ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2024 року м.Дніпро Справа № 904/6509/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.

представники учасників провадження:

від позивача: Гончаренко І.Б. ( в залі суду);

від відповідача: Шинкаренко С.О. (в залі суду);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Жилсервіс-Дніпро" Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2024 (повне рішення складено 11.03.2024, суддя Татарчук В.О. ) у справі №904/6509/23

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" (м. Дніпро)

до Комунального підприємства "Жилсервіс-Дніпро" Дніпровської міської ради (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" звернулось з позовною заявою до Комунального підприємства "Жилсервіс-Дніпро" Дніпровської міської ради про стягнення заборгованості в загальному розмірі 5553670,82грн, з якої: 4413440,12грн - основного боргу, 1029299,00грн - пені, 76671,60грн - трьох відсотків річних, 34260,10грн - інфляційних втрат. Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за типовим договором розподілу природного газу в частині повної та своєчасної оплати за надані позивачем послуги з розподілу природного газу за період з грудня 2022 року по травень 2023 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2024 позовні вимоги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" до Комунального підприємства "Жилсервіс-Дніпро" Дніпровської міської ради про стягнення заборгованості в загальному розмірі 5553670,82грн, з якої: 4413440,12грн - основного боргу, 1029299,00грн - пені, 76671,60грн - трьох відсотків річних, 34260,10грн - інфляційних втрат задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства "Жилсервіс-Дніпро" Дніпровської міської ради на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" 4413440,12грн основного боргу, 981288,81грн - пені, 76671,60грн - 3% річних 34260,10грн - інфляційних втрат та 66067,93грн - витрат по сплаті судового збору.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Комунального підприємства "Жилсервіс-Дніпро" Дніпровської міської ради на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" 48010,19грн - пені.

Відмовлено в задоволенні заяви Комунального підприємства "Жилсервіс-Дніпро" Дніпровської міської ради про зменшення розміру пені до стягнення на 90%.

Відмовлено в задоволенні заяви Комунального підприємства "Жилсервіс-Дніпро" Дніпровської міської ради про відстрочку виконання рішення строком на 12 місяців.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Комунальне підприємство "Жилсервіс-Дніпро" Дніпровської міської ради, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2024 у справі № 904/6509/23 в частині відмови в задоволенні заяв про зменшення пені до стягнення та відстрочення виконання рішення по справі строком на 12 (дванадцять) місяців - скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким: задовольнити заяву про зменшення пені до стягнення з Відповідача на 90 % та зменшити пеню до стягнення на 90 % до 98 128,88 грн.; заяву про відстрочення виконання рішення задовольнити та відстрочити виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2024 у справі № 904/6509/23 строком на 12 (дванадцять) місяців.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, заявник вказує наступні обставини:

- сума пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за Договором, яка стягнута оскаржуваним рішенням (981288,81) становить майже 1/5 частину суми основної заборгованості. При цьому, позивач не поніс будь-яких збитків внаслідок неналежного виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором;

- відповідач є підприємством комунальної форми власності з основним напрямком діяльності постачання гарячої води та кондиційованого повітря кінцевим споживачам, у зв`язку з чим у нього існує значна дебіторська заборгованість споживачів;

- на підприємстві скрутне фінансове становище (звіти про фінансові результати за 2023 рік);

- у разі задоволення (в тому числі часткового) пред`явлених позовних вимог, обставини які змушували КП «Жилсервіс-Дніпро» просити відстрочення виконання рішення суду були і є дійсно соціально значимими та винятковими. Адже одномоментне стягнення завідомо непосильної суми заборгованості не дасть очікуваного результату та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу Комунального підприємства «Жилсервіс-Дніпро» Дніпровської міської ради без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2024 у справі №904/6509/23 - без змін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 20.03.2024 здійснено запит матеріалів справи №904/6509/23 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

25.03.2024 матеріали справи №904/6509/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2024 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу відповідача залишено без руху через неподання доказів оплати судового збору у встановленому порядку і розмірі (визначена сума сплати 22079, 00 грн). Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

05.04.2024 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 27.03.2024 надійшла заява про усунення недоліків скарги, до якої додано платіжну інструкцію №28/03/7 від 28.03.2024 про сплату 22079,00 грн.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 08.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Жилсервіс-Дніпро" Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2024 у справі №904/6509/23; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 25.06.2024.

