ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2024 року м.Дніпро Справа № 904/3984/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Іванова О.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Компанія "Дніпро" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2023 (суддя Назаренко Н.Г.) у справі №904/3984/23

за позовом Приватного акціонерного товариства "Компанія "Дніпро", м.Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Щербини Віктора Миколайовича, смт. Васильківка, Дніпропетровська область

про відшкодування збитків у розмірі 120 110, 43 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Приватне акціонерне товариство "Компанія "Дніпро" (далі позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Щербини Віктора Миколайовича (далі відповідач) про стягнення збитків у розмірі 120 110,43 грн., у якості відшкодування майнової шкоди, спричиненої пожежею. В заяві про зміну предмету позову від 18.09.2023 позивач доповнив позовні вимоги та просив додатково стягнути заборгованість по орендній платі в розмірі 8 750,00 грн., яка з урахуванням індексу інфляції складає 10 151,50 грн., 3% річних від суми заборгованості за період прострочення платежу становить 394,08 грн., неустойку за порушення зобов`язання із своєчасного повернення предмету оренди в розмірі 8 750,00 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2023 у справі №904/3984/23 в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи оспорюване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами не доведено вину відповідача у завданні шкоди позивачу, а тому підстави для застосування цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, передбачені ст.1166 ЦК України, відсутні. Пошкодження об`єкта оренди внаслідок пожежі, за яку відповідач не відповідає унеможливило його використання з серпня 2020 по теперішній час. Відповідно, у останнього відсутній обов`язок як з оплати оренди за користування спірним майном так і зі сплати інфляційних та 3% річних, нарахованих позивачем на суму орендної плати. Оскільки договір оренди нерухомого майна № 70 від 01.08.2019 є продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, відсутні підстави для нарахування неустойки за не своєчасне повернення майна з оренди в розмірі 8 750,00 грн за період 01.10.2020р. по 01.09.2023р..

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Компанія "Дніпро" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційну скаргу обґрунтовано наступним:

По-перше, щодо позовної вимоги про відшкодування збитків у розмірі 120 110,43 грн. Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні зазначеної вимоги з огляду на недоведеність позивачем вини відповідача у завданні шкоди. Однак, зазначений висновок не ґрунтується на наявних обставинах справи, а також є таким, що постановлений з порушенням норм діючого законодавства, а саме судом не вірно застосовано норми ст. 614, 1166 ЦК України.

Відповідач не виконав умови Договору оренди нерухомого майна №70 від 01.08.2019 року та своєю бездіяльністю, яка полягала у нездійсненні заходів пожежної безпеки, незабезпеченні збереження майна, нездійсненні капітального та поточного ремонту орендованого Майна не повернув Позивачу орендоване майно у належному стані, чим спричинив Позивачу матеріальну шкоду у вигляді збитків.

Законодавцем встановлена презумпція вини заподіювана шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини. Натомість, Відповідач не надав жодних доказів, які б однозначно спростовували факт вини Відповідача.

Фактично суд першої інстанції припустився помилки, покладаючи обов`язок доведення вини Відповідача у скоєнні шкоди на Позивача, та не врахував відсутності будь-яких доказів, які б спростовували вину Відповідача у порушенні зобов`язань щодо збереження майна, здійснення заходів протипожежної безпеки, повернення майна Орендодавцю у первісному стані та інші умови договору.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за орендною платою. Орендар відповідно до умов Договору оренди був зобов`язаний здійснити поточний ремонт орендованого приміщення, яке було пошкоджено в результаті пожежі та по закінченні строку Договору оренди -30.07.2020 року повернути орендоване майно за актом приймання -передачі майна у стані, не гіршому, ніж був йому переданий з урахуванням нормального зносу.

Зазначені зобов`язання Орендар не виконав, чим порушив умови Договору, у тому числі й щодо сплати орендної плати за користування нежитловим приміщенням.

