РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.05.2024Справа № 910/17834/23
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Бучанської районної ради Київської області

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ліан"

2) Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Київська міська рада

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Києво-Святошинська районна рада Київської області

про визнання недійсним інвестиційного договору на будівництво та передачу частини функцій замовника №1 від 18.11.2020

При секретарі судового засідання: Габорак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Вакуленко Максим Григорович - прокурор (посвідчення №069075 від 01.03.2023);

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: Романюк Іван Миколайович - представник за ордером №1234701 від 30.01.2024;

від відповідача-2: не з`явився;

від третьої особи (Київська міська рада): не з`явився;

від третьої особи (Києво-Святошинська районна рада Київської області): не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Бучанської районної ради Київської області до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ліан", 2) Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства про визнання недійсним інвестиційного договору на будівництво та передачу частини функцій замовника №1укладеного 18.11.2020 між Києво-Святошинською районною радою Київської області, Києво-Святошинським виробничим управлінням житлово-комунального господарства та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Ліан", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воловиченко В.В., зареєстрований в реєстрі за №1544.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 30.01.2024.

30.01.2024 через систему "Електронний суд" від товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ліан" надійшла заява про залучення Києво-Святошинської районної ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

30.01.2024 через канцелярію суду від Київської обласної прокуратури надійшло клопотання про залучення Київської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

30.01.2024 через систему "Електронний суд" від Бучанської районної ради Київської області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання 30.01.2024 не з`явився представник Бучанської районної ради Київської області та Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства, хоча про місце, дату та час підготовчого засідання учасники справи повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 відкладено підготовче засідання у справі на 27.02.2024.

31.01.2024 через систему "Електронний суд" від Київської обласної прокуратури надійшло клопотання про залучення Київської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

02.02.2024 на електронну адресу суду від відповідача-2 надійшла заява про ознайомлення із матеріалами справи.

20.02.2024 через систему "Електронний суд" та канцелярію суду від прокуратури надішли заперечення на клопотання про залучення третьої особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2024 продовжено строк підготовчого провадження у справі №910/17834/23 на 30 днів. Залучено Київську міську раду в якості третьої особи, яка заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. Залучено Києво-Святошинську районну раду Київської області в якості третьої особи, яка заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Відкладено підготовче засідання у справі на 19.03.2024.

29.02.2024 на адресу суду від Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства надійшов відзив.

13.03.2024 через систему "Електронний суд" від товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ліан" надійшов відзив.

14.03.2024 через систему "Електронний суд" від Київської обласної прокуратури надійшло клопотання про долучення доказів.

15.03.2024 через систему "Електронний суд" від Київської міської ради надійшли пояснення.

19.03.2024 через канцелярію суду від Київської обласної прокуратури надійшло клопотання про долучення доказів.

У підготовче засідання 19.03.2024 не з`явилися представники відповідача-2 та третіх осіб, хоча про місце, дату та час засідання повідомленні належним чином.

Представники учасників справи не заперечували щодо закриття підготовчого провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження на 09.04.2024. Поновлено товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія Ліан" строк для подання відзиву. Продовжено учасникам справи строк для подання відповіді на відзив або письмових пояснень до 05.04.2024.

19.03.2024 року до канцелярії суду Київською обласною прокуратурою подано заяви про забезпечення позову

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2024 в задоволенні заяв Київської обласної прокуратури про забезпечення позову відмовлено.

09.04.2024 через систему "Електронний суд" та через канцелярію суду від Київської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2024 оголошено перерву в судовому засіданні до 23.04.2024.

22.04.2024 через систему "Електронний суд" від Київської обласної прокуратури надійшли додаткові пояснення.

У судове засідання 23.04.2024 не з`явилися представники Бучанської районної ради Київської області, Києво-Святошинська районної ради Київської області та Київської міської ради, хоча про місце, дату та час засідання повідомленні належним чином. Судове засідання було зупинено у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2024 призначено розгляд справи в судовому засіданні на 28.05.2023.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2024 апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2024 у справі № 910/17834/23 - задоволено. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2024 у справі № 910/17834/23 - скасовано, заяву заступника керівника Київської обласної прокуратури про забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно - майновий комплекс типографії по вул. Львівська, 72 в м. Києві, загальною площею 1957,3 кв.м, зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 000. Заборонено ТОВ "Компанія Ліан" (03061, пр-т Відрадний, 95-Г, офіс 218, м. Київ, ) та будь-яким іншим особам здійснювати будь-які дії щодо знесення чи руйнування нерухомого майна - майнового комплексу типографії по вул. Львівська, 72 в м. Києві, загальною площею 1957,3 кв.м, зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 000 та приведення території у придатний для будівництва стан.

В судове засідання 28.05.2024 не з`явилися представники Бучанської районної ради Київської області, Києво-Святошинська районної ради Київської області, Київської міської ради та Києво-Святошинської районної ради Київської області, хоча про місце, дату та час засідання повідомленні належним чином.

Представник прокуратури просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників прокуратури та відповідача-1, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги прокуратури підлягають задоволенню.

Бучанська районна рада Київської області відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.ст. 1, 2 Регламенту є органом місцевого самоврядування, який представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст Бучанського району Київської області, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав та нести обов`язки, бути учасником процесу (позивачем, відповідачем, іншою стороною, третьою особою) у суді та мати інші повноваження юридичної особи, визначені чинним законодавством.

Отже, територіальна громада сіл, селищ, міст Бучанського району Київської області є суб`єктом місцевого самоврядування, а її представницьким органом є Бучанська районна рада Київської області, яка уповноважена виконувати від імені територіальної громади функції держави у спірних правовідносинах, зокрема, щодо вжиття заходів до відновлення її інтересів.

