством; вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

Отже, судом встановлено, що надані первинні документи, що складені між позивачем та відповідачем, в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є такими, що підтверджують здійснення господарських операцій по постачанню позивачем відповідачу товару.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості перед позивачем відповідачем не надано.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 152 480 грн. 74 коп. - заборгованості.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних

Згідно з частинами 1, 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається позивачем здійснено інфляційні нарахування у розмірі 70 695 грн. 95 коп. за загальний період з січня 2021 по грудень 2023 включно, а також нараховано 3% річних у зв`язку із простроченням оплати за поставлений товар у розмірі 14 199 грн. 51 коп. за загальний період з 10.01.2021 по 16.02.2024 у зв`язку з тим, що сплата відповідачем за отриманий товар не здійснена.

Суд звертає увагу, що позивачем невірно визначено загальний період з січня 2021 по грудень 2023, оскільки строк оплати за отриманий товар настав в січні 2022.

Отже, після перевірки розрахунку судом інфляційні нарахування становлять - 50 378 грн. 88 коп. (січень 2022 - грудень 2023).

Щодо 3% річних вбачається, що позивачем було нараховано річні за період з 10.01.2021 по 16.02.2024.

Як зазначалося, строк оплати за видатковою накладною від 14.12.2021 №5235 на суму 20 520 грн. 00 коп. настав - 04.01.2022, а за видатковою накладною від 20.12.2021 №5337 на суму 131 960 грн. 74 коп. - 10.01.2022.

Тому 3% річних за загальний період прострочення з 05.01.2022 по 16.02.2024 становлять 9 621 грн. 07 коп.

Щодо нарахування пені та штрафу

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із частинами 1-3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 Господарського кодексу України).

За приписом статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 6.2. Договору визначено, що у разі несплати вартості товару/устаткування покупцем у строк, установлений п. 5.3. даного Договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої партії товару за кожен день прострочення. При цьому пеня нараховується за увесь час існування прострочення в межах строків позовної давності, передбачених чинним законодавством України. Сплата пені не звільняє покупця від відшкодування збитків, нанесених постачальнику належним виконанням Договору.

Як вбачається, позивачем нараховано пеню за несвоєчасну оплату за Договором у сумі 153 446 грн. 37 коп. (з 10.01.2021 по 16.02.2024).

Як зазначалося, позивачем невірно визначено початок прострочення зобов`язання.

Після перевірки розрахунку судом пеня за загальний період прострочення з 05.01.2022 по 16.02.2024 становить 130 233 грн. 94 коп.

При цьому судом враховано, що відповідно до умов пункту 6.2 Договору пеня нараховується за увесь час існування прострочення в межах строків позовної давності, передбачених чинним законодавством України.

Про застосування строку позовної давності щодо нарахування пені відповідачем заявлено не було.

Щодо нарахування штрафу у сумі 15 248 грн. 10 коп. суд вважає за необхідне зазначити, що умовами пункту 6.2 Договору передбачено застосування до покупця в разі, якщо ним будуть порушенні строки сплати, передбачені в пункті 5.3. Договору, більш ніж на 5 (п`ять) календарних днів, фінансової санкції в сумі 10% від вартості несвоєчасно сплаченого товару/устаткування, що за своїм змістом є штрафом.

Після перевірки розрахунку судом штраф становить 15 248 грн. 07 коп. (152 480 грн. 74 коп. х 10%).

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору

Відповідно до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається, ціна позову становить 406 070 грн. 67 коп., отже судовий збір повинен бути сплачений у розмірі 6 091 грн. 06 коп. (406 070 грн. 67 коп. х 1,5 %). Відповідно до платіжної інструкції від 23.02.2024 №75 при звернені з позовом до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6 091 грн. 36 коп.

Отже, з урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5 369 грн. 44 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскаф" (02660, м. Київ, вул. Електротехнічна, буд. 47; ідентифікаційний код 41879050) до Фізичної особи-підприємця Провкіна Олега Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про стягнення 406 070 грн. 67 коп. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Провкіна Олега Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскаф" (02660, м. Київ, вул. Електротехнічна, буд. 47; ідентифікаційний код 41879050) 152 480 (сто п`ятдесят дві тисячі чотириста вісімдесят) грн. 74 коп. - заборгованості, 130 233 (сто тридцять тисяч двісті тридцять три) грн. 94 коп. - пені, 15 248 (п`ятнадцять тисяч двісті сорок вісім) грн. 07 коп. - штрафу, 50 378 (п`ятдесят тисяч триста сімдесят вісім) грн. 88 коп. - інфляційних нарахувань, 9 621 (дев`ять тисяч шістсот двадцять один) грн. 07 коп. - 3% річних та 5 369 (п`ять тисяч триста шістдесят дев`ять) грн. 44 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,

24.06.2024