Сторони Договору оренди у письмовій формі досягли умов, які були визначені на їх власний розсуд, які не протирічать діючому законодавству та підлягають виконанню Сторонами, у тому числі й пені зобов`язання Орендаря щодо забезпечення збереження майна, здійснення ремонту орендованих приміщень та повернення на актом приймання-передачі майна у відповідному стані, сплати орендної плати за весь час дії договору оренди до його повернення за актом приймання-передачі майна відповідно до розрахунку, що було додано до матеріалів заяви про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Компанія «Дніпро» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2023 у справі №904/3984/23 та зазначає, що вона не підлягає задоволенню, так як судом першої інстанції оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2023 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді Чус О.В., Іванов О.Г.

Ухвалою суду від 15.12.2023 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи №904/3984/23. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/3984/23.

22.12.2023 до Центрального апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 904/3984/23.

Ухвалою суду від 19.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Компанія "Дніпро" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2023 у справі №904/3984/23. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Приватне акціонерне товариство "Компанія "Дніпро" є власником нерухомого майна, розташованого за адресою: с.Васильківка, пров. Парковий,4, 1-й поверх на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія ЯЯЯ № 924730 від 27.02.2007, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13718565, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 118424722 від 26.03.2018.

Між ПрАТ Компанія Дніпро (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Щербиною Віктором Миколайовичем (Орендар), був укладений Договір оренди нерухомого майна № 70 від 01.08.2019 (далі - Договір), відповідно до якого Орендарю було передано у строкове платне користування (оренду) нежитлове приміщення загальною площею 11,1 кв.м., розташоване за адресою: с.Васильківка, пров. Парковий,4, 1-й поверх. (п. 1.1. договору).

Зазначений Договір було укладено строком по 30 липня 2020 року. (п. 8.1. договору)

Відповідно до п.2.2. Договору на протязі трьох календарних днів з моменту припинення дії цього Договору Орендар повинен повернути Приміщення Орендодавцю. Повернення Приміщення Орендодавцю оформлюється Актом приймання-передачі майна, який підписується Сторонами.

Відповідно до п.3.1. Договору оренди нарахування орендної плати починається з дати підписання цього Договору Сторонами і закінчується датою підписання Акту приймання-передачі майна при поверненні Приміщення Орендарем згідно пп.2.2. Договору.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що Орендна плата за Приміщення складається з:

- плати за використання Орендарем Приміщення;

- оплати (відшкодування) витрат на комунальні послуги.

Розмір орендної плати згідно пп.3.3. Договору , становить 22,523 грн. (в тому числі ПДВ) за 1 кв.м. орендованої загальної площі приміщення за місяць. Загальна сума місячної плати за використання орендарем приміщення згідно з п.п. 3.2.1 договору складає 250,00 грн., в тому числі ПДВ-41,67 грн.

У відповідності до п. 3.5. договору орендна плата за договором вноситься орендарем у грошовій формі. Орендна плата згідно п.п. 3.2.1. договору сплачується орендарем щомісячно авансом за весь наступний місяць не пізніше 25 числа попереднього місяця. Орендна платат згідно пп. 3.2.2 договору сплачується орендарем щомісячно, на протязі 5 робочих днів з моменту отримання відповідного рахунку від орендодавця.

Відповідно до п.6.1.3. Договору до обов`язків Орендаря відноситься забезпечення збереження орендованого Майна, запобігання його пошкодженню і псуванню, здійснення заходів протипожежної безпеки. Окрім того, відповідно до п.6.1.6. Орендар несе відповідальність за пожежну безпеку та виконання санітарних норм орендованих Приміщень згідно діючого законодавства України.

Відповідно до п.6.1.8. за несвоєчасне повернення майна після припинення дії договору Орендар виплачує Орендодавцю штраф у розмірі 0,1% вартості приміщення на час його повернення за кожен день прострочки та вносить орендну плату за використання приміщення після припинення даного Договору.

Пунктом 8.6 договору передбачено, що чинність цього договору припиняється внаслідок:

- закінчення строку, за який його було укладено;

- загибелі орендованого майна.

Згідно акту приймання-передачі майна від 01.08.2019 орендодавець передав ,а орендар прийняв в оренду наступне майно нежитлове приміщення загальною площею 11,1 кв.м., розташоване за адресою: с.Васильківка, пров. Парковий,4, 1-й поверх.