Так, Київською обласною прокуратурою на адресу Бучанської районної ради направлялися листи за № 15/4-253вих21 від 17.05.2021 (лист-відповідь від 04.06.2021 № 171/02-11), № 15/4-377вих21 від 15.09.2021 (лист-відповідь від 24.09.2021 № 323/02-11), № 15/4-4034-21 від 08.10.2021 (лист-відповідь від 13.10.2021 № 342/02-11), № 15/4-15вих23 від 16.01.2023 (лист-відповідь від 30.01.2021 № 19/02-11), з викладенням доводів щодо виявлених порушень при укладенні спірного договору, як удаваного договору з дійсним наміром відчуження комунального майна з порушення Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» однак належне реагування було відсутнє.

Вищезазначені листи одночасно свідчили про намір Київської обласної прокуратури самостійно звернутись до суду в межах строків позовної давності із відповідним позовом у разі бездіяльності Бучанської районної ради.

Листом вих. № 15/4-379вих23 від 10.11.2023 Київська обласна прокуратура повідомила Бучанську районну раду Київської області про підготовлену відповідну позовну заяву в інтересах держави в особі Бучанської районної ради Київської області до ТОВ «Компанія Ліан», Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства про визнання недійсним інвестиційного договору №1 від 18.11.2020.

Сам факт не звернення до суду районної ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів законного власника спірного комунального майна та звернення до суду з даним позовом.

У зв`язку з вищезазначеним, заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Бучанської районної ради Київської області до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ліан" та Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства про визнання недійсним інвестиційного договору на будівництво та передачу частини функцій замовника №1укладеного 18.11.2020 між Києво-Святошинською районною радою Київської області, Києво-Святошинським виробничим управлінням житлово-комунального господарства та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Ліан", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воловиченко В.В., зареєстрований в реєстрі за №1544.

На думку, прокуратури зазначений правочин суперечить положенням Закону України «Про державно-приватне партнерство», а також, є удаваним, оскільки містить ознаки купівлі-продажу (оплатного відчуження) об`єкта комунальної власності на користь приватного суб`єкта господарювання, у той час коли перехід права власності на об`єкт комунальної власності регулюється Законом України «Про приватизацію державного та комунального майна» шляхом проведення електронного аукціону з подальшим укладенням договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації.

Згідно з частиною 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 215 ЦК України, що кореспондуються з положеннями ст. 207 ГК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарському суду належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочинів, зокрема, відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

З матеріалів справи вбачається, що 18.11.2020 року між Києво-Святошинською районною радою Київської області, Києво-Святошинським виробничим управлінням житлово-комунального господарства (державний партнер) та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Ліан" (приватний партнер) укладено інвестиційний договір на будівництво та передачу частини функцій замовника № 1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1544.

Судом встановлено, що на моменту укладання вищезазначеного договору територіальна громада сіл, селищ, міст Києво-Святошинського району Київської області в особі Києво-Святошинської районної ради Київської області була власником майнового комплексу типографії по вул. Львівська, 72 в м. Києві.

На виконання рішення Києво-Святошинської ради Київської області №355-30-VI від 12.09.2013 року «Про передачу цілісного майнового комплексу типографії з балансу комунального підприємство «Реклама» Києво-Святошинської районної ради Київської області на баланс Києво-Святошинського виробничого управлінням житлово-комунального господарства» приміщення майнового комплексу типографії та земельної ділянки, на яких розташовано комплекс, розташований за адресо: м. Київ, по вул.. Львівська,72, 07.10.2013 року на підставі акту прийому-передачі на баланс передано на баланс Києво-Святошинського виробничого управлінням житлово-комунального господарства.

На час звернення з позовом до суду власником майнового комплексу типографії по вул. Львівська, 72 в м. Києві є територіальна громада сіл, селищ, міст Бучанського району Київської області в особі Бучанської районної ради Київської області, право власності якої зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.06.2021 на підставі Передавального акту від 25.01.2021, затвердженого рішенням Бучанської районної ради «Про затвердження передавального акту Києво-Святошинської районної ради, складеного Комісією з реорганізації Києво-Святошинської районної ради Київської області та Макарівських районних рад» від 25.01.2021 № 48-04-VIII, яке прийнято на виконання рішення Бучанської районної ради «Про початок реорганізації Києво-Святошинської районної ради Київської області, Макарівської районної ради шляхом приєднання до Бучанської районної ради Київської області», від 07.12.2020 № 11-01-VIII, загальна площа об`єкта становить 1957,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Вищезазначений договір укладено на підставі рішення Києво-Святошинської районної ради Київської області «Про доцільність здійснення державно-приватного партнерства та проведення конкурсу щодо Проекту державно-приватного партнерства з будівництва багатоповерхового житлового комплексу із приміщеннями комерційного призначення по вул. Львівська, 72 в м. Києві» від 18.09.2020 № 737-48-VII, зі змінами внесеними рішенням від 05.11.2020 № 762-49-VII, розпорядження Києво-Святошинської районної ради Київської області «Про затвердження рішення комісії з питань організації та проведення конкурсу з визначення приватного партнера для здійснення державно-приватного партнерства для реалізації Проекту державно-приватного партнерства «Будівництво багатоповерхового житлового комплексу із приміщеннями комерційного призначення по вул. Львівська, 72 у м. Києві» від 18.11.2020 №84,розпорядження Києво-Святошинської районної ради Київської області «Про затвердження результатів з визначення приватного партнера для здійснення державно-приватного партнерства для реалізації Проекту державно-приватного партнерства «Будівництво багатоповерхового житлового комплексу із приміщеннями комерційного призначення по вул. Львівська, 72 у м. Києві» від 18.11.2020 № 85.

