cправа № 925/736/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н. М. - головуючий, Бакуліна С. В., Кондратова І. Д.,
за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю. А.,
представників учасників справи:
позивача за первісним позовом - Опалюк С. В.,
відповідача за первісним позовом - не з`явився,
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву Фізичної особи - підприємця Гайдамаки Оксани Іванівни
про ухвалення додаткового рішення
у справі № 925/736/22 Господарського суду міста Києва
за позовом Приватного акціонерного товариства "Завод Супутник"
до Фізичної особи - підприємця Гайдамаки Оксани Іванівни
про стягнення 30 424,06 грн
та за зустрічним позовом Фізичної особи - підприємця Гайдамаки Оксани Іванівни
до Приватного акціонерного товариства "Завод Супутник"
про визнання недійсною додаткової угоди,
Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду № 32.2-01/1013 від 12.06.2024 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 910/8714/18 у зв`язку з відпусткою судді Вронської Г.О. для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду.
Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2024 для розгляду справи № 910/8714/18 визначено колегію суддів Касаційного господарського суду у наступному складі: головуючий - Губенко Н. М., судді: Бакуліна С. В., Кондратова І. Д.
Приватне акціонерне товариство "Завод Супутник" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця Гайдамаки Оксани Іванівни про стягнення 30 424,06 грн, у тому числі: 25 280,00 грн боргу з орендної плати та плати за опалення, 2 503,26 грн пені, 2 416,29 грн інфляційних втрат, 224,51 грн 3% річних.
Фізична особа - підприємець Гайдамака Оксана Іванівна подала зустрічну позовну заяву, в якій просила визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 01.01.2022 до договору оренди нежитлового приміщення № 757 від 30.10.2019.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 925/736/22 позов Приватного акціонерного товариства "Завод Супутник" задоволено частково: присуджено до стягнення з Фізичної особи - підприємця Гайдамаки Оксани Іванівни на користь Приватного акціонерного товариства "Завод Супутник" 25 280,00 грн боргу, 1 388,36 грн пені, 224,51 грн 3% річних, 2 416,29 грн інфляційних втрат, 2 390,08 грн судового збору, 19 633,55 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні іншої частини позову - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову Фізичної особи - підприємця Гайдамаки Оксани Іванівни - відмовлено.

Постановою від 06.02.2024 Північний апеляційний господарський суд скасував рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 925/736/22. Відмовив у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Завод Супутник". Задовольнив зустрічний позов Фізичної особи - підприємця Гайдамаки Оксани Іванівни. Визнав недійсною додаткову угоду № 1 від 01.01.2022 до договору оренди нежитлового приміщення № 757 від 30.10.2019, укладену між Приватним акціонерним товариством "Завод Супутник" та Фізичною особою -підприємцем Гайдамакою Оксаною Іванівною. Присудив до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Завод Супутник" на користь Фізичної особи - підприємця Гайдамаки Оксани Іванівни 2 481,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання зустрічної позовної заяви та 7 443,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою від 04.06.2024 Верховний Суд закрив касаційне провадження у справі № 925/736/22 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Завод Супутник" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024.

04.06.2024, у судовому засіданні, представник Фізичної особи - підприємця Гайдамаки Оксани Іванівни зробив усну заяву про відшкодування судових витрат в суді касаційної інстанції, та зазначив, що відповідні докази на їх підтвердження будуть подані у визначені Господарським процесуальним кодексом України строки.

При прийнятті ухвали Верховним Судом розподіл судових витрат не здійснювався.

04 червня 2024 року, після закінчення судового засідання у цій справі, на адресу Верховного Суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій Фізична особа - підприємець Гайдамака Оксана Іванівна просила судові витрати на професійну правову допомогу у суді касаційної інстанції в розмірі 20 000,00 грн покласти на Приватне акціонерне товариство "Завод Супутник" шляхом їх стягнення на користь Фізичної особи - підприємця Гайдамаки Оксани Іванівни.

