ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2024 Справа № 917/273/24

за позовною заявою Заступника керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області, вул.Кашинського, 1, м.Миргород, Полтавська область, 37600 в інтересах держави в особі Миргородської міської територіальної громади

до 1. Миргородської міської ради, вул. Незалежності,17, м.Миргород, Полтавська область, 37600

2. Фізичної особи підприємця Брайка Валерія Федоровича, АДРЕСА_1

про визнання недійсним договору, зобов"язати повернути земельну ділянку

Суддя Кльопов І.Г.

Секретар Назаренко Я.А.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи: Заступник керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Миргородської міської територіальної громади звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Миргородської міської ради та Фізичної особи підприємця Брайко Валерія Федоровича, в якому просить суд:

1. Визнати недійсним Договір № 14 врегулювання правовідносин, пов`язаних з тимчасовим зайняттям земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом без правовстановлюючих документів, укладений 04.07.2022 Миргородською міською радою та Брайком Валерієм Федоровичем .

2. Зобов`язати Брайка Валерія Федоровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) передати, а Миргородську міську раду (вул. Незалежності, 17, м. Миргород Полтавської області, 37600, ) прийняти земельну ділянку з розташованим на ній водним об`єкт - водосховище «Ісово», площею 52,402 га, місце розташування: Полтавська область, Миргородський район, Миргородська територіальна громада (колишня територія Шахворостівської сільської ради).

В обгрунтування позову прокурор посилається на те, що Договір № 14 врегулювання правовідносин, пов`язаних з тимчасовим зайняттям земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом без правовстановлюючих документів від 04.07.2023 є удаваними, оскільки за своєю суттю є прихованим договором оренди, укладений без дотримання конкурентних засад, суперечить наведеним вимогам земельного законодавства, тобто спрямований на незаконну передачу у користування на умовах оренди земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом, що є достатньою правовою підставою для визнання його недійсним.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.02.2024 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 21.03.2024

08.03.2024 за вхід. №3253 від Миргородської міської ради надійшов відзив на позов. Відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову.

18.03.2024 за вхід. №3592 від Миргородської окружної прокуратури Полтавської області надійшла відповідь на відзив Миргородської міської ради.

26.03.2024 за вхід. №4137 від Миргородської міської ради надійшли заперечення на відповідь на відзив Миргородської окружної прокуратури Полтавської області Відповідач зазначає, що оскаржуваний договір спрямований на досудове врегулювання питання повернення безпідставно збережених коштів міської ради, що підтверджується листом фінансового управління Миргородської міської ради від 04.01.2021 вих.№01-08/11, в якому містяться реквізити рахунків міські ради, рахунок вказаний в оскаржуваному договорі, повністю збігається з рахунком, який вказаний в листі як "Інші надходження", котрий включає в себе врегулювання правовідносин, сервітут, суперфіцій, збитки заподіяні територіальній громаді міста, гарантійний внесок земельного аукціону, що повертається, відшкодування витрат на аукціон по землі. Рахунки по оренді зовсім інші.

Також відповідач вказує на те, що позивачем не надано жодних доказів, як б підтверджували настання негативних наслідків для бюджету громади, в результаті недоотримання коштів, або порушення прав і інтересів населення громади в користуванні водним об`єктом.

12.04.2024 за вхід. №5007 від Миргородської окружної прокуратури Полтавської області надійшли пояснення щодо заперечень Миргородської міської ради.

18.04.2024 за вхід. № 5359 від Миргородської міської ради надійшли пояснення по справі.

Фізична особа підприємець Брайко Валерія Федоровича відзив на позов не надав.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 18.04.20244закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні11.06.2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив наступні обставини:

Пунктом 8 рішення Миргородської міської ради № 147 від 07.07.2022 «Про надання дозволів (згоди) на виготовлення документацій із землеустрою, оцінки земель та відмови у їх наданні» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом «Ісово», орієнтовною площею 43,9 га, місце розташування: Полтавська область, Миргородський район, Миргородська територіальна громада (колишня територія Шахворостівської сільської ради), цільове призначення - 10.07 для рибогосподарських потреб, з метою підготовки лоту для проведення земельних торгів.

04.07.2022 Миргородською міською радою (далі - Рада) та Брайком Валерієм Федоровичем (далі - Користувач), укладено Договір № 14 врегулювання правовідносин, пов`язаних з тимчасовим зайняттям земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом без правовстановлюючих документів. Згідно преамбули, вказаний договір укладено на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного Кодексу України, Закону України «Про порядок виділення в натурі на (місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993.

Прокурор у позові зазначає, що аналіз умов укладеного Договору свідчить про те, що між сторонами виникли фактичні відносини з передання в оренду земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом без дотримання конкурентних засад, в порушення вимог земельного законодавства.