Відповідно до п.2.2 договору предметом даного договору є участь сторін у будівництві, експлуатації та обслуговуванні багатоповерхового житлового комплексу із приміщеннями комерційного призначення по вул. Львівська, 72 в м. Києві.

У розділі 1 договору визначено терміни, що застосовуються у ньому:

- державний партнер: Києво-Святошинська районна рада Київської області, що є власником об`єкта нерухомості - майнового комплексу типографії по вул. Львівська,72 в м. Києві та Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства, що є правокористувачем на праві господарського відання та балансоутримувачем об`єкта нерухомості - майнового комплексу типографії по вул. Львівська,72 в м. Києві, а також землекористувачем земельної ділянки для обслуговування об`єкта нерухомості - майнового комплексу типографії по вул. Львівська,72 в м. Києві;

- приватний партнер - юридична особа, яка забезпечує інвестування грошових коштів, матеріальних цінностей, робіт та послуг для здійснення будівництва об`єкту та виконання всього комплексу будівельних робіт, передбачених цим договором;

- об`єкт (об`єкт будівництва) - об`єкт, що має бути збудований на земельній ділянці;

- земельна ділянка - земельна ділянка, яка перебуває у фактичному користуванні державного партнера та використовується з метою обслуговування майнового комплексу типографії по вул. Львівська,72 в м. Києві;

- будівництво об`єкта - комплекс усіх дій, спрямованих на будівництво, експлуатацію та обслуговування багатоповерхового житлового комплексу із приміщеннями комерційного призначення по вул. Львівська, 72 в м. Києві, зокрема (але не виключно), знесення існуючої будівлі, закупівля будівельних та інших матеріалів, забезпечення обладнанням, виконання будівельних, будівельно-монтажних, пусконалагоджувальних, проектно-вишукувальних робіт тощо;

- об`єкти інвестування - житлові і нежитлові приміщення, машиномісця, які входять до складу об`єкту та розподіляються між сторонами у порядку, визначеному цим договором.

Відповідно до п.2.3.1 договору державний партнер здійснює інвестування в будівництво об`єкту шляхом: передачі (делегування) приватному партнеру функцій замовника будівництва: оформлення у встановленому законом порядку прав на земельну ділянку за власником майнового комплексу типографії, надання дозволу на знесення у встановленому законом порядку існуючої будівлі по вул. Львівська, 72 в м. Києві (із забезпеченням виконання порядку відшкодування балансової вартості), укладення та виконання договору про пайову участь державного партнера у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, розробка проектної документації, укладення договорів на здійснення технічного та авторського нагляду, а також договору генерального підряду.

Об`єктом будівництва є будівництво багатоповерхового житлового комплексу із приміщеннями комерційного призначення по вул. Львівська,72 в м. Києві (п.3.1 договору).

Цільове призначення земельної ділянки, після оформлення у встановленому законом прав на неї, дозволяє сторонам здійснювати її забудову, а також утримувати і обслуговувати завершений будівництвом об`єкт (п.3.2 договору).

В п.4.1 договору визначено права та обов`язки приватного партнера, серед яких, зокрема: приватний партнер приймає на себе виконання частини функцій Замовника будівництва Об`єкта, у тому числі:

- оформлення у встановленому законом порядку прав на земельну ділянку по вул. Львівська,72 в м. Києві, яка на даний час перебуває у фактичному користуванні державного партнера;

- знесення існуючої будівлі та приведення території у придатний для будівництва стан;

- оформлення прав власності на частину об`єкта, яка буде належати приватному партнеру.

Відповідно до умов п.п. 2.8 та 4.1.29 договору фінансування будівництва здійснюється приватним партнером та останній отримує виключне право на інвестування та/або залучення коштів від третіх осіб для завершення будівництва об`єкта, а також на придбання будівельних матеріалів, устаткування, обладнання тощо.

Згідно з п. 4.2.1 договору державний партнер залишає за собою виконання частини функції замовника: з моменту введення об`єкту в експлуатацію та отримання сторонами права власності на належні їм частки у об`єкті, державний партнер має право припинити землекористування в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Відповідно до пп.5 п.4.2.3 договору державний партнер підписанням цього договору передає приватному партнеру функції замовника із будівництва об`єкта, у тому числі стосовно: оформлення прав власності на частину об`єкта, яка буде належати приватному партнер.

Державний партнер зобов`язується оформити у встановленому законом порядку та строки права на земельну ділянку (п.4.2.10 договору).

Відповідно до п.7.1 договору сторони домовились, що за виконання частини функцій замовника, державний партнер отримує у власність частину об`єкту: 6% від площі об`єкту будівництва, приватний партнер отримує іншу частину об`єкту.

Отже, фактично приватний партнер отримує 94 % від площі об`єкту будівництва.

Сторони домовились, що за виконання частини функцій замовника, приватний партнер отримує майнові права, а після закінчення будівництва об`єкта, право власності на частину об`єкту будівництва, за виключенням належної державному партнеру вказаної в п.7.1 договору.

Так, Закон України «Про державно-приватне партнерство» визначає організаційно-правові засади взаємодії державних партнерів з приватними партнерами та основні принципи державно-приватного партнерства на договірній основі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державно-приватне партнерство» державно-приватне партнерство - співробітництво між державою Україна, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами в особі відповідних державних органів, що згідно із Законом України "Про управління об`єктами державної власності" здійснюють управління об`єктами державної власності, органів місцевого самоврядування, Національною академією наук України, національних галузевих академій наук (державних партнерів) та юридичними особами, крім державних та комунальних підприємств, установ, організацій (приватних партнерів), що здійснюється на основі договору в порядку, встановленому цим Законом та іншими законодавчими актами, та відповідає ознакам державно-приватного партнерства, визначеним цим Законом.