В судовому засіданні 25.06.2024 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти них, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу в установленому Кодексом ГРМ порядку 01.09.2021 Комунальне підприємство "Жилсервіс-Дніпро" Дніпровської міської ради (далі споживач, відповідач) подало Акціонерному товариству "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" (далі оператор ГРМ, позивач) підписану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) №42АТ491-5684-21 (а.с. 23 том 1).

Цією заявою Комунальне підприємство "Жилсервіс-Дніпро" Дніпровської міської ради приєдналось до Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30.09.2015 №2498 (далі - договір).

Пунктом 1.1 договору визначено, що цей договір є публічним, регламентує порядок та умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Відповідно до п. 1.3 договору, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовим) який є невід`ємною частиною цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунку оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Таким чином, підписавши заяву-приєднання відповідач приєднався до умов типового договору розподілу природного газу.

За цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором (п. 2.1 договору).

Оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.1 договору).

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 6.4 договору).

Пунктом 6.5 договору, окрім іншого, передбачено, що у випадку якщо споживач, що не є побутовим, в установленому Кодексом ГРМ порядку самостійно здійснив замовлення величини річної потужності по всіх його об`єктах (об`єкту) в газорозподільній зоні відповідного оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік та фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року) буде перевищувати замовлену споживачем річну потужність, споживач, що не є побутовим, зобов`язаний з моменту перевищення фактичного обсягу над заявленим здійснювати оплату вартості перевищення річної замовленої потужності.

За змістом п. 6.6 договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора ГРМ.

Пунктом 6.8 договору передбачено, що надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватись підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Споживач зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (п. 7.4 договору).

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та чинним законодавством України (п. 8.1 договору).

За змістом п. 8.2 договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. Нарахування пені здійснюється, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим договором.

Цей договір укладається на невизначений строк (п. 12.1 договору).

Якщо в установленому порядку Регулятором будуть внесені зміни до редакції типового договору розподілу природного газу, оператор ГРМ зобов`язується розмістити повідомлення про такі зміни на сайті та в офіційних друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, не менше ніж за десять днів до набрання змінами чинності, крім випадків, для яких цим договором встановлений інший термін та/або порядок повідомлення про внесення змін.

У разі незгоди споживача зі змінами він має право розірвати цей договір шляхом надсилання письмового повідомлення оператору ГРМ протягом десяти календарних днів з дня, коли він дізнався чи міг дізнатися про внесені до цього договору зміни. Нерозірвання цього договору у вказаний строк та продовження споживання природного газу свідчить про згоду споживача з внесеними до цього договору змінами (п. 12.2 договору).

Між сторонами підписано додаток 4 до типового договору, в якому зазначено розрахунок втрат і витрат природного газу та перелік точок комерційного обліку споживача (Комунального підприємства "Жилсервіс-Дніпро" Дніпровської міської ради) (а.с. 25 том 1).

Відповідно до постанови НКРЕКП від 22.12.2021 №2744 "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "Дніпрогаз" встановлено тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 0,90грн за 1 метр кубічний на місяць (без урахування ПДВ).

У 2023 році тариф залишився без змін та складає 0,90грн за 1 метр кубічний на місяць (без урахування ПДВ).

На виконання умов договору, позивач у період грудень 2022 року травень 2023 року надав відповідачу послуги з розподілу природного газу на загальну суму 3970237,84грн, що підтверджується підписаними сторонами актами наданих послуг:

№ДНГ82026565 від 31.12.2022 на суму 667952,46грн;

№ДНГ- від 31.01.2023 на суму 660457,07грн;

№ДНГ- від 28.02.2023 на суму 660457,07грн;

№БД000000438 від 31.03.2023 на суму 660457,09грн;

№БД000010565 від 30.04.2023 на суму 660457,07грн;

№БД000013831 від 31.05.2023 на суму 660457,08грн (а.с. 32-37 том 1).

