ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"17" червня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/3921/21 (922/1371/22)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохоров С.А.

при секретарі судового засідання Кончаренко В.Ю.

за участю:

представника прокуратури - Клейн Л.В.

представника Харківської міської ради - не з`явився

розпорядника майна - Венська О.О. в режимі відеоконференції

боржника - Третьякова Н.Ю.

ініціюючого кредитора - Лебідь О.П. в режимі відеоконференції

представника ТОВ "Метінком" - Камінська А.А. в режимі відеоконференції

розглянувши заяву ТОВ "МЕТІНКОМ" (вх. №11643 від 12.10.2022) з грошовими вимогами до боржника у справі

за заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Олівіт"
про визнання банкрутом Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва"

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.09.2022 року у справі №922/3921/21 (922/1371/22), зокрема, відкрито провадження у справі про банкрутство Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва", ; визнано розмір вимог ініціюючого кредитора - ТОВ "Олівіт", у загальному розмірі 844682,24 грн. (761372,24 грн. - основний борг; 24810,00 грн. - судовий збір за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у даній справі та 58500,00 грн. - витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи (авансовий платіж згідно ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства); введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, який передбачає зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію; протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків - Москва", , арбітражного керуючого Венську Оксану Олександрівну (свідоцтво № 174 від 24.04.13, адреса: 49000, м. Дніпро, а/с 162) та встановлено розмір оплати послуг арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків - Москва" у розмірі трьох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень; здійснено офіційне оприлюднення на офіційному веб-сайті повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника - Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків - Москва", , із зазначенням повного найменування боржника, його поштової адреси, банківських реквізитів, найменування та адреси господарського суду, номера справи, відомостей про розпорядника майна, граничного строку подання заяв конкурсних кредиторів з вимогами до боржника; встановлено строк подання розпорядником майна до господарського суду відомостей про результати розгляду вимог кредиторів до 13.10.2022 року; встановлено строк проведення розпорядником майна інвентаризації майна боржника до 13.10.2022 року; вчинено інші процесуальні дії.

16.09.2022 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство № 69258.

Постановою Верховного Суду від 23.05.2023 касаційну скаргу Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків-Москва" залишено без задоволення. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.02.2023 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.09.2022 у справі № 922/3921/21 (922/1371/22) залишено без змін.

На адресу господарського суду після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про визнання банкрутом надійшла заява ТОВ "Метінком" (вх.№ 11643 від "12" жовтня 2022 року) з грошовими вимогами до боржника Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" в сумі 214 159 200,00 грн та 4540,00 грн. судового збору.

Відповідною ухвалою суду від 03.07.2023 року вказана заява прийнята судом та призначена до розгляду в попередньому судовому засіданні.

Розпорядником майна було подано до суду повідомлення про розгляд грошових вимог ТОВ "Метінком" (вх. №12766/22 від 28.10.2022) відповідно до якого грошові вимоги, що були заявлені ТОВ "Метінком" визнані розпорядником майна в повному обсязі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2024, для розгляду справи № 922/3921/21 (922/1371/22) визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.01.2024 прийнято до провадження справу №922/3921/21 (922/1371/22).

При розгляді заяви ТОВ "Метінком" (вх.№ 11643 від "12" жовтня 2022 року) з грошовими вимогами до боржника Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" судом було встановлено наступне.

Боржник надав суду:

- заперечення на вимоги ТОВ "Метінком" (вх. №17605 від 06.07.2023) в яких він просить суд зупинити провадження по справі в частині розгляду грошових вимог кредитора - ТОВ "Метінком" до набрання законної сили судовим рішенням у справі №922/4727/21, витребувати від Оболонського районного суду міста Києва, копію вироку у справі №2605/7851/12, витребувати у ТОВ "Метінком" оригінал договору уступки права вимоги від 02.12.2012, в порядку ст. 90 ГПК України поставити керівнику ТОВ "Метінком" питання, викликати та допитати в засіданні ОСОБА_1 , призначити у справі судову почеркознавчу експертизи договору позики від 26.09.2011, відмовити в задоволенні заяви ТОВ "Метінком" про визнання кредиторських вимог та матеріали заяви направити до правоохоронних органів.

- клопотання (вх. №20686 від 04.06.2023) в якому ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" просить врахувати при розгляді заяви ТОВ "Метінком" правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04.07.2023 у справі №570/3891/14, та відмовити в задоволенні заяви ТОВ "Метінком" про визнання кредиторських вимог.

- додаткові заперечення (вх. №29889 від 02.11.2023) в яких він просить суд застосувати до грошових вимог ТОВ "Метінком" наслідки пропуску строків позовної давності.

- клопотання (вх. №29884 від 02.11.2023) про витребування від приватного нотаріуса Гаража Н.П. інформації.

- клопотання (вх. №29892 від 02.11.2023) про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи договору позики від 26.09.2011, яке було подано в уточненій редакції (вх. №29891 від 02.11.2023) та в якій боржник просить призначити експертизу договорів цесії від 02.02.2012, договору позики від 26.09.2011, договору поруки від 26.09.2011 та договору уступки права вимоги від за договором поруки.

04.08.2023 ТОВ "Метінком" подано до суду відповідь на заперечення боржника (вх. № 20747) на заяву ТОВ "Метінком" (вх. № 11643 від "12" жовтня 2022 року) з грошовими вимогами до боржника в якій ТОВ "Метінком" просить суд долучити до матеріалів справи подану відповідь, відмовити у розгляді вимог, викладених у пунктах 1-6 заперечень ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" у справі №922/3921/21 (922/1371/22); заяву ТОВ "Метінком" про визнання грошових вимог до ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" в розмірі 8000000,00 доларів США, що еквівалентно національній валюті України за курсом НБУ 292480000,00 грн підтримує та просить задовольнити.

Вирішуючи клопотання боржника, які заявлені ним в його запереченнях на заяву ТОВ "Метінком", суд зазначає, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

Суд зазначає, що частиною 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Так, в межах справи про банкрутство Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" судом розглядається справа №922/3921/21 (922/4727/21) за позовною заявою Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" до ТОВ "Метінком" про визнання недійсним договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012, укладеного між громадянином Російської Федерації ОСОБА_2 та ТОВ "Метінком", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., реєстровий номер 217.

В судовому засіданні з розгляду зазначеної справи, яке відбулося 27.05.2024, представником відповідача були надані суду для огляду оригінал витребуваного судом договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012, укладений між громадянином Російської Федерації ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінком», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., реєстровий номер 217.