Частиною 3 статті 1 Закону України «Про державно-приватне партнерство» передбачено, що до ознак державно-приватного партнерства належать:

1) створення та/або будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт та технічне переоснащення) об`єкта державно-приватного партнерства та/або управління (користування, експлуатація, технічне обслуговування) таким об`єктом;

2) довготривалість відносин (від 5 до 50 років);

3) передача приватному партнеру частини ризиків у процесі здійснення державно-приватного партнерства;

4) внесення приватним партнером інвестицій в об`єкт державно-приватного партнерства.

Всі інвестиційні проекти, що відповідають ознакам державно-приватного партнерства, мають бути реалізовані лише із застосуванням вимог цього Закону.

Відповідно до ч. 3 статті 2 Закону України «Про державно-приватне партнерство» відносини, що виникають у зв`язку із державно-приватним партнерством, не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно норми щодо внесення змін до цього Закону.

До основних принципів здійснення державно-приватного партнерства належать: рівність перед законом державних та приватних партнерів; заборона будь-якої дискримінації прав державних чи приватних партнерів; узгодження інтересів державних та приватних партнерів з метою отримання взаємної вигоди; забезпечення вищої ефективності діяльності, ніж у разі здійснення такої діяльності державним партнером без залучення приватного партнера; незмінність протягом усього строку дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, цільового призначення та форми власності об`єктів, що перебувають у державній або комунальній власності чи належать Автономній Республіці Крим, переданих приватному партнеру; та інші принципи, передбачені статтею 2 Закону України «Про державно-приватне партнерство».

При цьому у ст. 4 Закону України «Про державно-приватне партнерство» чітко визначено сфери застосування державно-приватного партнерства, а статті 7 цього Закону містить перелік об`єктів державно-приватного партнерства.

Зокрема, така сфера застосування державно-приватного партнерства, як будівництво житлових будинків передбачена в абз. 14 ст. 4 Закону України «Про державно-приватне партнерство» лише щодо будівництва та капітального ремонту житлових будинків, повністю чи частково зруйнованих внаслідок бойових дій на території проведення антитерористичної операції.

Виключення з правил, установлених ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державно-приватне партнерство» становить лише випадок, передбачений в ч. 2 цієї статті Закону, а саме: за рішенням державного партнера державно-приватне партнерство може застосовуватися в інших сферах діяльності, які передбачають надання суспільно значущих послуг, крім видів господарської діяльності, які відповідно до закону дозволяється здійснювати виключно державним підприємствам, установам та організаціям. Державно-приватне партнерство застосовується з урахуванням особливостей правового режиму щодо окремих об`єктів та окремих видів діяльності, встановлених законом.

Частиною 3 статті 5 Закону України «Про державно-приватне партнерство» передбачено, що у разі якщо договір, що має укладатися в рамках державно-приватного партнерства, є змішаним договором, відносини щодо ініціювання державно-приватного партнерства, підготовки до укладення договору та вибору приватного партнера регулюються нормами цього Закону.

Передача приватному партнеру об`єкта державно-приватного партнерства, у тому числі його подальша реконструкція, реставрація, капітальний ремонт та технічне переоснащення приватним партнером, не зумовлює перехід права власності на цей об`єкт до приватного партнера та не припиняє права державної чи комунальної власності на такий об`єкт. Такі об`єкти підлягають поверненню державному партнеру після припинення дії відповідного договору у порядку, передбаченому договором, укладеним в рамках державно-приватного партнерства (ч.3 статті 7 Закону України «Про державно-приватне партнерство»).

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про державно-приватне партнерство» нерухоме майно, новозбудоване приватним партнером на підставі та відповідно до умов договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, є об`єктом державної чи комунальної власності, якщо інше не передбачено цим Законом.

Також, абз. 8 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про державно-приватне партнерство» передбачено, що передача приватному партнеру об`єкта державно-приватного партнерства або будівництво приватним партнером об`єкта державно-приватного партнерства є підставою для здійснення реєстрації за приватним партнером речових прав володіння та користування на об`єкт державно-приватного партнерства в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У разі будівництва приватним партнером об`єкта державно-приватного партнерства реєстрації речових прав приватного партнера передує реєстрація права власності держави або територіальної громади, крім випадків, передбачених абзацом десятим цієї частини.

Таким чином, договір про державне-приватне партнерство може бути укладено не в будь яких випадках, а лише у передбачених Законом України «Про державно-приватне партнерство».

У той же час, указаний в розділі 1, п.п. 2.2, 2.3, 3.1 договору об`єкт будівництва багатоповерхового житлового комплексу із приміщеннями комерційного призначення не підпадає під сферу застосування державно-приватного партнерства, перелік яких чітко визначено в ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державно-приватне партнерство».

Як встановлено у самому договорі та підтверджується відомостями з Державного реєстру права власності на нерухоме майно, у комунальній власності перебуває майновий комплекс типографії по вул. Львівська, 72 в м. Києві загальною площею 1957,3 кв.м, отже спірний об`єкт беззаперечно не знаходиться на території проведення антитерористичної операції, не є пошкодженим внаслідок бойових дій та взагалі не відноситься до об`єктів житлового фонду.

Щодо можливості регулювання спірних правовідносин через призму ч. 2 ст. 4 Закону України «Про державно-приватне партнерство» також не доводиться зібраними документами, оскільки взагалі відсутні мотиви й обґрунтування необхідності перепрофілювання цього майна для того, аби відповідати визначенню поняття сфери надання суспільно значущих послуг.