31.05.2023 НКРЕКП постановою №972 зупинено дію ліцензії з розподілу природного газу виданої АТ Дніпрогаз, у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію.

Відповідно, починаючи з 01.06.2023 АТ Дніпрогаз, в розрізі норм чинного законодавства, втрачено статус Оператора газорозподільної системи, звідси, і можливість виконувати функції оператора ГРМ та сторони в договірних правовідносинах в частині послуг з розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Враховуючи те, що АТ Дніпрогаз не має діючої ліцензії з надання послуги з розподілу природного газу, між сторонами укладено додаткову угоду №ДУ-1/№42АТ491-5684-21 від 31.05.2023.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди сторони домовились, в частині надання послуг розподілу природного газу, розірвати договір з 01.06.2023. Останній день дії договору вважати 31.05.2023.

Сторони підтверджують, що станом на 31.05.2023 за договором є невиконані зобов`язання з оплати вартості послуг розподілу природного газу у розмірі 4353740,12грн, і оговорили, що в частині розрахунків договір діє до остаточного їх здійснення (п. 2 додаткової угоди).

Згідно з п. 8 гл. 6 роз. VI Кодексу ГРМ, якщо на дату розірвання договору розподілу природного газу або вилучення об`єкта споживача із заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу фактичний обсяг споживання сумарно по всіх об`єктах цього споживача або об`єкту, який було вилучено із заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу, буде перевищувати оплачену річну замовлену потужність поточного календарного року з урахуванням місяця, у якому розірваний договір або вилучений об`єкт із заяви-приєднання, споживач зобов`язаний у десятиденний строк з дня виставлення рахунку сплатити оператору ГРМ різницю між вартістю фактично використаної потужності та вартістю оплаченої річної замовленої потужності.

На момент розірвання договору у споживача (відповідача) виникло перевищення обсягу річної замовленої потужності в обсязі 410372,48м3 на суму 443202,28грн, у зв`язку з чим, між сторонами було підписано акт наданих послуг №БД000016917 від 31.05.2023 на суму 443202,28грн (а.с. 40 том 1).

Таким чином, загальна сума боргу на момент розірвання договору склала 4413440,12грн.

Позивач зазначає, що відповідачем зобов`язання за типовим договором розподілу природного газу в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг з розподілу природного газу за період з грудня 2022 року по травень 2023 року не виконані, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість у загальному розмірі 4413440,12грн.

Зазначене і стало причиною звернення до суду.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості, господарський суд виходив із законності, обґрунтованості та доведеності вимог позивача.

Суд зазначив, що в установлений договором строк, відповідач свої зобов`язання з оплати вартості наданих послуг не виконав, доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у сумі 4413440,12 грн відповідачем не надано.

Зменшуючи суму стягнення пені, суд керувався помилкою в розрахунках.

Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача про зменшення розміру пені на 90%, суд зазначив, що відсутність коштів не може бути підставою для звільнення від виконання зобов`язань; складне матеріальне становище відповідача не є винятковим випадком та підставою для уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором; сторони знаходяться в рівних економічних умовах та штрафні санкції є співрозмірними порівняно з допущеним відповідачем порушенням та його наслідками; відсутність будь-яких об`єктивних поважних причин невиконання відповідачем зобов`язань за договором; інфляційні процеси в Україні - зростання загального рівня цін і зниження купівельної спроможності гривні за період прострочення.

Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання рішення на 12 місяців, то суд зазначив, що заявником не наведено та не обґрунтовано жодних підстав та обставин, які дадуть можливість йому виконати рішення суду через 12 місяців; належних та достовірних доказів, в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України, які б свідчили про те, що рішення суду буде виконано в майбутньому, зокрема і, доказів на підтвердження надходження коштів, що дасть можливість погасити існуючий борг по закінченню строку відстрочення відповідачем до суду також не надано; відстрочка виконання рішення суду призведе до надання переваг відповідачу у порівнянні з позивачем за відсутності для цього підстав.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом рішення оскаржується в сумі пені, яка на думку апелянта має бути зменшена на 90%, тобто стягненню підлягатиме пеня у розмірі 98 128,88 грн. та частині відмови у відстроченні виконання рішення по справі строком на 12 (дванадцять) місяців

В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з частиною першою статті 269 Господарського процесуального кодексу України в апеляційному порядку не переглядається.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1029299,00 грн.