Крім того, представником ТОВ "Метінком" в цьому засіданні були надані суду для огляду й інші договори (оригінали), в тому числі й ті, що позивач просив витребувати у відповідача у справі №922/3921/21 (922/1371/22) в межах розгляду заяви ТОВ "Метінком" з грошовими вимогами, а саме оригінали:

- договору позики від 26 вересня 2011 року, укладеного між громадянином Ізраїлю Дукер Шмуєлем та громадянином російської федерації ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., реєстровий номер 1993,

- договору поруки від 26 вересня 2011 року, укладеного між громадянином російської федерації ОСОБА_2 та ТК ТОВ фірма Харків-Москва в особі генерального директора Дукер Шмуєла,

- договору уступки права вимоги від 02.02.2012 по договору поруки від 26.09.2011, укладений між громадянином російської федерації ОСОБА_2 та ТОВ "МЕТІНКОМ".

В судом було досліджено оригінали документів, поданих відповідачем та їх нотаріально посвідчені копії та оригінали повернуті представнику ТОВ "Метінком".

Таким чином, копії цих документів суд долучає й до матеріалів справи в частині розгляду заяви ТОВ "Метінком" про кредиторські вимоги до боржника, оскільки, боржник просив суд витребувати ці документи у заявника для огляду.

13.12.2023 до суду в межах справи №922/3921/21 (922/4727/21) кредитором - ТОВ "Метінком" подано заяву свідка - керівника та власника ТОВ "Метінком" - ОСОБА_3 в якій надані відповіді на ті ж самі питання, що просив поставити йому боржник в порядку ст. 90 ГПК України в запереченнях на заяву про грошові вимоги (вх. №17605 від 06.07.2023).

Таким чином, копію зазначеної заяви свідка долучено судом й до матеріалів справи з розгляду заяви ТОВ "Метінком".

01.01.2024 до суду в межах справи №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4023/23) надійшов лист приватного нотаріуса Гаража Н.П. в якій надано інформацію суду стосовно звернення ТОВ "Метінком" після смерті гр. ОСОБА_4 з кредиторськими вимогами до спадкоємців останнього.

Копію зазначеної відповіді залучено до матеріалів справи з розгляду заяви ТОВ "Метінком" за клопотанням боржника (вх. №5172 від 26.02.2024).

Також, боржником подано копію вироку Оболонського районного суду міста Києва у справі №2605/7851/12 (клопотання вх. №6540 від 11.03.2024), яку долучено судом до матеріалів справи.

Що ж до клопотань боржника про зупинення розгляду заяви ТОВ "Метінком" з грошовими вимогами до розгляду справи №922/3921/21 (922/4727/21), виклику та допиту в засіданні ОСОБА_1 , суд зазначає, що порядок розгляду грошових вимог кредитора до боржника регламентований положеннями Кодексу України з процедур банкрутства.

Принципи використання судом при розгляді грошових вимог преюдиційних фактів, встановлених у інших справах, визначаються статтею 75 ГПК України, відповідно до частини четвертої якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У даному випадку відсутні судові рішення у справах позовного провадження, які б набрали законної сили задля мети звільнення від доказування встановлених такими судовими рішеннями у межах розгляду заяви з вимогами до боржника.

Отже, за загальним правилом господарський суд досліджує всі надані кредитором та боржником докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 17 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справі про банкрутство юридичної особи не підлягає зупиненню.

Таким чином, діюче законодавство не передбачає права суду, який розглядає справу про банкрутство зупиняти провадження до вирішення іншої справи позовного провадження, у якій досліджуються факти, які можуть у подальшому гіпотетично бути звільненим від доказування у справі про банкрутство на стадії попереднього засідання та розгляду заяв кредиторів з вимогами до боржника.

Стаття 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначає, що грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника.

Відповідно до положень частин першої, третьої, шостої статті 45 КУзПБ:

- конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство;

- до заяви в обов`язковому порядку додаються, зокрема, документи, які підтверджують грошові вимоги до боржника;

- заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Набуття статусу кредитора законодавець пов`язує з наявністю у особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому законом порядку. Відповідний висновок наведений Верховним Судом у постановах від 25.06.2020 у справі № 916/1965/13, від 21.09.2020 у справі № 916/2878/14, від 04.11.2020 у справі № 904/9024/16, постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.01.2021 у справі № 916/4181/14.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 15.03.2023 у справі № 904/10560/17 звернув увагу на усталені висновки Верховного Суду стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та ролі й обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство, зокрема:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).

- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови: від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17).

Зазначені висновки не втратили своєї актуальності з введенням в дію з 21.10.2019 КУзПБ (відповідно до пункту 4 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" якого з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство), оскільки Кодекс (статті 45 - 47) містить аналогічне правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами із вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом. (Постанова ВС КГС від 23.11.2023 року у справі № 905/1965/19)

Отже, з огляду на положення частини 17 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства, згідно якого провадження у справі про банкрутство юридичної особи не підлягає зупиненню, убачається, неможливість задоволення клопотання боржника про зупинення розгляду заяви ТОВ "Метінком".

Згідно ст. ст. 87, 88, 89 ГПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів. Свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

В свою чергу, суд зазначає, що такої заяви свідка - ОСОБА_1 до суду надано не було, а тому й відсутні підстави для її виклику і допиту в засіданні.

Крім того, лише той факт, що ОСОБА_1 була приватним нотаріусом, який посвідчував договори, зазначені в заяві про грошові вимоги до боржника не свідчать про необхідність виклику цієї особи, у зв`язку з чим, суд відхиляє зазначене клопотання боржника.

Вирішуючи клопотання боржника (вх. №29892 від 02.11.2023) про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, яке було подано в уточненій редакції (вх. №29891 від 02.11.2023) та в якому боржник просить призначити експертизу договорів цесії від 02.02.2012, договору позики від 26.09.2011, договору поруки від 26.09.2011 та договору уступки права вимоги від за договором поруки, суд зазначає наступне.