Так ст. 1 Закону України «Про державно-приватне партнерство» містить визначення суспільно значущі послуги - послуги, спрямовані на забезпечення суспільних інтересів та потреб, що надаються необмеженому колу користувачів (споживачів) та/або надання яких має забезпечуватися органами державної влади, органами місцевого самоврядування або державними, комунальними підприємствами, установами, організаціями, господарськими товариствами, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать державі, територіальній громаді чи Автономній Республіці Крим.

Водночас, ані за умовами договору, ані висновком про результати аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства щодо майнового комплексу типографії по вул. Львівська, 72 в м. Києві, затвердженого рішенням Києво-Святошинської районної ради від 18.09.2020 № 737-48-VII, не передбачено досягнення конкретних суспільно-значущих послуг в межах такого здійснення державно-приватного партнерства, а лише вказано про абстрактні цілі.

Так, у висновку про результати аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства щодо майнового комплексу типографії у розділі «Мета та актуальність Проекту» зазначено: «Метою укладення державно-приватного партнерства є спільна діяльність будівництва багатоповерхового житлового комплексу із приміщеннями комерційного призначення на місці розташування недіючого, законсервованого майнового комплексу типографії по вул. Львівська, 72 в м. Києві (колишня Києво-Святошинська міська друкарня), що надає можливість отримання органам місцевого самоврядування приміщень, придатних для користування з метою розміщення комунальних служб та установ Києво-Святошинського району, а також службового житла, для реалізації програм забезпечення соціальним житлом незахищених верств населення, а партнеру - отримання житлових приміщень та приміщень комерційного призначення для забезпечення власних комерційних потреб».

Тобто, за мету державно-приватного партнерства Києво-Святошинська районна рада взагалі не ставила в пріоритет мету збереження чи реновації майнового комплексу типографії для продовження виконання нею соціально-значимих функцій для задоволення суспільних інтересів та потреб, оскільки цей об`єкт площею 1957,3 кв.м за умовами договору підлягає знесенню, і у мотивувальній частині даного висновку відсутнє мотивування про використання новозбудованих приміщень комерційного призначення саме для поновлення діяльності типографії, яка б здійснювала видавничу справу відповідно до Закону України «Про видавничу справу» або ж мотиви перепрофілювання об`єкта типографії.

Такі ж положення щодо подальшого використання комерційних приміщень комунальної форми власності в новозбудованих будівлях для функцій типографії відсутні й в оспорюваному договорі.

Положеннями Закону України «Про видавничу справу» регулюються загальні засади видавничої справи, регулюється порядок організації та провадження видавничої діяльності, виготовлення та розповсюдження видавничої продукції, умови взаємовідносин і функціонування суб`єктів видавничої справи.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про видавничу справу» видавнича справа спрямована на: задоволення потреб особи, суспільства, держави у видавничій продукції та отримання прибутку від цього виду діяльності; сприяння національно-культурному розвитку українського народу шляхом збільшення загальної кількості тиражів, обсягів та розширення тематичного спрямування українського книговидання; забезпечення доступу українського суспільства до загальнолюдських цінностей шляхом перекладу державною мовою кращих здобутків світової літератури, науки тощо, налагодження співпраці з іноземними видавництвами, українською діаспорою, укладення відповідних міжнародних угод; випуск видань мовами національних меншин України для задоволення їхніх культурно-освітніх потреб.

Отже, згадка у договорі про отримання в ході здійснення державно-приватного партнерства комерційних приміщень у новозбудованому багатоквартирному житловому будинку жодним чином не пов`язана із побудовою цього об`єкта з метою задоволення потреб жителів Києво-Святошинського (чи Бучанського) району за рахунок майбутніх послуг з інформаційного забезпечення (діяльність типографії шляхом розповсюдження друкарських видань, підтримка культурного розвитку жителів Києво-Святошинського району та інших верств населення тощо), у той час коли саме за рахунок знесення майнового комплексу друкарні передбачено будівництво нового об`єкта із умовами оформлення права приватної власності на таке майно в неспівмірних пропорціях.

Більше того, дійсною метою за умовами договору є не отримання органом місцевого самоврядування новозбудованих комерційних приміщень, як об`єктів комунальної власності, адже у розділі 7 договору для державного партнера вказано лише кількісний відсоток від загального об`єкта будівництва без будь-якої конкретизації щодо його площ та цільового призначення.

Судом враховано, що загальна площа комунального майна - майнового комплексу типографії, який підлягає знесенню, складає 1957,30 кв.м, у той час як площа, яку запланувала отримати районна рада у комунальну власність за рахунок 6% від новозбудованого об`єкта складає лише 1500 кв.м. При цьому, жодних дозвільних документів для початку будівництва відповідного об`єкту приватним партнером не оформлювалося протягом 2020 року, містобудівні умови та обмеження не отримувалися, що підтверджується листом Київської міської ради від 13.08.2021.

Тобто, у рамках здійснення державно-приватного партнерства Києво-Святошинською районною радою свідомо закладено меншу площу комунального майна (на 457,30 кв.м) від площі нині існуючого майнового комплексу типографії, який є матеріальною основою державно-приватного партнерства.

Зменшення площі комунального майна територіальної громади сіл, селищ, міст Києво-Святошинського (нині Бучанського) району Київської області, розташованого по вул. Львівська, 72 в м. Києві, свідчить про безпідставну перевагу приватних інтересів над громадськими і не забезпечує отримання взаємної вигоди державним партнером від співпраці за оспорюваним договором й навпаки, призводить до дисбалансу суспільних потреб цієї громади.

Також, з аналізу інших положень п. 4.1 «Права та обов`язки приватного партнера» договору прослідковується, що діяльність суб`єкта господарювання спрямована виключно на досягнення власних приватних цілей, а не для спільного співробітництва з органом місцевого самоврядування в суспільних інтересах громади, яку цей орган представляє, оскільки досягнення приватних благ переважає над отриманням і задоволенням громадських потреб, у той час коли саме знищення об`єкта комунального майна є основою для задоволення приватного інтересу - будівництва багатоповерхового житлового комплексу по вул. Львівська, 72 в м. Києві.