Додатковою угодою № 1 від 31.03.2020 сторони погодили викласти п. 3.2.1. договору в наступній редакції: Розмір орендної плати згідно пп.3.2.1. Договору в період з 01.04.2020 по 31.04.2020, становить 11,262 грн. (в тому числі ПДВ) за 1 кв.м. орендованої загальної площі приміщення за місяць. Загальна сума місячної плати за використання орендарем приміщення згідно з п.п. 3.2.1 договору складає 125,00 грн., в тому числі ПДВ-25,00 грн.

26 липня 2020 року в приміщенні, орендованому фізичною особою-підприємцем Щербиною Віктором Миколайовичем (Орендар) за адресою: с.Васильківка, пров. Парковий,4, 1-й поверх виникла пожежа, що підтверджується Актом про пожежу від 26.07.2020.

Відповідно до зазначеного документу пожежею пошкоджено приміщення офісів, коридору, що належать ПрАТ Компанія Дніпро, у тому числі - орендованого приміщення №14 за Договором оренди нерухомого майна № 70 від 01.08.2019, а саме: стіни, електропроводка, підлога, електрокабелі та ін.

Вказаний акт підписано фізичною особою Щербиною В.М., а також начальником Васильківського підрозділу ПрАТ Компанія Дніпро без зауважень. Акт є чинним, ніким не оспорювався.

Відповідно до висновку експерту № 19/104-11/2/121 від 06.01.2021 судової пожежно -технічної експертизи, зроблений висновок про те, що осередок виникнення пожежі за адресою: с.Васильківка, пров. Парковий,4 знаходиться на першому поверсі, в правому куті кабінету № 14, з центром на відстані 1,5 метри від правої стіни та на відстані 1 метр від стіни, розташованої навпроти входу в приміщення, тобто в приміщенні, орендованому ФОП Щербина В.М.

З метою визначення обсягу витрат, Позивач замовив Дефектний акт та кошторис витрат на відновлення пошкоджених пожежею приміщень від 21.06.2023. Зазначений Дефектний акт на замовлення Позивача складений Приватним підприємством МАЙСТЕР-55. Відповідно до зазначених документів вартість ремонтних робіт та матеріалів для поточного ремонту (відновлення після пожежі) приміщень №13, №14, №2, розташованих на 1 поверсі нежитлової адміністративної будівлі, розташованої за адресою: с.Васильківка, пров. Парковий,4, 1-й поверх складає 120 110,43 грн.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

З урахуванням доводів і вимоги апеляційної скарги, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції стосовно того, що між ПрАТ Компанія Дніпро та фізичною особою-підприємцем Щербиною Віктором Миколайовичем укладений Договір оренди нерухомого майна № 70 від 01.08.2019р. (далі за текстом Договір № 70 від 01.082019р.), відповідно до умов п.8.1 якого його укладено строком з 01.08.2019 по 30.07.2020 включно; що 26.07.2020 в орендованому приміщенні виникла пожежа, що підтверджується Актом про пожежу від 26.07.2020.

Виходячи з принципу судочинства jura novit curia - "суд знає закони", неправильна юридична кваліфікація сторонами спору спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, відтак при розгляді цієї справи суди попередніх інстанцій мали самостійно перевірити доводи сторін щодо застосування закону, який регулює спірні правовідносини та надати правильну правову кваліфікацію цим відносинам і зобов`язанням сторін (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц та від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 905/2419/18).

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України:

1. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

2. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

3. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Пунктом 8.6 Договору № 70 від 01.082019р передбачено, що чинність цього договору припиняється внаслідок:

- закінчення строку, за який його було укладено;

- загибелі орендованого майна.

Відповідно до п.8.3 Договору № 70 від 01.082019, зміни і доповнення або розірвання Договору допускаються за взаємної згоди сторін та оформлюються Додатковими угодами до Договору, які підписуються Сторонами та є невід`ємним и частинами Договору. Зміни та доповнення, що пропонується внести , розглядаються протягом 14 календарних днів з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день стоку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначається відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день

З урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження укладання Додаткових угод щодо змін умов договору в частині його продовження після 30.07.2020р. Договір № 70 від 01.08.2019р. є припиненим з 31.07.2020р..

Предметом позовних вимог є матеріально правова вимога позивача про стягнення з відповідача збитків.