На думку позивача, необхідність проведення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи обґрунтовується зазначенням у позовній заяві про те, що 26.09.2011 року (у день укладання договорів позики та поруки у місті Києві), Дукер Шмуєл знаходився у місті Харкові, де приймав участь у прес-конференції, яка проходила онлайн, що підтверджується відкритими даними з мережі інтернет (інформація отримана за посиланням https://www.sq.com.ua/rus/news/obschestvo/26.09.2011/direktor_firmy_vyryvshej_kotlovan_na_pushkinskoj_gotov_zaplatit_v_gorodskoj_byudzhet_pochti_100) зазначене свідчить про неможливість Дукер Шмуєла бути одночасно в двох місцях в місті Києві та в місті Харкові, що свідчить про зухвале та нахабне підроблення Договорів від 26.09.2011, у зв`язку із чим необхідно призначити по справі судову почеркознавчу та технічну експертизу документів.

Відповідно до статті 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно із частиною першою статті 73 ГПК України наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи суд встановлює на підставі доказів.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частина друга статті 73 ГПК України).

Відповідно до положень статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд надає оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18, від 03.08.2022 у справі №910/5408/21, від 21.09.2022 у справі №904/3469/21.

У свою чергу, дослідивши обставини на які посилається позивач в обґрунтування призначення експертизи, а саме, перейшовши за посиланням в мережі інтернет: https://www.sq.com.ua/rus/news/obschestvo/26.09.2011/direktor_firmy_vyryvshej_kotlovan_na_ pushkinskoj_gotov_zaplatit_v_gorodskoj_byudzhet_pochti_100, судом встановлено лише те, що в статті, яка міститься за цим посиланням, стосується саме подій, що відбулися у місті Харкові та з її змісту вбачається лише те, що 26.09.2011 ОСОБА_5 надав відповіді на питання журналістів, однак будь-якої інформації про те у який спосіб це відбулося: чи за особистою присутністю ОСОБА_6 на інтерв`ю, чи у телефонній розмові, чи письмовою або електронною відповіддю, у якій час отримано опубліковану інформацію тощо та в якому місті (Київ, Харків чи будь де ще) це відбулося - вказана стаття не містить.

Будь-яких доказів перебування Дукер Шмуєля у м. Харкові в час укладення та підписання спірних договорів, а також доказів надання зазначеного інтерв`ю відбувалось за безпосередньої присутності Дукер Шмуєля у місті Харкові позивачем не надано, стаття за посиланням те таких доказів не містить.

Також, суд зазначає, що при огляді оригіналів договорів, які було надано суду ТОВ "Метінком", встановлено, що всі договори підписані від імені боржника - ОСОБА_7 , а не ОСОБА_3 , як вказує боржник.

Також, в обґрунтування свого клопотання боржник посилається на неможливість укладення вказаного договору через зазначення приватного нотаріуса Курковської Я.Л. в вироці відносно неї, що з 2011 року вона не розряджалась власною печаткою та іншими документами, нотаріальних дій не проводила. Окрім того, за відповідями Управління нотаріату відсутні реєстри вчинення нотаріальних дій приватного нотаріуса, які є доказами вчинення нотаріальної дії.

Однак, суд вважає такі доводи боржника на недійсність зазначених договорів із тих підстав, що приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковську Я. Л. засуджено за вчинення кримінального правопорушення у сфері пов`язаною з її професійною діяльністю, та такими, що ґрунтуються на припущеннях останнього.

Як убачається зі змісту самого вироку суду, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, ч. 1 ст. 358 КК України, ч. 3 ст. 358 КК України. Обставини цієї справи свідчать, що постановлений вирок суду саме щодо фізичної особи ОСОБА_1 , а не з підстав її діяльності у якості приватного нотаріуса. Предметом злочинів не були будь-які договори посвідчені від імені приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Яни Леонідівни. Підробленими були офіційні документи (договори), які посвідчувались підписом іншого нотаріуса, а не ОСОБА_1 . Діяльність ОСОБА_1 була спрямована на незаконне заволодіння чужим майном, вона отримувала кошти у позику, писала розписки, кошти не повертала.

Під час розгляду справи №2605/7851/12 ОСОБА_1 дала покази, що відповідна особа, у якого вона в 2011 році позичала грошові кошти під розписку, але повернути їх не встигла заволодів її печаткою приватного нотаріуса та її паспортом громадянина України. Така особа контролювала всі її дії, весь час була присутня у неї в офісі та забирала весь її прибуток. З зазначеного убачається, що така особа контролювала нотаріальні дії ОСОБА_1 з метою повного контролю над прибутком від її нотаріальної діяльності, що не є свідченням того, що вона посвідчувала від свого імені незаконні (підроблені) договори.

Фактів підроблення договорів за підписом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Яни Леонідівни у зазначеній кримінальній справі не встановлювалось.

Також, обставини, які були предметом розгляду у кримінальному провадженні не стосуються предмету цієї справи. За приписами статті 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При дослідженні змісту вироку вбачається, що у ньому відсутні обставини, які стосуються посвідчених нею у якості нотаріуса договорів, отже й правові наслідки щодо предмету доказування у цій справі відсутні.

У вироку суду перелічені конкретні договори щодо яких встановлені факти підроблення, серед яких посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Яною Леонідівною не було. Встановлено факти виконання тексту підроблених договорів на бланках, які видані були Мін`юстом Курковській Я.Л., їх п`ять та вони перелічені у вироку. При цьому використана була печатка іншого нотаріуса.

Посилання боржника на те, що ОСОБА_1 не володіла та не могла розпоряджатись своєю печаткою і не могла здійснити посвідчення договору 02.02.2012 року є перекручуванням викладених у вироку фактів. ОСОБА_1 не володіла та не могла розпоряджатись печаткою нотаріуса від імені якого, посвідчувались підроблені договори, про що йдеться у вироку.

Щодо відсутності реєстрів вчинення нотаріальних дій, то таке посилання боржника може лише свідчити про неналежне виконання професійних обов`язків нотаріусом і жодних чином не доводить обставини, які б могли свідчити про наявність підстав призначення експертизи, для дослідження заявлених в клопотанні питань.

Більш того, системний аналіз положень статей 98-99 ГПК України та частини першої статті 45 КУзПБ дозволяє зробити висновок про те, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, попереднього слідства чи суду. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема, через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Аналіз положень статей 73, 99 ГПК України дозволяє зробити висновок про те, що висновок експерта складається за результатами проведення судової експертизи та є одним із видів доказів у справі; експертиза призначається судом за його власною ініціативою або за клопотанням учасника справи у випадку, коли суд вважає, що має дійсну потребу у спеціальних знаннях для встановлення певних фактичних даних, що входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 45 КУзПБ передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство. Воно не може бути замінене висновком експерта, який не обмежений вимогами статей 76-79 ГПК України та межами дослідницької функції суду саме на цій стадії розгляду справи про банкрутство. Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог.

Отже, за своєю правовою природою такий предмет спору не є тотожним спору про право, який розглядається у позовному провадженні.

Особливістю провадження у справах про банкрутство є те, що в межах цього провадження суди розглядають багато різних спорів, щодо яких законодавцем визначено окремі процедури та особливості їх розгляду в межах єдиної процедури банкрутства. Одним з різновидів таких спорів є розгляд спірних вимог конкурсного кредитора, який оспорюється боржником або іншим кредитором боржника. Відтак, при розгляді спірних вимог кредиторів суди повинні керуватися спеціальними нормами законодавства про банкрутство, які визначають обов`язки конкретного кредитора щодо доказування розміру кредиторських вимог, визначають обсяг доказування, предмет доказування спірних кредиторських вимог, право суду відмовити у визнанні спірних вимог внаслідок неподання заявником документів, що їх підтверджують.

З огляду на таке, при призначенні судово-економічної експертизи спірних грошових вимог кредитора у справі про банкрутство, як одного із способів збирання доказів, судам належить враховувати особливості провадження з розгляду вимог кредиторів у справах про банкрутство, якими визначається предмет доказування, особа, на яку покладається обов`язок доказування, обсяг доказування у справі про банкрутство при розгляді конкретного спору та наявність дійсної потреби у збиранні доказів шляхом проведення певної судової експертизи з огляду на спеціальні приписи законодавства щодо розгляду у справі про банкрутство спірних вимог кредиторів.

Системний аналіз положень статей 73, 99 ГПК України та статті 45 КУзПБ дозволяє дійти висновку про те, що при розгляді спірних грошових вимог кредитора суд не вправі призначати експертизу, предметом якої є дослідження документів на обґрунтування чи спростування грошових вимог кредитора, оскільки такі повноваження щодо дослідження повноти та належності документальних доказів, наданих конкурсним кредитором на обґрунтування своїх кредиторських вимог, законодавцем покладено на суд, який розглядає спірні вимоги кредитора у конкурсній процедурі. Суд не вправі перекладати свої повноваження щодо дослідження документальних доказів обґрунтованості спірних вимог на іншу особу (судового експерта).

Такого висновку дійшов касаційний суд у постанові 28.07.2020 у справі №904/2104/19, погоджуючись із судовими рішеннями про відмову у задоволенні клопотання конкурсного кредитора про призначення судово-економічної експертизи, предметом дослідження якої заявник просив визначити: "чи підтверджується факт наявності договірних відносин та здійснення господарських операцій між ПАТ "Алчевськкокс" та ПАТ "ДМК" на підставі копій наступних документів: …." Питання оскарження ухвали суду про відмову у призначенні судової експертизи було допущене до касаційного розгляду як складова частина оскарження судових рішень про відмову у визнанні вимог кредитора.

Ухвала суду про призначення судової експертизи є причиною вжиття судом заходів щодо зупинення провадження у справі. Отже, призначення судової експертизи перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із зупиненням провадження у справі. Вихід суду за межі наданої йому компетенції при призначенні судової експертизи може мати наслідком незаконне зупинення провадження у справі, що вимагає в цілому скасування ухвали суду про призначення судової експертизи з виходом суду за межі наданої йому компетенції та зупинення провадження у справі для проведення такої експертизи, яка за своєю суттю не є способом збирання доказів у справі.

Подібного правового висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду України у постанові 26.10.2018 у справі №910/9971/17, розглядаючи по суті касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду про призначення у справі судової експертизи у галузі права.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання боржника про призначення судової експертизи в межах розгляду заяви з грошовими вимогами.

У попереднє судове засідання 24.06.2024 з`явився розпорядник майна, представники кредиторів, представник боржника.

Присутній в судовому засіданні розпорядник майна товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми «Харків Москва» зазначив про визнання заявлених кредиторських вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Метінком».

Боржник проти кредиторських вимог ТОВ "Метінком" заперечував.

Надав додаткові обґрунтування своїх заперечень (вх. №15629 від 17.06.2024) в яких він просить суд:

- витребувати від ТОВ «Телерадіокомпанія «Сімон» (, юридична адреса: Україна, 61022, Харківська обл., місто Харків, МАЙДАН СВОБОДИ, будинок 7) інформацію, чи дійсно ОСОБА_5 ( ОСОБА_8 ), громадянин Ізраїлю, генеральний директор ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» 26.09.2011 особисто перебував на брифінгу (особистій зустрічі з метою надання інтерв`ю) із журналістами ТОВ "ТЕЛЕКОМПАНІЯ "Сімон" у місті Харкові.

- витребувати від ТОВ «Телерадіокомпанія «АТН» (, юридична адреса: Україна, 61057, Харківська обл., місто Харків, ПРОВУЛОК ТЕАТРАЛЬНИЙ, будинок 4) інформацію, чи дійсно ОСОБА_5 ( ОСОБА_8 ), громадянин Ізраїлю, генеральний директор ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» 26.09.2011 особисто перебував на брифінгу (особистій зустрічі з метою надання інтерв`ю) із журналістами ТОВ "ТЕЛЕКОМПАНІЯ "Сімон" у місті Харкові.

Розглядаючи вказану заяву позивача, суд зазначає, що зі змісту ст. 80 ГПК України (ч.1-ч.4) вбачається, що учасники справи повинні подавати докази до суду разом із поданням заяв по суті (позову, відзиву на позов, письмових пояснень) або у строк, встановлений судом для їх подачі.

Водночас процесуальний закон також надає можливість особі подати докази поза межами встановленого законом або судом строку, але тільки за умови, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у зазначений строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Боржник, заявляючи клопотання про витребування інформації не обґрунтував неможливості його подання у встановлений строк (разом з його запереченнями на заяву ТОВ "Метінком") з причин, що не залежали від нього.

Більш того, зазначаючи в своїй заяві, що ним було зроблено адвокатські запити до ТОВ "ТЕЛЕКОМПАНІЯ "Сімон" та ТОВ «Телерадіокомпанія «АТН», боржником не подано належних доказів направлення саме цих запитів в поданій боржником редакції або їх вручення нарочно, а також відмови цих компаній у наданні позивачу інформації.

Враховуючи викладене, суд залишає без задоволення клопотання боржника про витребування інформації ТОВ "ТЕЛЕКОМПАНІЯ "Сімон" та ТОВ «Телерадіокомпанія «АТН».

Також, до своїх додаткових обґрунтувань до заперечень боржником додано висновок експерта Українського центру судових експертиз Панчошнік Ірини Зіновіївни від 07.06.2024 №2-07/06.

Представник кредитора вимоги підтримав в повному обсязі.

Надав суду письмові пояснення (вх. № 15669 від 17.06.2024) на поданий боржником висновок експерта Українського центру судових експертиз Панчошнік Ірини Зіновіївни від 07.06.2024 №2-07/06.

Дослідивши зміст наданого суду висновку експерта № 2-07/06 від 07.06.2024 року, суд зазначає про таке.

Статтею 7 Закону України «Про судову експертизу» чітко визначене коло суб`єктів проведення криміналістичних видів експертиз це виключно державні спеціалізовані установи.

В свою чергу п. 1.2 розділу 1 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 1950/5 від 26.12.2012) визначає перелік криміналістичних експертиз до яких також відноситься і почеркознавча експертиза.

Отже, товариство з обмеженою відповідальністю «Український центр судових експертиз», яке не є державною спеціалізованою установою, не мало повноважень приймати до виконання і тим більше доручати судовому експерту виконання почеркознавчої експертизи.

Згідно п. 4.12 розділу 4 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 1950/5 від 26.12.2012) у вступній частині висновку експерт повинен зазначити дату та номер видачі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, ким видано та строк дії, однак цю інформацію експерт проігнорував та не зазначив. При ознайомленні з інформацією з державного Реєстру атестованих судових експертів на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України (https://rase.minjust.gov.ua/) стосовно ОСОБА_9 зазначено, що свідоцтво про підтвердження нею кваліфікації судового експерта за експертною спеціальністю «1.1 Дослідження почерку і підписів» було анульовано рішенням ЕКК Київського НДІСЕ від 02.02.2018.

Таким чином, ОСОБА_9 , була позбавлена права проводити почеркознавчі експертизи з 02.02.2018 року.

Вирішуючи по суті заяву ТОВ "Метінком" з грошовими вимогами до боржника, вислухавши присутнього у судовому засіданні розпорядника майна, представників кредиторів та боржника, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд зазначає наступне.

Так між заявником товариством з обмеженою відповідальністю «Метінком» та громадянином Російської Федерації ОСОБА_2 02 лютого 2012 року було укладено договір уступки права вимоги (цесії) по Договору безвідсоткової позики від 26.09.2011 року між Первісним кредитором і Боржником та посвідчено нотаріально (реєстровий №217).

Первісний кредитор громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 є Позикодавцем за договором безвідсоткової позики від 26.09.2011 року, Боржником є громадянин Ізраїлю Дукер Шмуєл, який є позичальником.

За умовами вказаного договору уступки (п.1) первісний кредитор передає новому кредитору і стає кредитором за Договором безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року між первісним кредитором і боржником.

Відповідно п. 2 зазначеного договору уступки права вимоги (цесії) новий кредитор набуває право вимагати від боржника належного виконання зобов`язань: сплата боргу за договором безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року за вирахуванням повернутих сум зазначених в акті повернення грошових коштів. До нового кредитора переходять права, які забезпечують зобов`язання боржника.

Також матеріали справи свідчать про те, що одночасно 02.02.2012 року було укладено договір про уступку права вимоги по договору поруки від 26.09.2011 року за яким товариство з обмеженою відповідальністю «Метінком» (новий кредитор) та громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 , (первісний кредитор) домовились у пункті 1, що первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору і стає кредитором за договором поруки від 26 вересня 2011 року укладеного між первісним кредитором і поручителем, яким є торгівельно комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма «Харків Москва» по договору поруки від 26.09.2011 року, укладеним між Первісним кредитором і Поручителем.

Відповідно до пункту 2 зазначеного договору уступки права вимоги (цесії) новий кредитор набуває право вимагати від поручителя, яким є Торгівельно-комерційне Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма «Харків-Москва», ідентифікаційний код юридичної особи 14344275 належного виконання зобов`язань за договором позики в якому боржником є громадянин Ізраїлю Дукер Шмуєл у разі порушення ним сплати боргу за договором позики за вирахуванням повернутих сум зазначених в акті повернення грошових коштів.

Відповідно до пакунку 3 договору первісний кредитор втрачає право вимагати від поручителя належного виконання зобов`язань за договором поруки у разі порушення боржником сплати боргу за договором позики за вирахуванням повернутих сум зазначених в акті повернення грошових коштів.

Згідно умов договору безвідсоткової позики від 26.09.2011 року, який в тому числі нотаріально посвідчений, позичальник громадянин Ізраїлю Дукер Шмуєл отримав , а позикодавець - громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 передав у власність позичальникові грошві кошти у сумі 8 000 000 (вісім мільйонів) доларів США за цільовим призначенням на будівництво багатофункціонального громадсько-торгівельного центру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно пункту 2 договору безвідсоткової позики розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше одного місяця з моменту введення об`єкта в експлуатацію, або відкриття відносно майнового поручителя за договором поруки від 26.09.2011 року Торгівельно-комерційного Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма «Харків-Москва» справи про банкрутство. А згідно пункту 4 договору позики у разі неповернення суми позики своєчасно позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбаченому чинним законодавством України .

Відповідно до договору поруки від 26 вересня 2011 року укладеного між громадянином Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та торгівельно-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма «ХАРКІВ-МОСКВА» товариство виступило поручителем за виконання умов основного договору під яким розуміють договір безпроцентної позики від 26 вересня 2011 року на суму 8 000 000 (вісім мільйонів) доларів США ,який укладено між громадянином Російської Федерації ОСОБА_2 та Боржником громадянином Ізраїлю Дукер Шмуєл.

Відповідно до п.3.1. договору поручитель зобов`язаний у разі порушення боржником обов`язку за основним договором самостійно виконати зазначений обов`язок боржника перед кредитором в строк один місяць з моменту закінчення основного договору.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства. В свою чергу, вимогами ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В разі порушення зобов`язання, відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки передбачені договором або законом.