У той же час, згідно п. 7.2 договору приватний партнер набуває майнових прав на об`єкт будівництва (до моменту його побудови), тобто, укладаючи договір, приватний партнер отримав речове право, за яким він, як власник цього права, наділений у майбутньому отримати право власності на нерухоме майно (на частину об`єкта будівництва) (після завершення будівництва).

Отже, спірний договір порушує основні принципи здійснення державно-приватного партнерства, а саме: рівності та заборони дискримінації, оскільки фактично рада (державний партнер) маючи 100 % спірного майна та можливість його реконструкції, отримання прибутку від оренди, відчуження у передбаченому законодавством порядку, тощо, натомість отримує всього 6 % від загальної площі майбутньої новобудови, з реєстрацією 94 % такої нерухомості в інтересах приватного партнера, одночасно порушуючи принцип незмінності протягом усього строку дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, цільового призначення та форми власності об`єктів, що перебувають у комунальній власності (ст. 3 Закону) та імперативну вимогу встановлену ч. 3 ст. 7 Закону України «Про державно-приватне партнерство».

За викладених вище обставин воля сторін договору фактично була спрямована на встановлення не правовідносин з державно-приватного партнерства, а приватизаційних відносин щодо об`єкта комунальної власності, врегульованих саме Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна» від 18.01.2018 № 2269-VIII (регламентовано процедуру відчуження комунального майна із дотриманням порядку проведення електронного аукціону, формування його стартової ціни і т.д.). в результаті яких укладається договір купівлі-продажу майна.

За таких обставин, суд погоджується з твердження прокуратури щодо того, що спірний договір є удаваним правочином, а саме: договором купівлі-продажу, який укладений без додержання вимог Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна», виходячи з наступного.

Так, правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна регулюються положеннями спеціального приватизаційного законодавства, яким є Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна».

В пункті 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» визначено, що приватизація державного або комунального майна (далі - приватизація) - платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями.

Статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено, що основною метою приватизації є прискорення економічного зростання, залучення іноземних і внутрішніх інвестицій, зменшення частки державної або комунальної власності у структурі економіки України шляхом продажу об`єктів приватизації ефективному приватному власнику.

Приватизація здійснюється на основі таких принципів: законності; відкритості та прозорості; рівності та змагальності; державного регулювання та контролю; продажу об`єктів приватизації з урахуванням особливостей таких об`єктів; захисту економічної конкуренції; створення сприятливих умов для залучення інвестицій; повного, своєчасного та достовірного інформування про об`єкти приватизації та порядок їх приватизації; забезпечення конкурентних умов приватизації.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» майно, яке перебуває на балансах державних підприємств, установ, організацій, що не підлягають приватизації, та яке не входить до складу єдиних майнових комплексів, що забезпечують основні види діяльності таких підприємств або більше трьох років не використовуються у виробничій діяльності і подальше їх використання не планується, належить до об`єктів, що підлягають приватизації.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм Закону майновий комплекс типографії Києво-Святошинського району по вул. Львівська, 72 в м. Києві у повному обсязі підпадав під ознаки об`єкта приватизації, реалізація якого на аукціоні надала б можливість залучити інвестиції та шляхом укладення договору купівлі-продажу відчужити даний об`єкт на користь інших осіб у законний спосіб за найвищою запропонованою ціною.

Статтею 10 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» визначено загальний порядок приватизації комунального майна, який передбачає відповідну етапність, у тому числі й проведення аукціону, укладення договору купівлі-продажу, передачі майна у приватну власність.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» під час приватизації об`єкта державної або комунальної власності шляхом його продажу на аукціоні, викупу між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу.

Як зазначалося вище, згідно п.п. 1.1.1, 2.1, 3.1 договору метою передачі приватному партнеру майнового комплексу типографії по вул. Львівська, 72 в м. Києві є здійснення будівництва багатоповерхового житлового комплексу із приміщеннями комерційного призначення за вказаною адресою після знесення вказаної типографії, що також підтверджується і Висновком за результатами аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства (додаток до рішення від 03.09.2020) у розділі «Заходи, які мають бути здійснені державним партнером задля ефективної реалізації Проекту на умовах ДПП».

Тобто, спірним договором приховано факт відчуження об`єкта комунальної власності на користь юридичної особи, яка в подальшому набуде право власності на новозбудований об`єкт, та приховано факт оплати вартості за його відчуження з метою подальшого знесення і будівництва житлового комплексу через зазначення умови про передачу 6 % площ новозбудованого об`єкта, що притаманне істотним умовам договору купівлі-продажу.

Також, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що Києво-Святошинська районна рада мала інші можливості задовольнити потребу у відчуженні типографії у порядку та спосіб, встановлений Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна», а не у порядку державно-приватного партнерства. Так, рішенням Києво-Святошинської районної ради від 30.04.2020 № 697-45-VII «Про відчуження об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селища, міст Києво-Святошинського району Київської області», до переліку об`єктів, що підлягали приватизації, включено майновий комплекс типографії по вул. Львівська, 72 в м. Києві. Інформацію про аукціон з продажу майнового комплексу типографії по вул. Львівська, 72 в м. Києві було опубліковано в електронній торговій системі ДП «ПРОЗОРРО. ПРОДАЖІ» (ідентифікатор аукціону UA-PS-2020-06-20-000006-3). Проте, в подальшому рішенням Києво-Святошинської районної ради як органу приватизації від 17.07.2020 №2 було відмінено (скасовано) електронний аукціон з продажу майнового комплексу типографії по вул. Львівська, 72 в м. Києві.