Приватним акціонерним товариством "Завод Супутник" подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких просить зменшити розмір судових витрат. Заперечення мотивовані тим, що: акт №44 приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги не містить детального опису виконаних робіт та не дозволяє встановити співвідношення витраченого часу та заявленого гонорару; - підготовка заяви про розгляд справи в режимі відеоконференції не потребує значних витрат часу, оскільки підготовка такої заяви зазвичай займає не більше 10-15 хвилин, крім цього, представником відповідача в межах розгляду даної справи, раніше вже подавались подібні заяви; - відзив на касаційну скаргу ґрунтується на загальновживаних статтях законодавства України та фактах, що неодноразово зазначалися в інших процесуальних документах. Це свідчить про відсутність потреби в складній аналітичній роботі; - витрати на правову допомогу не відповідають складності справи та обсягу виконаних адвокатом дій.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно із статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Для забезпечення принципу господарського судочинства щодо відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, та забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову (необґрунтованої касаційної скарги), витрати на професійну правничу допомогу при прийнятті ухвали про закриття касаційного провадження мають покладатися на сторону, яка допустила необґрунтоване подання касаційної скарги (такий висновок викладено в додатковій ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України ).

У розумінні положень частин 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Фізична особа - підприємець Гайдамака Оксана Іванівна на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн в суді касаційної інстанції надала:

- копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 08/24-К від 25.04.2024, укладеного між Адвокатським об`єднанням "Алтус Леґал" та Гайдамакою Оксаною Іванівною, відповідно до пункту 4.1 якого розмір гонорару за надання правничої (правової) допомоги у суді касаційної інстанції при розгляді касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 становить 20 000 грн без ПДВ;

- копію рахунку на оплату № 44 від 04.06.2024 на оплату правової допомоги у розмірі 20 000 грн;

- копію платіжної інструкції № @2PL547159 від 04.06.2024 про сплату 20 000 грн;

- копію акта №44 приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги від 04.06.2024, відповідно до якого надані наступні послуги: 29.04.2024 підготовка заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; 20.05.2024 підготовка відзиву на касаційну скаргу; 04.06.2024 представництво клієнта у судовому засіданні в Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду; всього 20000 грн без ПДВ.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії ордера на надання правничої (правової) допомоги серія АА №1437252 та свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю №630.

Отже Фізичною особою -підприємцем Гайдамакою Оксаною Іванівною, згідно з вимогами статті 74 Господарського процесуального кодексу України, було надано докази в обґрунтування понесених витрат.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Такий висновок щодо застосування статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №910/20852/20, у додаткових постановах Верховного Суду від 29.02.2024 у справі № 917/272/23, від 05.03.2024 у справі № 916/2266/22, від 17.04.2024 у справі № 910/19865/21 зазначено, що Суд при зменшенні витрат на правову допомогу враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

Суд враховує, що правова позиція Фізичної особи - підприємця Гайдамаки Оксани Іванівни була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору в судах першої та апеляційної інстанцій, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, а Адвокатське об`єднання "Алтус Леґал" надавало правову допомогу відповідачу за первісним позовом у судах першої та апеляційної інстанцій, тому, відповідно, було обізнане у справі з усіма деталями, що з неї випливають. Отже, підготовка цієї справи до розгляду в суді касаційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної роботи.

До того ж, Суд враховує, що аргументи Фізичної особи - підприємця Гайдамаки Оксани Іванівни, викладені у відзиві на касаційну скаргу, не містили доводів щодо заявленої скаржником підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції (пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України) та відповідно щодо наявності підстав для закриття касаційного провадження згідно із пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, Суд також враховує, що судове засідання 04.06.2024 у суді касаційної інстанції, в якому представник Фізичної особи - підприємця Гайдамаки Оксани Іванівни брав участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, тривало 30 хвилин.

Отже, врахувавши результати розгляду справи у суді касаційної інстанції, дослідивши заяву Фізичної особи - підприємця Гайдамаки Оксани Іванівни про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Завод Супутник" в даній справі у Верховному Суді, а також надані заявником документи, заперечення Приватного акціонерного товариства "Завод Супутник" на заяву про ухвалення додаткового рішення, беручи до уваги те, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, Суд дійшов висновку про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Завод Супутник" на користь Фізичної особи - підприємця Гайдамаки Оксани Іванівни 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 130, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, Суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву Фізичної особи - підприємця Гайдамаки Оксани Іванівни про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Завод Супутник" (04080, м. Київ, вул. Межигірська, 82-А; ідентифікаційний код 02970300) на користь Фізичної особи - підприємця Гайдамаки Оксани Іванівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з касаційним розглядом справи № 925/736/22.

3. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Додаткова ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.М. Губенко

Судді С. В. Бакуліна

І. Д. Кондратова