У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до частин 5,6 статті 105 ЦК України строк пред`явлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Ст. 524 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором, законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відтак аналіз вищезазначених доказів вказує на те, що заборгованість торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми «ХАРКІВ-МОСКВА» перед ТОВ «МЕТІНКОМ», на день подання заяви підтверджується та складає 8 000 000,00 (вісім мільйонів) доларів США, що з урахування уточнень заявника з приводу розрахунків в національній валюті України станом на день подання заяви за курсом НБУ складає 209 944 800, 00 грн. (двісті дев`ять мільйонів дев`ятсот сорок чотири тисячі вісімсот гривень, 00 копійок).

При цьому суд відхиляє доводи боржника, які викладені ним в запереченні щодо вимог ТОВ «МЕТІНКОМ» та зазначає, що посилання представника боржника на недійсність зазначених договорів із тих підстав, що приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковську Я. Л. засуджено за вчинення кримінального правопорушення у сфері пов`язаною з її професійною діяльністю є необґрунтованими та безпідставним.

Статтею 76 ГПК України «Належність доказів» передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з пунктами 2, 4, 5 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

За положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так відносно посилань боржника на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 23 квітня 2013 року по справі №2605/7851/12 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 6 статті 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що вирок Оболонського районного суду міста Києва від 23 квітня 2013 року ухвалений у відношенні громадянки України ОСОБА_1 як фізичної особи, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 190, ч.1, 3, ст. 358 КК України.

За результатами аналізу вироку Оболонського районного суду міста Києва від 23 квітня 2013 вбачається, що обставини встановлені органом досудового розслідування та судом в частині наявності ознак кримінального правопорушення за ч.1,3 ст. 358 КК України з боку ОСОБА_1 стосуються документів іншого нотаріуса.

Жодних посилань та або встановленого факту виготовлення та використання нотаріальних документів за підписом приватного нотаріуса Курковської Я.Л. у вироку суду не зазначено.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що у вироку Оболонського районного суду міста Києва від 23 квітня 2013 року судом зазначено, що:

«Аналізуючи досліджені в сукупності докази по справі, суд вважає, що підсудна не правдиво пояснює обставини вчинених нею злочинів i розцінює їх як намагання уникнути відповідальності за вчинені злочини і спробу понести більш м`яке покарання.

Покази підсудної повністю спростовані показаннями потерпілих по справі, які детально та послідовно під час їх допитів на стадії досудового слідства, під час проведення судового слідства, під час проведення очних ставок між ними та підсудною, вказували на обставини вчинених ОСОБА_1 злочинів, спосіб заволодіння підсудною їх майном. Крім того, потерпілі вказували, що у більшості випадків після передачі ними коштів, підсудна на їх прохання або з власної ініціативи, в їх присутності та в присутності свідків власноруч писала розписки та підписувала їх. Вказане потерпілими було також підтверджено свідками по справі, висновками почеркознавчих експертиз, згідно з якими підписи від імені нотаріуса Щербак Т.В. на нотаріальних бланках виконані підсудною, іншими доказами по справі. Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що вони погодяться між собою, відтворюють обставини вчинених злочинів та не викликають жодних сумнівів у їх правдивості та правильності.»

Дані обставини, встановлені судовим рішенням свідчать про те, що покази ОСОБА_1 на які посилається боржник в якості підстав для відмови в задоволенні заяви кредитора є неправдивими, а отже не можуть бути прийняті Господарським судом Харківської області в якості доказу на підтвердження доводів боржника.

Окремо, господарський суд Харківської області звертає увагу, що у вироку Оболонського районного суду міста Києва наявні покази свідків, які спростовують покази ОСОБА_1 , на які посилається боржник, в частині того, що остання була позбавлена права підпису та печатки приватного нотаріуса, та всі нотаріальні дії здійснювались іншими особами за її підписом без її участі.

Також, Господарський суд Харківської області звертає увагу, що обставини встановлені вироком суду не стосуються предмету у даній справі про банкрутство.

Ні органом досудового розслідування ні в подальшому судом, про, що свідчить вирок Оболонського районного суду міста Києва не проводилось розслідування за фактом проведеної нотаріальної дії приватного нотаріуса Курковської Я.Л. в частині посвідчення договору безвідсоткової позики від 26.09.2011 року та договору уступки вимоги (цесії) від 02 лютого 2012 року.

Будь-яких інших судових рішень, в тому числі але не виключено вироків в частині договору безвідсоткової позики від 26.09.2011 року та договору уступки вимоги (цесії) від 02 лютого 2012 року, як доказу незаконних дій приватного нотаріуса Курковської Я.Л. боржником не надано, матеріали справи не містять.

Підсумовуючи вищезазначене суд доходить висновку, що твердження боржника в частині того, що приватний нотаріус Курковська Я.Л. не мала можливості та не посвідчувала договір безвідсоткової позики від 26.09.2011 року та договір уступки вимоги (цесії) від 02 лютого 2012 року не знайшли свого підтвердження та є повністю спростованими.

За приписами статті 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При дослідженні змісту вироку видно, у ньому відсутні обставини, що стосуються посвідчених нею у якості нотаріуса договорів, отже й правові наслідки щодо предмету доказування у цій справі відсутні.

У вироку суду перелічені конкретні договори щодо яких встановлені факти підроблення, серед яких посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Яною Леонідівною не було. Встановлено факти виконання тексту підроблених договорів на бланках, які видані були Мін`юстом Курковській Я.Л., їх п`ять та вони перелічені у вироку. При цьому використана була печатка іншого нотаріуса.

Посилання боржника на те, що ОСОБА_1 не володіла та не могла розпоряджатись своєю печаткою і не могла здійснити посвідчення договору 02.02.2012 року є перекручуванням викладених у вироку фактів. ОСОБА_1 не володіла та не могла розпоряджатись печаткою нотаріуса від імені якого, посвідчувались підроблені договори, про що йдеться у вироку.

Щодо відсутності в архіві приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Я.Л. договору безвідсоткової позики від 26.09.2011 та договору уступки права вимоги (цесії) по Договору безвідсоткової позики від 26.09.2011 року то таке посилання представника боржника може лише свідчити про неналежне виконання професійних обов`язків нотаріусом і жодних чином не доводить обставини не вчинення та/або не посвідчення правочинів.

