РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2024 м. КиївСправа № 910/1958/24

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗ ТЕПЛО";

до: ОСОБА_1 ;

про: стягнення 517.500,00 грн.

Суддя Сергій Балац

в.о. секретаря судового засідання Просов В.М.

Представники:

позивача: Скора Ю.В.;

відповідача: ОСОБА_3

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗ ТЕПЛО" (далі - позивач/товариство) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 517.500,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в результаті вчинення відповідачем неправомірних дій у вигляді видання протиправного наказу про звільнення ОСОБА_2 за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпПУ та виплату їй вихідної допомоги позивачу завдано збитків на загальну суму 517.500,00 грн., які заявлені останнім до стягнення з відповідача у даному позові.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № № 910/1958/24 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 03.04.2024.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням того, що позовна заява зводиться до власного трактування позивачем наказу про звільнення ОСОБА_2 , а також не доведено, що саме внаслідок дій відповідача позивачу завдано збитків. Також в поданому відзиві міститься заява відповідача про застосування строків позовної давності.

В підготовчому засіданні 03.04.2024 оголошено перерву до 29.04.2024.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив про те, що у відзиві відсутні доводи/обставини, підтверджені доказами, які б спростували вину відповідача у завданні збитків позивачу. Також у відповіді на відзив зазначено, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, зокрема, про те, що позивачем не подано до суду рішень загальних зборів про притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, як посадової особи товариства та не надано рішення загальних зборів про порядок покриття збитків товариства, якщо останнє вважає, що 517.500,00 грн. це збитки.

В підготовчому судовому засіданні 29.04.2024 суд на місці ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 20.05.2024.

В судовому засіданні 20.05.2024 оголошено перерву до 17.06.2024.

В судовому засіданні 17.06.2024 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи уповноважених представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням учасника позивача від 14.04.2020 № 64 відповідача призначено на посаду директора товариства з 15.04.2020.

Відповідно до наказу товариства від 15.04.2020 № 153 к, відповідач приступив до виконання обов`язків директора товариства.

Пунктом 9.2 статуту товариства, затвердженого рішення учасника товариства від 17.12.2019 № 45 (далі - Статут) визначено, що посадовими особами органів товариства є директор та інші особи згідно із законом.

Наказом відповідача від 22.09.2020 № 329-К звільнено головного бухгалтера ОСОБА_2 у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб на підставі пункту 5 статті 41 КЗпП України. Також вказаним наказом доручено відділу бухгалтерського обліку та звітності, зокрема, виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку (далі - Наказ).

Пунктом 2.1.4 колективного договору товариства, ухваленого конференцією трудового колективу працівників позивача 07.07.2020 (далі - Колективний договір), визначено, що роботодавець зобов`язується не звільняти з роботи працівників товариства з ініціативи роботодавця без достатніх підстав, передбачених трудовим законодавством України.

Позивач стверджує, що Наказ виданий без достатніх правових підстав оскільки: необхідною умовою для можливості звільнення працівника, який є посадовою особою, за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є припинення повноважень цієї посадової особи, яка має передувати звільненню, оскільки поняття "припинення повноважень" не є тотожним поняттю "звільнення"; головний бухгалтер не відповідає визначенню "посадової особи" з якою можуть бути припинені повноваження за рішенням учасника товариства; підстав для виплати вихідної допомоги за Колективним договором у відповідача не було, оскільки звільнення ОСОБА_2 відбувалось не на підставі угоди сторін; видання відповідачем протиправного Наказу здійснено з метою позбавлення позивача права власності на суму коштів у розмірі шестимісячного середнього заробітку.

Відтак, за твердженнями позивача, у зв`язку з помилковим виданням відповідачем Наказу та сплаті позивачем на підставі рішення суду суми вихідної допомоги, що не підлягала сплаті, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача збитків в сумі 517.500,00 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19) зазначено, що 01.06.2014 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів" від 13.05.2014, відповідно до підпункту 1 пункту 1 якого частину першу статті 41 КзПП України доповнено пунктом 5 такого змісту "5) припинення повноважень посадових осіб".