Частинами першою та другою статті 1166 Цивільного кодексу України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові:

- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що невідворотно спричинила шкоду;

- вину заподіювача шкоди.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша, третя статті 74 Господарського процесуального кодексу України України).

Отже, при зверненні з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Водночас зі змісту частини другої статті 1166 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Відповідний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №753/7281/15-ц. Тому спростування цієї вини є процесуальним обов`язком її заподіювача.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення судової пожежно-технічної експертизи ( висновок експерта від 06.01.2021 № 19/104-11/2/121 (а.с. 17)) встановити причину виникнення пожежі не видається можливим.

Щодо можливих версій виникнення пожежі, а саме виникнення горіння внаслідок занесення стороннього джерела запалювання до осередку пожежі або виникнення пожежі внаслідок дії теплових проявів електричної енергії (коротке замикання, виникнення великих перехідних опорів, струмові перевантаження), судовим експертом зроблено висновок, що вони є вірогідними, бо в результаті проведення експертизи свого підтвердження або спростування не знайшли.

16.03.2021 слідчим відділення поліції №1 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження (а.с. 161), відкритого за фактом пошкодження приміщення, що належить ПрАТ «Компанія «Дніпро» за адресою пров. Парковий, 4, сел. Васильківка, Синельниківського району, Дніпропетровської області, за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку, що докази надані відповідачем на підтвердження відсутності його вини в заподіянні збитків є більш вірогідними, ніж , побудовані на цитуванні правових висновків Верховного Суду декларативні доводи апелянта про беззаперечність вини відповідача у заподіянні збитків.

Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги в частині того, що: « … Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювана шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його впни.

Натомість, Відповідач не надав жодних доказів, які б однозначно спростовували факт вини Відповідача.

Так, Відповідач посилається на висновок судової пожежно-технічної експертизи від 06.01.2021 року, яка в описовій частині визнає вирогітність двох версій причин пожежі: внаслідок аварійних режимів роботи електромережі, та внаслідок занесення стороннього джерела запалювання до осередку пожежі.

В той же час, відповідно до Висновків вищезазначеної експертизи чітко зазначено:

1. осередок пожежі міститься в правому куті кабінету № 14 за адресою: пров. Парковий,4 сел.Васильківка (тобто кабінет, який був орендований Відповідачем за Договором оренди);

2. Причину виникнення пожежі встановити не видається можливим.

Таким чином, зазначений доказ підтверджує факт виникнення пожежі саме у приміщенні Орендаря, однак не спростовує Вини Відповідача у незабезпеченні протипожежної безпеки, оскільки не підтверджує факт виникнення пожежі з боку третіх осіб.

В той же час відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за подією, а саме: пожежею, що відбулася за адресою: пров. Парковий,4 сел.Васильківка 26.07.2020 року та спричинила майнову шкоду було порушено кримінальну справу № 0000254 за ст. 270 ч.І КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за порушення правил/вимог пожежної безпеки, відповідальність за дотримання та забезпечення якої покладалося умовами Договору оренди на Відповідача. Іншої кваліфікацїї/перекваліфікації зазначених обставин не проводилося.

Відповідач у Відзиві посилається на норми ст. 614 ЦК України, відповідно до якої особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. В той же час п.6.1.6. Договору Оренди встановлено, що Орендар безумовно несе відповідальність за пожежну безпеку орендованих приміщень.

ч.1,2 ст.614 ЦК України встановлює, що особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Від сутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Звертаємо увагу суду, що Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у виникненні пожежі, хоча це його процесуальний обов`язок, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція заподіювана шкоди.

Зазначена позиція чітко викладена у Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду справі № № 753/7281/15-ц, яка визначає наступне: «Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювана шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпиія не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимогстатті 1166 ЦК України покладено на відповідача.

Зважаючи на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій, покладаючи обов`язок доведення вини відповідача на позивача, не врахували вказаних норм матеріального права та не звернули уваги на те, що законодавець в деліктних зобов`язаннях закріпив презумпцію вини заподіювана шкоди і доведення відсутності вини у спричиненні шкоди поклав на нього (відповідача в справі), та дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.»