Згідно Листа Міністерства юстиції України за №52672/6-21 убачається, що у зв`язку із особистою заявою про припинення нотаріальної діяльності приватна нотаріальна діяльність по Київському нотаріальному округу Курковської Яни Леонідівни припинена з 04 квітня 2012 року. Робочою групою ГУЮ у м. Києві було здійснено вилучення справ приватного нотаріуса Курковської Я,Л. складено акт для передачі на зберігання до державного нотаріального архіву. У акті зазначено, що документи неупорядковані. Більша частина справ у вигляді розсипу документів. Реєстри для реєстрації нотаріальних дій за 2011-2012 рік відсутні. Потому твердження про відсутність у матеріалах справи № 02-10 том №3 «Інші договори» договору безвідсоткової позики від 26.09.2011 та договору уступки права вимоги (цесії) від 02.02.2012 у приміщенні Київського державного нотаріального архіву є хибними, адже, як убачається з відповіді та зазначає заявник, суцільної перевірки розсипу документів не здійснювалась.

З поданого листа-відповіді Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що Наказом Головного управління юстиції у місті Києві від 01 червня 2012 року №1087 «Про передачу документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Яни Леонідівни» та від 11 вересня 2012 року №2092 «Про внесення змін до Наказу Головного управління юстиції у місті Києві від 01.06.2012 №1087 «Про передачу документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Яни Леонідівни» створено робочу групу Головного управління юстиції у м. Києві для передачі документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Курковської Я.Л. до Київського державного нотаріального архіву.

Робочою групою було здійснено вилучення справ приватного нотаріуса Курковської Я.Л. для передачі на зберігання до державного нотаріального архіву, про що складено відповідний акт з додатками.

Суд надаючи оцінку, ґрунтує свої доводи та спостереження у відповідності до вимог ст. 79 ГПК України.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Законодавством покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

З поданого листа відповіді Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 15.11.2021 не вбачається чи здійснено передачу нотаріального діловодства та архіву, що належить приватному нотаріусу Курковською Я.Л. у присутності самого нотаріуса.

Так само відсутні будь-які посилання та або документальне підтвердження в частині того, що документи, що належать приватному нотаріусу Курковській Я.Л. вилучені у останньої у повному об`єму та до проведення такого вилучення ніким іншим, не вилучалися.

Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 №3253/5 врегульовано правила ведення нотаріального діловодства (в редакції від 14.10.2011).

Відповідно до пункту 3.3. Правила ведення нотаріального діловодства Відповідальним за організацію діловодства та архіву при здійсненні приватним нотаріусом нотаріальної діяльності, у тому числі володіння, користування реєстрами, книгами обліку, журналами, в яких реєструються нотаріальні документи та документи, на підставі яких вчинені нотаріальні дії, та їх ведення, а також за нотаріальні документи, що знаходяться у його провадженні, є нотаріус.

Приватний нотаріус може покласти організацію діловодства та архіву на особу, яка перебуває з ним у трудових відносинах.

Пунктом 3.4. Правила ведення нотаріального діловодства визначено, що у разі втрати документів нотаріального діловодства приватний нотаріус повинен негайно доповісти начальнику управління юстиції та вжити необхідних заходів для розшуку чи відновлення втрачених документів.

Матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів які б підтверджували, що будь-якого втручання в діяльність приватного нотаріуса Курковської Я.Л. в тому числі але не виключно з боку органів державної влади в частині діловодства та архіву та їх витребування/виїмки, що унеможливлює встановлення факту того, що вилучення документів з боку робочої групи Головного управління юстиції у місті Києві здійснено у відношенні всіх документів приватного нотаріуса Курковської Я.Л.

Окремо суд звертає увагу, що посилання у листі-відповіді Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції на те, що під час проведення вилучення були відсутні реєстри реєстраційних нотаріальних дій за 2011-2012 роки не може бути свідченням їх відсутності, з огляду на відсутність будь-якого документального підтвердження з боку приватного нотаріуса Курковської Я.Л. щодо їх не ведення.

Крім того, суд звертає увагу, що у листі-відповіді Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції зазначено, що звірка документів відповідно до реєстру нотаріальних дій під час вилучення не проводилась.

Суд звертає увагу, що згідно поданої роздруківки відповідача, з електронного ресурсу «Єдиний реєстр спеціальних бланків нотаріальних документів» в частині використаного бланку серія ВРР номер 012402 вбачається, що останній є використаний.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що даний бланк, був повернутий приватним нотаріусом Курковською Я.Л. та або вилучений працівниками Головного управління юстиції у місті Києві під час вилучення, як такий, що є не використаний позивачем не надано, матеріалами справи не міститься.

За таких обставин, суд вважає за можливе підсумувати, що сукупність доказів поданих в межах даної справи та обставин встановлених судом в межах даної справи дозволяє дійти висновку, що належних та допустимих доказів того, що відсутність у володіння Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції реєстрів нотаріальних дій за 2011-2012 приватного нотаріуса Курковської Я.Л. не свідчать про не здійснення останньої реєстраційних дій у формі Договору уступки вимоги (цесії) від 02 лютого 2012 року, а отже не може бути доказом на підтвердження не вчинення нотаріальних дій приватним нотаріусом Курковською Я.Л.

Щодо доводів представника боржника у запереченнях до кредиторських вимог, про те, що Дукер Шмуєл у день підписання договору безвідсоткової позики від 26.09.2011 перебував не у місці вчинення правочину у місті Києві, а у місті Харкові на прес-конференції суд зазначає наступне.

В якості доказів вказаного твердження представник боржника надав суду роздруківку з інтернет ресурсу «STATUS QUO» зі змісту тексту якого убачається, що нібито 26 вересня Дукер Ш. відповідав на запитання журналістів. Будь-яких доказів перебування вказаної особи саме в місті Харкові в час укладення та підписання договору безвідсоткової позики вказаний документ не містить, як і не містить чіткої дати та часу відповіді такої особи на запитання журналісті, місця перебування вказаної особи під час відповіді. Із вказаних на даному інтернет ресурсі статей убачається існування конфлікту між керівництвом боржника та Харківської міською радою, прокуратурою тощо з приводу будівництва по вул. Пушкінській, 2 у місті Харкові, проте такі відомості не спростовують презумпцію правомірності правочину, укладеного між заявником ТОВ «МЕТІНКОМ» та іншими особами, а також договору безвідсоткової позики від 26.09.2011 року, який тому числі нотаріально посвідчений, за яким позичальник громадянин Ізраїлю Дукер Шмуєл отримав, а позикодавець - громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 передав у власність позичальникові грошві кошти у сумі 8 000 000 (вісім мільйонів) доларів США за цільовим призначенням на будівництво багатофункціонального громадсько-торгівельного центру за адресою: АДРЕСА_1 .