Так, прокурор зазначає, що умови спірного Договору № 14 врегулювання правовідносин, пов`язаних з тимчасовим зайняттям земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом без правовстановлюючих документів від 04.07.2022 відповідають істотним умовам, які Закон України «Про оренду землі» вимагає для укладення договору оренди землі та умовам, які зазначаються у договорі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, що є достатньою правовою підставою для визнання його недійсним.

Так, Миргородська міська рада фактично передала Брайку Валерію Федоровичу (який є суб`єктом господарської діяльності, відповідно до положень ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України, здійснює підприємництво - самостійну, ініціативну, систематичну, на власний ризик господарську діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (Розділ 2 Договору) в оренду для використання у власній господарській діяльності, для рибогосподарських потреб, земельну ділянку з розташованим на ній водним об`єкт - водосховище «Ісово», площею 52,402 га (Розділ 5 Договору), за умови сплати останнім фіксованої орендної плати окремо за користування водним об`єктом та земельною ділянкою (Розділом 6 Договору).

Укладаючи договір про врегулювання правовідносин, пов`язаних з тимчасовим зайняттям земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом без правовстановлюючих документів Миргородська міська рада та Брайко В.Ф. мали намір приховати правовідносини оренди, оскільки умовами Договору передбачено фактичну передачу права користування земельною ділянкою з розташованим на ній водним об`єктом з метою здійснення підприємницької діяльності.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

В результаті здійснення самоврядного контролю та виявленням порушення земельного законодавства (самовільного використання земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом) 26.10.2021 року Миргородська міська рада листом вих.№4331/01 -35 звернулась до Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області з проханням провести позапланову перевірку на предмет дотримання вимог земельного законодавства, в частині використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів. Так, відповідач у листі вказав, що між Миргородською районною адміністрацією та ОСОБА_2 31.05.2012 було укладено договір оренди водного об"єкту №110, відповідно до якого орендарю передано в строкове платне користування водний об"єкт площею водного дзеркала 43,9 га, що розташований в межах адміністративних меж Шахворостівської сільської ради Миргородського району Полтавської області. 20.04.2021 Полтавською обласною адміністрацією підписано з громадяном ОСОБА_2 угоду про припинення договору оренди водного об"єкта від 31.05.2012 №110 та Акт приймання-передачі водного об"єкта за договором від 31.05.2012 №110. На даний час право користування вищевказаної земельної ділянки з розташованим на ній водним об"єктом, не зареєстровано, договір оренди не укладався.

В подальшому Постановою Кабінету Міністрів України № 303 від 13.03.2022 року було припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні".

Відповідач вказує, що у зв`язку з чим підтвердити або спростувати факт використання земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом "Ісово", орієнтовною площею 43.9 га, місце розташування: Полтавська область, Миргородський район. Миргородська територіальна громада (колишня територія Шахворостівської сільської ради) у спосіб передбачений законодавством України та пред`явити відповідні претензії стало неможливо.

15.06.2022 року Брайко Валерій Федорович звернувся до Миргородської міської ради з заявою звернувся про включення до Переліку земельних ділянок, продаж та набуття права оренди яких здійснюється в 2022-2023 роках шляхом проведення земельних торгів (аукціонів) земельну ділянку орієнтовною площею 43.9 га, водосховище "Ісово" для рибогосподарських потреб з метою придбання права оренди земельної ділянки терміном на 10 років.

Дана земельна ділянка згідно містобудівної документації «Генеральний план села Трудолюб, Миргородського району Полтавської області» входить в нові межі с. Трудолюб, виготовлення землевпорядної документації на земельну ділянку можливе після реєстрації межі с.Трудолюб в ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, відповідно до ст. 32 Закону України "Про державний земельний кадастр".

Пунктом 8 рішення Миргородської міської ради № 147 від 07.07.2022 року «Про надання дозволів (згоди) на виготовлення документацій із землеустрою, оцінки земель та відмову у їх наданні» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом "Ісово", орієнтовною площею 43.9 га, місце розташування: Полтавська область, Миргородський район, Миргородська територіальна громада (колишня територія Шахворостівської сільської ради), цільове призначення - 10.07 для рибогосподарських потреб, з метою підготовки лоту для проведення земельних торгів.

Між міською радою та ОСОБА_3 було укладено Договір врегулювання правовідносин, пов`язаних з тимчасовим зайняттям земельної ділянки з розташованому на ній водним об`єктом без правовстановлюючих документів №14 від 04.07.2022.

Договором сторони врегульовують їх правовідносини щодо тимчасового зайняття Користувачем без правовстановлюючих документів земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом - водосховищем «Ісово», площею 52,402 га, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Миргородський район, територія колишньої Шахворостівської сільської ради та належить Миргородській міській територіальній громаді (розділ 1 Договору).