Фактично суд першої інстанції припустився цієї ж помилки, покладаючи обов`язок доведення вини Відповідача у скоєнні шкоди на Позивача, та не врахував відсутності будь-яких доказів, які б спростовували вину Відповідача у порушенні зобов`язань щодо збереження майна, здійснення заходів протипожежної безпеки, повернення майна Орендодавцю у первісному стані та інші умови договору…».

За загальним правилом про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди (збитків) - деліктну відповідальність, що визначено та випливає із положень статті 1166 ЦК України, юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, а тому для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно ч. 4 ст. 74 ГПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині того, що: «…Відповідно до висновку експерту № 19/104-11/2/121 від 06.01.2021 року (Додаток 7до матеріалів Позовної заяви) судової пожежно-технічної експертизи, зроблений висновок про те, що осередок виникнення пожежі за адресою: с.Васильківка, пров. Парковий,4 знаходиться на першому поверсі, в правому куті кабінету № 14, з центром на відстані 1,5 метри від правої стіни та на відстані 1 метр від стіни, розташованої навпроти входу в приміщення, тобто в приміщенні, орендованому ФОП Щербина В.М.

Щодо визначення причин пожежі, судовою експертизою зазначено, що встановити причину виникнення пожежі не видається можливим. В той же час, у постанові про призначення судової експертизи зазначено, що пожежа сталася у зв`язку із порушенням встановлених законодавством вимог пожежної безпеки (арк.1 Висновку експерта). Окрім того, Експертом встановлено, що версія виникнення пожежі внаслідок дії теплових проявів електричної енергії (коротке замикання, виникнення великих перехідних опорів, струмові перевантаження) є вірогідною. Також, обставини пожежі та свідчення про проведення ремонтних робіт об`єктів електрозабезпечення у кабінеті №14, що передувала пожежі викладені у заяві свідка ОСОБА_1 від 17.07.2023 (Додаток8до матеріалів Позовної заяви).

З метою визначення обсягу витрат, які ПрАТ «Компанія «Дніпро» мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) Позивач замовив Дефектний акт та кошторис витрат на відновлення пошкоджених пожежею приміщень від 21.06.2023 року (Додаток 9до матеріалів Позовної заяви). Зазначений Дефектний акт на замовлення Позивача складений Приватним підприємством «МАЙСТЕР-55», , основним видом економічної діяльності якого є будівництво житлових та нежитлових будівель, штукатурні, малярні роботи та ін. Відповідно до зазначених документів вартість ремонтних робіт та матеріалів для поточного ремонту (відновлення після пожежі) приміщень №13, №14, №2, розташованих на І поверсі нежитлової адміністративної будівлі, розташованої за адресою: с.Васильківка, пров. Парковий,4, 1-й поверх складає 120 110,43 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Умовами Договору (п.7.2.) передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Договором оренди нерухомого майна №70 від 01.08.2019 року встановлені обов`язки Орендаря:

Забезпечити збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню (п.6.1.3.);

Здійснювати капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого Майна (6.1.4);

Повернути орендоване майно у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду (з урахуванням нормального зносу) (6.1.67);

Здійснювати заходи протипожежної безпеки (6.1.3.).

Нести відповідальність за пожежну безпеку (6.1.6.).

Відповідно до ст.2 Кодексу цивільного захисту пожежна безпека - відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю

Системи пожежної безпеки - це комплекс організаційних заходів і технічних засобів, спрямованих на запобігання пожежі та збитків від неї.

Відповідно до ГОСТ 12.1.004-91 пожежна безпека об`єкта повинна забезпечуватися системою запобігання пожежі, системою протипожежного захисту і системою організаційно-технічних заходів.

Відповідно до Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України 30.12.2014 № 1417 пожежна безпека повинна забезпечуватися шляхом проведення організаційних заходів та технічних засобів, спрямованих на запобігання пожежам, забезпечення безпеки людей, зниження можливих майнових втрат і зменшення негативних екологічних наслідків у разі їх виникнення, створення умов для успішного гасіння пожеж.

Відповідач не виконав умови Договору оренди нерухомого майна №70 від 01.08.2019 року та своєю бездіяльністю, яка полягала у нездійсненні заходів пожежної безпеки, незабезпеченні збереження майна, нездійсненні капітального та поточного ремонту орендованого Майна не повернув Позивачу орендоване майно у належному стані, чим спричинив Позивачу матеріальну шкоду у вигляді збитків.