Натомість у спірному договорі приховано й вартість (ціну) відчуження об`єкта комунальної власності, яку зафіксовано у п. 7.1 договору.

Так, згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Частиною 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Положеннями п.г 1.1.7, 2.3.1, 4.1.1 договору передбачено знесення існуючої будівлі типографії по вул. Львівська, 72 в м. Києві із забезпеченням виконання порядку відшкодування балансової вартості, та в п. 7.1 договору визначено розмір частки, яку державний партнер отримує за умовами державно-приватного партнерства, а саме 6% від площі об`єкту будівництва.

Підстави визначення саме таких розрахунків закріплено у висновку за результатами аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства (додаток до рішення від 03.09.2020).

Зокрема, із вищевказаного Висновку вбачається, що ініціатором пропозиції про здійснення державно-приватного партнерства щодо Проекту державно-приватного партнерства «будівництво багатоповерхового житлового комплексу із приміщеннями комерційного призначення по вул. Львівська. 72 у м. Києві» було ТОВ «КВСМ ГРУП» ().

Лист ТОВ «КВСМ ГРУП» від 25.08.2020 № 25/08-1, поданого на адресу Києво-Святошинської районної ради, містить пропозицію укладення договору державно-приватного партнерства стосовно майнового комплексу типографії по вул. Львівська, 72 в м. Києві, що включатиме оформлення прав Києво-Святошинської районної ради на земельну ділянку та будівництва на вказаній землі багатоповерхового житлового комплексу із приміщеннями комерційного призначення.

З вищевказаного листа від 25.08.2020 вбачається гарантування надання у власність Києво-Святошинській районній раді 6% площі будинків, які планується збудувати.

Балансова вартість знесеного майнового комплексу типографії по вул. Львівська, 72 в м. Києві 5» компенсована за рахунок надання Києво-Святошинській районній раді відповідної площі житлового комплексу.

Отже, ще на стадії вирішення питання про доцільність здійснення державно-приватного партнерства Києво-Святошинська районна рада свідомо закладала розрахунок (вартість, ціну) за знесення майнового комплексу типографії, що становить частку приміщень у новозбудованому житловому комплексі по вул. Львівська, 72 в м. Києві.

Хоча і спірний договір укладено із ТОВ «Компанія Ліан», проте умови цього договору повністю співпадають із пропозиціями, які зазначені у листі від 25.08.2020 № 25/08-1, та із методикою, закладеною у висновку згідно рішення районної ради від 03.09.2020.

Таким чином, укладаючи спірний договір, його сторони завчасно розрахували ціну за майновий комплекс типографії та альтернативний спосіб отримання цієї вартості шляхом підписання акту розподілу майнових прав кожної із сторін (визначення переліку та попередніх характеристик окремих об`єктів інвестування), а після завершення будівництва багатоквартирного житлового комплексу із приміщеннями комерційного призначення по вул. Львівська, 72 в м. Києві планували здійснити остаточний розрахунок шляхом підписання акту приймання-передачі приміщень (п.п. 7.3, 7.4 договору).

Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що Києво-Святошинською районною радою проігноровано вищезазначені положення чинного законодавства з метою створення видимості здійснення державно-приватного партнерства, хоча насправді правовідносини державного партнера із приватним партнером виникли щодо відчуження майнового комплексу типографії.

Також, відповідно до умов п.п. 1.1.4, 2.3, 3.2 спірного договору вбачається фактичне розпорядження Києво-Святошинською районною радою земельною ділянкою за вищевказаною адресою, як неуповноваженим суб`єктом, оскільки станом на 18.11.2020 у державного партнера були відсутні правовстановлюючі документи на землю, а також відсутні повноваження на розпорядження землею в м. Києві зі зміною її цільового призначення.

Зокрема, вказані положення спірного договору в частині передачі приватному партнеру користування вказаною земельною ділянкою для забудови суперечать вимогам земельного законодавства, оскільки розпорядження землею на території міста Києва віднесено до повноважень Київської міської ради, у той час коли останньою не приймались будь-які рішення стосовно такої ділянки та не делегувались відповідні повноваження Києво-Святошинській районній раді.

Станом на 18.11.2020 земельна ділянка по вул. Львівська, 72 в м. Києві, на якій розміщується майновий комплекс типографії, не була сформована, кадастровий номер не присвоювався, площа такої землі не визначалася, право власності чи право користування на дану земельну ділянку станом на 18.11.2020 оформлено не було, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно таке право також не зареєстровано.

Відповідно до ст.ст. 8, 12 Земельного кодексу України та п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно відповідно до та в порядку, визначеному Земельним кодексом України.

Положеннями ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції від 16.10.2020) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у п. «а» ч. 2 ст. 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

Києво-Святошинська районна рада відносилась до суб`єктів, визначених п. «а» ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України.

Таким чином, маючи у комунальній власності об`єкт нерухомості - майновий комплекс типографії по вул. Львівська, 72 в м. Києві, Києво-Святошинська районна рада могла набути право постійного користування відповідною земельною ділянкою на підставі рішень органу, уповноваженого на розпорядження землями на території міста Києва.

З`ясовано, що рішеннями виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 25.09.1956 № 1427, від 09.09.1969 № 1570, від 07.06.1971 № 869 міській друкарні Києво-Святошинського району додатково відведено в м. Києві по вул. Львівська, 70 та 72 земельні ділянки площею 0,05 га, 0,03 га та 0,15 га.

Таким чином, за рішеннями органу місцевого самоврядування виділялася ділянка загальною площею 0,23 га під майновий комплекс типографії, якої було достатньо для обслуговування такого комунального майна площею 1957,3 кв.м.