Розділом 2 Договору визначено правовий статус сторін та зазначено, що: Рада є органом місцевого самоврядування, до виключних повноважень якої належить розпорядження землями територіальної громади, передача їх у власність, надання в користування, вирішення питання щодо відшкодування збитків, завданих тимчасовим зайняттям земель без правовстановлюючих документів, та інших земельних питань.

В розумінні цього договору, Користувач - Бранко Валерій Федорович є (Розділ 2 Договору): - суб`єктом господарської діяльності, який відповідно до положень ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України, здійснює підприємництво - самостійну, ініціативну, систематичну, на власний ризик господарську діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку; - особою, яка тимчасово зайняла та використовує у власній господарській діяльності Ділянку без правовстановлюючих документів.

Крім того, розділами 3,4 Договору передбачено, що Користувач та Рада зобов`язується після виготовлення (прийняття рішення про затвердження) документації із землеустрою для посвідчення права комунальної власності земельної ділянки та прийняття рішення «Про проведення земельних торгів щодо продажу земельних ділянок або прав на них» подати заяву та розглянути питання відповідно про припинення Договору врегулювання правовідносин, пов`язаних з тимчасовим зайняттям земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом без правовстановлюючих документів.

Крім того, пунктом 4 Розділу 3 Договору передбачено, що Користувач зобов`язується не обмежувати доступ державних органів управління та органи місцевого самоврядування, включаючи санітарні, землевпорядні, протипожежні, природоохоронні і водогосподарські служби до орендованого водного об`єкту та земельної ділянки для виконання обов`язків в межах їх повноважень.

Сторони Договору погодили, що площа земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єкт водосховище «Ісово» становить 52,4020 га, кадастровий номер - відсутній, цільове призначення - 10.07 для рибогосподарських потреб (розділ 5 Договору).

Розділом 6 Договору «Визначення розміру платежу» визначено, що правовий статус Платежу виражається в неодержаному Радою доході за час тимчасовою зайняття Користувачем Ділянки і встановлюється на рівні розміру орендної плати за користування такою ділянкою.

Сторони договору погодили, що розмір Платежу складає 90 218,53 грн на рік: за зайняття земельної ділянки 63 699,87 грн на рік, встановлюється у розмірі 4 відсотків від її нормативної грошової оцінки, яка становить 1 592 496,78 грн (відповідно до вартості 1 га ріллі по області); за користування водним об`єктом 26 518,66 грн на рік згідно розрахунку розміру орендної плати за користування водним об`єктом.

Розмір Платежу за перший місяць складає 7518,21 грн, розмір Платежу за кожний наступний місяць Користувач сплачує з урахуванням щорічної індексації та зміни нормативної грошової оцінки землі.

Розмір платежу змінюється радою в односторонньому порядку у разі прийняття органами державної влади та Радою рішень, що впливають на визначення її розміру, та внаслідок щорічної індексації нормативної грошової оцінки землі.

Платіж вноситься Користувачем рівними частками в сумі 7518,21 грн щомісячно починаючи з дати підписання Договору, не пізніше 20 числа місяця за який вноситься Платіж, безготівковими коштами (Розділ 7 Договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє безстроково до його повного виконання (Розділ 9).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Визначальною ознакою договору є мета його укладення. Статтею 627 цього ж Кодексу передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та відзначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У Розділах 6 "Визначення розміру Платежу" та 7 "Порядок внесення платежу" Договору сторони дійшли згоди, щодо розміру безпідставно збережених коштів та розрахункового рахунку, на який дані кошти будуть зараховані. Дана обставина також підтверджується розрахунком на 2024 рік. Отже, сторони договору за взаємною згодою погодили позасудове врегулювання спору, щодо безпідставного збереження коштів, які б міська рада могла б отримати, якби земельна ділянка з розташованим на ній водним об"єктом перебувала в користуванні на правах оренди.

Згідно ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦК України передбачено, що у разі, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини третьої цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини другої цієї ж статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до частини третьої цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини п`ятої цієї ж статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним і шостої - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що за Договором № 14 врегулювання правовідносин, пов`язаних з тимчасовим зайняттям земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом без правовстановлюючих документів від 04.07.2022 воля сторін була направлена на досягнення саме тих правовідносин, які і були в ньому передбачені. При цьому, судом враховується, що сторонами спірного договору здійснювались та здійснюються дії по його виконанню.

У частині третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3-4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

За приписами ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності, наведених обґрунтувань та встановлених обставин, суд дійшов висновку щодо більшої вірогідності доведеності позиції відповідача у порівнянні із наданими доказами позивача. Таким чином, правова позиція позивача не підтверджується належними та допустимими доказами, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати суд залишає за позивачем.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Враховуючи перебування судді у відпустці, повне рішення складено та підписано: 24.06.2024

Суддя Кльопов І.Г.