Статтею 1166 ЦК України, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювана шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його впни.

Натомість, Відповідач не надав жодних доказів, які б однозначно спростовували факт вини Відповідача.

Так, Відповідач посилається на висновок судової пожежно-технічної експертизи від 06.01.2021 року, яка в описовій частині визнає вирогітність двох версій причин пожежі: внаслідок аварійних режимів роботи електромережі, та внаслідок занесення стороннього джерела запалювання до осередку пожежі.

В той же час, відповідно до Висновків вищезазначеної експертизи чітко зазначено:

1.осередок пожежі міститься в правому куті кабінету № 14 за адресою: пров. Парковий,4 сел.Васильківка (тобто кабінет, який був орендований Відповідачем за Договором оренди);

2.Причину виникнення пожежі встановити не видається можливим.

Таким чином, зазначений доказ підтверджує факт виникнення пожежі саме у приміщенні Орендаря, однак не спростовує Вини Відповідача у незабезпеченні протипожежної безпеки, оскільки не підтверджує факт виникнення пожежі з боку третіх осіб.

В той же час відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за подією, а саме: пожежею, що відбулася за адресою: пров. Парковий,4 сел.Васильківка 26.07.2020 року та спричинила майнову шкоду було порушено кримінальну справу № 0000254 за ст. 270 ч.І КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за порушення правил/вимог пожежної безпеки, відповідальність за дотримання та забезпечення якої покладалося умовами Договору оренди на Відповідача. Іншої кваліфікацїї/перекваліфікації зазначених обставин не проводилося.

Відповідач у Відзиві посилається на норми ст. 614 ЦК України, відповідно до якої особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. В той же час п.6.1.6. Договору Оренди встановлено, що Орендар безумовно несе відповідальність за пожежну безпеку орендованих приміщень.

ч.1,2 ст.614 ЦК України встановлює, що особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Від сутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання…».

З урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки місцевого господарського суду про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності з відшкодування збитків у вказаній позивачем сумі.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

За своєю юридичною природою укладений між сторонами договір є договором найму (оренди).

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною першою статті 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 763 Цивільного кодексу України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (стаття 764 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що оскільки приміщення відповідач за актом приймання-передачі не повернув, жодної заяви про припинення дії спірного договору сторонами не заявлялось, договір оренди є продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Відповідно, у позивача є право на нарахування відповідачу орендної плати за договором оренди.

Згідно зі статтею 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частин 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

При цьому, необхідно звернути увагу, що в частині 6 статті 762 Цивільного кодексу України відсутній вичерпний перелік обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження.

Подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 910/14244/20, від 14.06.2022 у справі № 910/3536/21, від 07.06.2022 у справі № 922/1010/21, від 20.10.2021 у справі № 911/3067/20.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16 зазначила, що підставою для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством. Подібний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 910/14244/20.

Отже, для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Тобто наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини. Подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 910/14244/20, від 07.06.2022 у справі № 922/1010/21, від 07.12.2022 у справі № 911/1064/21.

Таким чином, підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає, зокрема, об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо.

Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі наведеної правової норми він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати. Подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 910/14244/20, від 07.12.2022 у справі № 911/1064/21.

Матеріалами справи пітдверджено, що орендоване приміщення пошкоджено внаслідок пожежі, причину якої в ході проведення відповідної експертизи встановити не вдалося, та потребує відновлення, що підтверджено Дефектним актом від 21.06.2023 (а.с. 23). Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовного того, що у відповідача відсутній обов`язок як з оплати оренди за користування орендованим майном так і зі сплати інфляційних та 3% річних, нарахованих позивачем на суму орендної плати.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення Договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення Договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Разом з тим, регулятивна норма статті 762 ЦК України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини другої статті 785 ЦК України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Як зазначено вище, договір оренди нерухомого майна № 70 від 01.08.2019 є продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Відповідно підстави для нарахування неустойки за не своєчасне повернення майна з оренди відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права. З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2023 у справі №904/3984/23 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Компанія "Дніпро" на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Компанія "Дніпро" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2023 у справі №904/3984/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2023 у справі №904/3984/23 залишити без змін

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Чус