Тобто, в силу закону - ст.ст. 12, 83, 122 Земельного кодексу України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» саме Київська міська рада була власником земельної ділянки по вул. Львівська, 72 в м. Києві.

Вказане додатково підтверджується інформацією Київської міської ради від 13.08.2021 № 0570202/2-21874, в якій повідомлено, що ділянка площею 3604,23 кв.м. за вищевказаною адресою обліковується за міською друкарнею Києво-Святошинського району та належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Враховуючи викладене, за відсутності оформленого речового права на земельну ділянку по вул. Львівська, 72 в м. Києві за Києво-Святошинською районною радою остання не уповноважена нею розпоряджатися, у тому числі й визначати таку землю як об`єкт інвестиції для державно-приватного партнерства шляхом передачі її у користування для забудови іншим особам зі зміною цільового призначення.

Зі спливом 6 місяців після підписання спірного договору 26.05.2021 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право комунальної власності територіальної громади сіл, селищ, міст Києво-Святошинського району Київської області в особі Києво-Святошинської районної ради Київської області на земельні ділянки по вул. Львівська, 72 в м. Києві з наступними кадастровими номерами:

- :75:212:0061 площею 0,0336 га з цільовим призначенням: 12.04 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства для експлуатації та обслуговування майнового комплексу типографії;

- :75:212:2001 площею 0,3449 га з цільовим призначенням: 02.10 Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури для експлуатації та обслуговування майнового комплексу типографії

Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради «Київська міська державна адміністрація) надано висновок від 19.03.2021 № 2923/0/09/19-21 про те, що відповідно до Генерального плану міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, земельна ділянка площею 0,3449 га за функціональним призначенням належить до промислової території, а земельна ділянка площею 0,0336 га належить до території вулиць і доріг та розташована в межах червоних ліній вулиці.

Проте, на момент укладання спірного договору ані у Києво-Святошинської районної ради, ані у Києво-Святошинського виробничого управління ЖКГ не було оформлено постійного користування, оренди, суперфіцію, що вказує на необхідність отримання рішення Київської міської ради про зміну цільового призначення землі по вул. Львівська, 72 в м. Києві.

Частиною 1 статті 413 ЦК України власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту.

Водночас, листом Київської міської ради від 13.08.2021 № 0570202/2-21874 повідомлено про відсутність поданих звернень (клопотань) від Києво-Святошинської районної ради Київської області чи інших осіб, які представляли інтереси Києво-Святошинської районної ради, про передачу у комунальну власність чи у постійне користування Києво-Святошинській районній раді Київської області земельних ділянок по вул. Львівська, 72 в м. Києві площами 0,3449 га та 0,0336 га для розміщення майнового комплексу друкарні Києво-Святошинського району Київської області та про зміну їх цільового призначення.

Враховуючи викладене, за відсутності оформленого речового права на земельну ділянку по вул. Львівська, 72 в м. Києві за Києво-Святошинською районною радою, де було б визначено дійсну категорію за цільовим призначенням цієї землі та функціонального призначення усієї її території, наявність заборон та обмежень на її використання для містобудівних потреб, остання не уповноважена нею розпоряджатися, у тому числі й визначати таку землю фактично як об`єкт інвестиції для державно-приватного партнерства шляхом передачі її у користування для забудови іншим особам всупереч меті, передбаченій первинним її виділенням під розміщення типографії.

Даний факт додатково підтверджено судовими рішеннями у справі № 910/21997/21 за позовом першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до Києво-Святошинської районної ради Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства, ТОВ «КОМПАНІЯ ЛІАН», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бутько М.В., Бучанська районна рада Київської області про витребування земельних ділянок та скасування рішень про державну реєстрацію права власності, у якій постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 залишено без змін рішення господарського суду міста Києва від 07.03.2023, яким позов задоволено повністю та витребувано від Києво-Святошинської районної ради Київської області дві земельні ділянки (з кадастровими номерами :75:212:0001 площею 0,0336 га та :75:212:2001 площею 0,3449 га) й скасовано державну реєстрацію права власності територіальної громади сіл, селищ, міст в особі Києво-Святошинської районної ради Київської області на них. За наслідками касаційного оскарження судових рішень у справі ухвалою Верховного Суду від 21.02.2024 касаційне провадження у справі закрито.

Відповідно до ст. 102-1 Земельного кодексу України, право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.

Право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам (крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди), внесено до статутного капіталу, передано у заставу.

Отже правочин, який вчинено сторонами при укладенні вказаного договору, також спрямовано й на приховання іншого правочину - передачі у користування земельної ділянки для забудови (суперфіцій) з грубим порушенням порядку його укладення та суб`єктного складу учасників такого договору, у зв`язку з чим спірний договір містить ознаки удаваності також і з цих мотивів.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Бучанської районної ради Київської області до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ліан", Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства про визнання недійсним інвестиційного договору на будівництво та передачу частини функцій замовника №1 укладеного 18.11.2020 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Зважаючи на викладене, всі інші доводи та міркування учасників справи судом визнаються такими, що не спростовують вищевказаних висновків суду.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів сторін суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Частиною 9 статті 129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійним «Інвестиційний договір на будівництво та передачу частини функцій замовника №1», укладений 18.11.2020 між Києво-Святошинською районною радою Київської області, Києво-Святошинським виробничим управлінням житлово-комунального господарства та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Ліан", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воловиченко В.В., зареєстрований в реєстрі за №1544.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ліан" (03061, місто Київ, пр.-т Відрадний, будинок 95Г, офіс 218, ) на користь Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 27/2, ) судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 27.06.2024 року.

Суддя С.М.Мудрий