Встановивши факт порушення відповідачем зобов`язання за спірним договором, здійснивши перерахунок пені, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 981288,81грн.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи скаржника щодо наявнрсті підстав для зменшення її розміру на 90% з огляду на таке.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 ЦК України.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

На відповідача покладається обов`язок довести винятковість конкретного випадку та надати відповідні докази на підтвердження цього.

Посилання Відповідача на настання форс-мажорних обставин та критичний фінансовий стан, а також на зменшення надходжень грошових коштів від споживачів за надані послуги теплопостачання не є обставинами, які мають істотне значення під час вирішення судом питання щодо зменшення пені, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем не є погашеною та невиконання зобов`язання триває довгий час.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором розподілу природного газу виключає наявність виняткових випадків, які надають право суду застосувати положення ст. 551 ЦК України.

Доводи апелянта не є беззаперечними, а надані докази (баланс, звіт про фінансовий результат) не є належними доказами неплатоспроможності відповідача, оскільки реальний майновий стан та платоспроможність боржника має оцінюватися в сукупності з іншими доказами, зокрема, але не виключно, інформацією про всі розрахунки боржника: доказами відсутності руху коштів по банківських рахунках: доказами про відсутність майна або його недостатності для виконання зобов`язання перед позивачем та інше.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що сума дебіторської заборгованості перед відповідачем за 2023 рік зменшена більш ніж на 13 млн. грн.

Також у постанові від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19 Верховним Судом зазначено, що висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами, які несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) розміру заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондує обов`язок сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, вони були зумовлені винятковими обставинами.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі №904/3551/18.

У справі, що розглядається, відповідач не надав суду доказів в підтвердження винятковості тих обставин, за наявності яких є підстави для зменшення розміру пені за порушення строку виконання зобов`язання за спірним договором.

Щодо відстрочки виконання рішення суду строком на 12 місяців.

У рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013 визначено, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто, довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії §1 ст.6 Конвенції.

Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п.1 ст.6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява №22774/93, §74, ЄСПЛ 1999-V).

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, проте суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини на власний розсуд і визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих обставин та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано доказів, які б могли підтвердити виняткові обставини для задоволення заяви, оскільки показники, які зазначені у фінансовій звітності Боржника, є результатом його господарської діяльності, тому таке підприємство має самостійно нести відповідальність за неналежне планування своєї господарської діяльності та не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, передбачених законодавством України.

Наведені відповідачем обставини, не свідчать про неможливість виконання рішення суду у даній справі, а лише відображають поточну підприємницьку діяльність Заявника, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення.

Таким чином, підставою для відмови в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення є недоведення відповідачем належними та допустимими доказами наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Також необхідно зазначити, що складне фінансове становище відповідача не може бути безумовною підставою для надання відстрочки для виконання судового рішення.

При цьому, тривале невиконання рішення суду відповідачем призведе до порушення прав позивача.

Така позиція колегії суддів узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 15.03.2018 у справі № 910/8153/17, відповідно до якої: Складне фінансове становище ТОВ "ЕСУ", яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, а також у постанові Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 910/2376/18.

Дане твердження також знаходить своє відображення в практиці Європейського суду з прав людини (яка на підставі ч. 4 ст. 11 ГПК України використовується судом як джерело права), відповідно до якої відсутність грошових коштів не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань (Справа "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 (заява №59498/00), Справа "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року (заява № 18357/91) та інші).

У пункті 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплено принцип обов`язковості рішень суду, який не залежить від наявності чи відсутності у боржника коштів.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Звертаючись з апеляційною скаргою апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Жилсервіс-Дніпро" Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2024 у справі № 904/6509/23 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2024 у справі № 904/6509/23 залишити без змін.

Судові Комунального підприємства "Жилсервіс-Дніпро" Дніпровської міської ради за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27.06.2024.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд