ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2024м. ХарківСправа № 922/2523/22 (922/1482/24)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1
до Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод"
про стягнення коштів в межах справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод"
за участю сторін:

не з`явились,

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СПРАВИ ТА ДОВОДИ УЧАСНИКІВ.

До господарського суду надійшла справа №636/741/22 за підсудністю з Чугуївського міського суду Харківської області (суддя Карімов І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" про стягнення компенсації втрати частини доходів, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 11.12.2002 до 30.11.2020 працювала у відповідача і була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільнені позивача відповідачем не був проведений остаточний розрахунок, заборгованість по заробітній платі складала 45647,00 грн, яку заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 18.03.2021 по справі №636/3598/20 стягнуто з відповідача. В подальшому заборгованість із заробітної плати було виплачено, проте позивач просить стягнути компенсацію втрати частини доходів в зв`язку із затримкою виплати в сумі 5332,70 грн, середній заробіток за весь час період затримки розрахунку за період 01.07.2020 по 05.08.2021 в сумі 61859,88 грн, моральну шкоду в сумі 10000 грн, судовий збір в сумі 992,40 грн та 2000 грн правової допомоги.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 30.11.2022 року відкрито провадження.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 04.04.2024 клопотання представника позивача - адвоката Биченко Антона Олександровича про передачу справи до господарського суду - задоволено. Цивільну справу № 636/741/22 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Харківський підшипниковий завод» про стягнення компенсації втрати частини доходів ,середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільненні та моральної шкоди - передано до Господарського суду Харківської області, в провадженні якого перебуває господарська справа № 922/2523/22 про банкрутство ПАТ «Харківський підшипниковий завод».

26.04.2024 матеріали цивільної справи №636/741/22 надійшли до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.04.2024 р. приєднано справу №636/741/22 до справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» № 922/2523/22 для подальшого розгляду в межах справи про банкрутство, відкрито провадження та ухвалено розгляд справи здійснювати у спрощеному провадженні з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 30.05.2024 р.

30.05.2024 р. до суду від відповідача надійшов відзив (вх. №14004), в якому останній зазначає, що заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 сплачена повністю, розрахунок проведено 05.11.2021, що підтверджується довідкою №02/05/24-3 від 02.05.2024 р., яка додана до відзиву, щодо вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період квітень 2020 р. листопад 2020 р. у сумі 5332,70 грн., відповідач позовні вимоги в даній частині визнає частково в сумі 4824,28 грн., щодо вимог позивача з середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі у сумі 61 859,88 грн., відповідач позовні вимоги в даній частині визнає повністю, щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., відповідач проти даних вимог заперечує в повному обсязі, оскільки позивачем не надано жодного доказу наявності моральних страждань, на підставі яких підтверджується факт настання моральної шкоди (доказів свідків, актів медичного обстеження, тощо).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.06.2024 р. повідомлено сторін про те, що судове засідання призначене ухвалою від 30.04.2024 на 30.05.2024 не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Наступне судове засідання по суті відбудеться 20.06.2024 року.

20.06.2024 в судове засідання сторони не з`явились, поважні причини неявки суду не надали, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду позову по суті ухвалами суду від 30.04.2024 р. та 10.06.2024 р.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ВИСНОВОК СУДУ.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 працювала на Приватному акціонерному товаристві «Харківський підшипниковий завод» з 11.12.2002 по 01.12.2020, та згідно з наказом №270/19 від 30.11.2020 року останню було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

На момент звільнення ОСОБА_1 розмір заборгованості по заробітній платі становив 45647,00 грн.

18.03.2021 року Чугуївським міським судом Харківської області було винесено заочне рішення справа №636/3598/20 яким суд стягнув з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» (61089, Україна, м. Харків, пр. Індустріальний, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 45647 (сорок п`ять тисяч шістсот сорок сім) грн. 00 коп. без вирахування з цієї суми податків та обов`язкових платежів при її виплаті.

Відповідно до довідки відповідача №02/05/24-3 від 02.05.2024, остаточний розрахунок з ОСОБА_1 було проведено 05.11.2021 року. Станом на 02.05.2024 заборгованості із заробітної плати не має.

В подальшому позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків іх виплати у розмірі 5332,70 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 61589,88 коп. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, суд зазначає наступне.

Позивачем був проведений розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати, згідно з яким розмір компенсації становить 5332,70 грн, з якого: квітень 2020 - 807,69 грн, травень 2020 - 498,91 грн, червень 2020 - 751,87 грн, липень 2020 - 649,94 грн, серпень 2020 - 662,51 грн, вересень 2020 - 841,00 грн, жовтень 2020 - 562,36 грн, листопад 2020 - 558,42 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Розрахунок компенсації частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року "Порядок проведення компенсації громадянам частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати" (надалі по тексту "Порядок").

Згідно п.2 Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Пунктом 3 Порядку визначено, що заробітна плата підлягає компенсації.

Згідно п.4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці за який виплачується дохід по розрахунку не включаються. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Відповідно до викладених вище положень закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідачем надана довідка №02/05/24-1 від 02.05.2024 р., відповідно до якої вимоги щодо компенсації втрати частини доходів визнаються частково на суму 4824,28 грн, що підтверджено відповідним розрахунком.

З урахуванням довідки відповідача розрахунка компенсації втрати частини доходів, судом здійснено розрахунок компенсації втрати частини доходів, який складає 4824,28 грн, а саме:

квітень 2020 - 6440,47 грн х 0,099 (приріст індексу споживчих цін, розрахований за період невиплати грошового доходу) : 100 = 637,61 грн,

травень 2020 (заборгованість виплачена у вересні 2021) - 3559,53 грн х 0,096 : 100 = 341,71 грн,

травень 2020 (заборгованість виплачена у жовтні 2021) - 633,03 х 0,109 : 100 = 69,00 грн,

червень 2020 (заборгованість виплачена у жовтні 2021) - 6426,28 х 0,107 : 100 = 687,61 грн,

липень 2020 (заборгованість виплачена у жовтні 2021) - 5284,03 х 0,113 : 100 = 597,10 грн,

серпень 2020 (заборгованість виплачена у жовтні 2021) - 5258,00 х 0,116 :100 = 609,93 грн,

вересень 2020 (заборгованість виплачена у жовтні 2021) - 7008,35 х 0,110 : 100 = 770,92 грн.

жовтень 2020 (заборгованість виплачена у жовтні 2021) - 1037,31 х 0,099 : 100 =102,69 грн,

жовтень 2020 (заборгованість виплачена у листопад 2021) - 4121,93 х 0,109 : 100 = 449,29 грн.

листопад 2020 (заборгованість виплачена у листопад 2021) - 5878,07 х 0,095 : 100 = 558,42 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає правомірним здійснити нарахування компенсації за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 4824,28 грн, в іншій частині заявлених вимог в сумі 508,42 грн відмовити, як необґрунтовано нарахованих.

Щодо стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Так, згідно статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами у сфері державного і договірного регулювання оплати праці, визначено Законом України "Про оплату праці".

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

За приписами ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування. Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Враховуючи приписи статті 117 КЗпП України, законодавцем імперативно встановлено обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та, при наявності спору, визначення розміру відшкодування за час затримки покладено на орган, який виносить рішення по суті спору.

Матеріалами справи підтверджується, що в день звільнення (01.12.2020) заробітна плата не була виплачена, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який на час ухвалення рішення позивачу не виплачений, іншого суду не доведено.

Суд зауважує, що Верховний Суд надаючи оцінку застосуванню положень статті 117 КЗпП неодноразово наголошував на обов`язку визначення розміру середнього заробітку за час затримки органом, який виносить рішення по суті спору, зокрема у постановах від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19, від 26.11.2020 у справі № 520/1365/2020, від 29.11.2021 у справі № 120/313/20-а та інш.

Так, у постанові від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19 Верховний Суд констатував, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, встановивши право позивача для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд повинен визначити розмір такої виплати.

Середній заробіток працівника, відповідно до статті 27 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці", визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно абзацу 3 пункту 2 розділу II Порядку № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком; середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох, місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів/(годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У цій справі судом встановлено, що позивачка була звільнена з посади 01.12.2020.

Таким чином, за правилами пункту 2 розділу II Порядку № 100, при визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку врахуванню підлягають виплати за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем самостійно розраховано суму середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 61859,88 грн, з чим погодився відповідач.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що нарахована сума середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 61859,88 грн підлягає стягненню з відповідача.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом частини четвертої статті 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У той же час, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами завдання відповідачем моральної шкоди, яка призвела до погіршення або позбавлення можливості реалізації позивачем своїх звичок і бажань, крім того позивачка не надала доказів того, що саме вона утримує сім`ю, як було зазначено позивачкою в обґрунтуванні вимоги про стягнення моральної шкоди, також матеріали справи не містять довідок чи виписок з амбулаторної картки хворого, які б підтверджували негативні наслідки які відобразились на її психічному та емоційному стані, зокрема те, що позивачка втрати сон, стала знервованою та дратівливою, та знаходиться у стані нервового стресу.

Враховуючи те, що вимоги позову в цій частині не обґрунтовані належним чином та не доведені жодними доказами, суд дійшов висновку в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 10000,00 грн моральної шкоди відмовити.

Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України). Таким чином, за правилами статті 74 ГПК України розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатів, пов`язаних з підготовкою до розгляду справи у судовому засіданні, має бути відображений в детальному описі робіт (наданих послуг), має бути доведений та документально обґрунтований.

Суд зазначає, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що в матеріалах справи міститься лише свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК № 000917 від 02.05.2018 року, та ордер на надання правничої правової допомоги серії СА за №1008585 від 31.01.2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Биченко А.О.

Інших доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем документально не підтверджено та не доведено понесення ним витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката не є обґрунтованими, у зв`язку з чим, суд відмовляє у покладені на відповідача вказаних витрат.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до ч. 2 статті 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення компенсації втрати частини доходів в зв`язку із затримкою виплати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід бюджету судовий збір у розмірі 2739,31 грн.

А судовий збір, сплачений позивачем за вимогу про стягнення середнього заробітку, враховуючи задоволення позову в цій частині, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 992,40 грн.

Керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 13, 14, 74, 76-78, 86, 129, 232, 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" (61089, м. Харків, пр. Індустріальний, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ), компенсацію втрати частини доходів в зв`язку із затримкою виплати в сумі 4824,28 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі у сумі 61859,88 грн, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при їх виплаті, витрати по сплаті судового збору у сумі 992,40 грн. Всього на суму 67676,56 грн.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" (61089, м. Харків, пр. Індустріальний, 3, ) в дохід державного бюджету України (одержувач коштів: Головне управління казначейства у м. Києві, , рахунок UA0026001, банк одержувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) 2739,31 грн судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позовних вимог - відмовити.

5. Рішення направити позивачу, відповідачу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "25" червня 2024 р.

Суддя С.В. Міньковський