Приписами частини 2 статті 89 Господарського кодексу України встановлено, що посадові особи несуть цивільно-правову, адміністративну, фінансову та кримінальну відповідальність за шкоду та збитки, завдані ними господарському товариству, у порядку та у випадках, передбачених законом.

Положеннями пункту 2.3.3 контракту, укладеного між позивачем, як товариством, та відповідачем, як керівником від 15.04.2020 № 2/2020 (далі - Контракт) передбачено, що керівник має право відповідно до внутрішніх документів товариства в установленому порядку призначати на посади та звільняти з посад працівників товариства, застосовувати до працівників товариства заходи заохочення та дисциплінарного стягнення, приймати рішення про притягнення їх до матеріальної відповідальності відповідно д законодавства України, умов Колективного договору товариства та внутрішніх документів товариства.

Пунктом 11.6.3 Статуту визначено, що директор в межах власної компетенції видає накази та розпорядження, обов`язкові для виконання всіма працівниками товариства.

Відповідно до пункту 9.2 Статуту, посадовими особами органів товариства є директор та інші особи згідно із законом.

Приписами частини 3 статті 65 Господарського кодексу України, зокрема, встановлено, що керівник підприємства (одноосібний виконавчий орган), головний бухгалтер, голова та члени наглядової ради (у разі її утворення), голова та члени колегіального виконавчого органу підприємства є посадовими особами такого підприємства.

Таким чином, Наказ прийнятий відповідачем щодо посадової особи товариства та в межах повноважень наданих Статутом та Контрактом.

Приписами частини 4 статті 75 Господарського кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Верховного Суду від 17.11.2023 у справі № 569/2319/21 встановлено наступне "трудові відносини між сторонами закінчились 22 вересня 2020 року після закінчення робочого часу. Позивач погодилась із наказом про її звільнення за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, із будь-якою заявою про відновлення її трудових прав до відповідача не зверталася. Оскільки позивач не висловила своє бажання продовжувати трудові відносини із відповідачем після припинення трудових відносин, то підстави для скасування наказу №329-к від 22 вересня 2020 року у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб відсутні.".

Відтак, Наказ є чинним, а відносини між товариством та ОСОБА_2 припинені з 22.09.2020 після робочого часу, тому твердження позивача про протиправність Наказу є необґрунтованими.

Пунктом 2 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв`язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Матеріали справи не містять доказів відображення розміру заявлених до стягнення збитків у податковому чи бухгалтерському обліку позивача

Пунктом 8.3 Статуту, зокрема, визначено, що порядок розподілу прибутку і покриття збитків товариства визначається рішенням загальних зборів товариства відповідно до законодавства та статуту.

Позивачем не подано до суду рішень загальних зборів товариства про порядок покриття збитків товариства, які заявлені у даному позові.

Положеннями пункту 10.2.26 Статуту передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів належить - винесення рішення про притягнення до матеріальної відповідальності посадових осіб товариства.

Позивачем не подано до суду рішень загальних зборів товариства про притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, як посадової особи товариства.

Більш того, сплата товариством вихідної допомоги на користь ОСОБА_2 здійснена товариством саме на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку, що розмір заявлених до стягнення збитків у даному спорі позивачем не доведений, що свідчить про безпідставність поданого до суду позову.

Відхиляючи доводи позивача в частині заявленого позову суд враховує загальні засади цивільного законодавства, зокрема, добросовісність (п. 6 ч.1 ст. 3 Цивільного кодексу України) - як певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення так і доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium покладено все той же принцип добросовісності.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони.

Суперечливою є позиція позивача, оскільки з однієї сторони останній стверджує про прийняття Наказу без достатніх правових підстав, а з іншої, що такий Наказ є помилкою директора. Вказане свідчить, що позивачем не доведено завдання останньому збитків саме внаслідок дій відповідача.

Правила про позовну давність судом не застосовуються з підстав відсутності порушеного права позивача при зверненні до суду з даним позовом, в той час коли застосування наслідків спливу строку позовної давності мало б місце при наявності порушеного права позивача, яке підлягало б захисту в судовому порядку.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25 червня 2024 року

Cуддя Сергій Балац