У свою чергу, дослідивши обставини на які посилається позивач в обґрунтування призначення експертизи, а саме, перейшовши за посиланням в мережі інтернет : https://www.sq.com.ua/rus/news/obschestvo/26.09.2011/direktor_firmy_vyryvshej_kotlovan_na_pushkinskoj_gotov_zaplatit_v_gorodskoj_byudzhet_pochti_100, судом встановлено лише те, що в стаття, яка міститься за цим посиланням, стосується саме подій, що відбулися у місті Харкові та з її змісту вбачається лише те, що 26.09.2011 ОСОБА_3 надав відповіді на питання журналістів, однак будь-якої інформації про те у який спосіб це відбулося: чи за особистою присутністю ОСОБА_4 на інтерв`ю, чи у телефонній розмові, чи письмовою або електронною відповіддю, у якій час отримано опубліковану інформацію тощо та в якому місті (Київ, Харків чи будь де ще) це відбулося - вказана стаття не містить.

Будь-яких доказів перебування Дукер Шмуєля у м. Харкові в час укладення та підписання спірних договорів, а також доказів того, що надання зазначеного інтерв`ю відбувалось за безпосередньої присутності Дукер Шмуєля у місті Харкові позивачем не надано, стаття за посиланням також таких доказів не містить.

При цьому суд зазначає, що у межах справи про банкрутство боржника розглядалася справа №922/3921/21 (922/4727/21) в засідання суду 27.05.2024 представником ТОВ "Метінком" надані оригінали всіх договорів, в тому числі оригінали нотаріально посвідченого договору безвідсоткової позики від 26.09.2011 року, оригінал нотаріально засвідченого договору уступки права вимоги (цесії) по Договору безвідсоткової позики від 26.09.2011 року між первісним кредитором і боржником від 02.02.2021 року, оригінал договору поруки від 26 вересня 2011 року укладеного між громадянином Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та торгівельно-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма «ХАРКІВ-МОСКВА», а також оригінал договору про уступку права вимоги по договору поруки від 26.09.2011 року, укладений 02.02.2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Метінком» (новий кредитор) та громадянином Російської Федерації ОСОБА_2 , (первісний кредитор), які були оглянуті судом, та які в тому числі спростовують безпідставні заперечення представника боржника.

В обґрунтування своїх заперечень ТК ТОВ Фірма ХАРКІВ-МОСКВА у клопотанні від 04.06.2023, також зазначає, що ОСОБА_5 (Боржник за договором позики від 26.09.2011) помер 22.01.2020, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, а тому порука є припиненою .

У випадку смерті позичальника позичкодавець повинен протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатись про відкриття спадщини пред`явити свої вимоги до спадкоємця, які прийняли спадщину, незалежно від настання строків вимоги.

Як вбачається з листа-відповіді приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Гаража Н.П., після смерті Дукер Шмуєля ТОВ МЕТІНКОМ не зверталось до приватного нотаріуса із кредиторськими вимогами до спадкоємців ОСОБА_6 .

На думку боржника зазначені обставини, разом з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 по справі №570/3891/14, яка є обов`язковою для застосування судами свідчить про те, що порука є припиненою з дати смерті Дукер Шмуєля, а саме 22.01.2020 року.

Суд зазначає, що питання припинення поруки врегульовано статтею 559 ЦК України. Так відповідно до ч.1,2,3,4,5 статті 559 ЦК України правові підстави для припинення поруки є:

- Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

- Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

- Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу.

- Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

На думку боржника, у зв`язку зі смертю Дукер Шмуєль та відсутності будь-якого документи про заміну сторони на спадкоємців, порука є такою, що припинена.

Однак, суд вважає такі висновки невірними, з огляду на норми Договору поруки, а саме пункту 8.1, яким визначено, що поручитель надає свою згоду на відступлення Кредитором прав вимоги за зобов`язаннями які виникають з Договору безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року у випадку смерті Боржника за наявності у Боржника правонаступників, а також укладання Кредитором договору про відступлення прав вимоги за Договором безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року з будь-якою юридичною або фізичною особою.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. З огляду на вищезазначені норми, законодавець надав свободу сторонам в частині умов Договорів, з обов`язковим дотриманням норм цивільного законодавства.

Як вбачається з Договору поруки сторони урегулювали питання продовження дії договору поруки в разі смерті боржника та за наявності у нього правонаступників, без додаткового отримання погодження зі сторони поручителя, чи подачі будь-яких заяв, в тому числі до нотаріусів, щодо заміни сторони зобов`язання на правонаступника.

Відповідно до частини 1 статті 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Грошові зобов`язання Дукер Шмуєля за Договором безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року не пов`язані нерозривно з його особою і можуть бути виконані іншою особою, якою, у цьому випадку, є поручитель за Договором поруки від 26 вересня 2011 року, укладеного між Первісним кредитором і Поручителем.

При цьому частиною 1 статті 609 ЦК України унормовано, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

На тепер поручитель ТОВ Фірма ХАРКІВ-МОСКВА, як юридична особа, не ліквідоване.

Боржник помилково посилається на норми ст. 523 ЦК України, а також статті 1282 ЦК України оскільки дані норми повинні застосовуватися в разі відсутності погодження між сторонами правочину дій в разі смерті боржника.

З огляду на наявність пункту 8.1 Договору поруки правовідносини між ТОВ МЕТІНКОМ та ТК ТОВ Фірма ХАРКІВ-МОСКВА продовжують своє існування навіть у зв`язку зі смертю боржника, шляхом наявного погодження Поручителя з подальшим виконанням вимог передбачених Договором безвідсоткової позики та Договором поруки.

Окремо суд звертає увагу на те, що відповідно до Договорів безвідсоткової позики, Договору поруки, вбачається, що вони підписані Дукер Шмуєлем будучі генеральним директором ТК ТОВ ФІРМА ХАРКІВ-МОСКВА за його життя.

На теперішній час Дукер Шмуєл є померлою особою, а діяльність ТК ТОВ ФІРМА ХАРКІВ-МОСКВА здійснюється іншими особами.

Щодо додаткових заперечень боржника (вх. №29889 від 02.11.2023) в яких він просить суд застосувати до грошових вимог ТОВ "Метінком" наслідки пропуску строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Так в своїх запереченнях від 02.11.2024 боржник зазначає, що відповідно до Договору безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року сторони за цим Договором нібито домовились про те, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше протягом одного місяця з моменту введення об`єкта (за ч. 1 Договору об`єкт багатофункціональний громадсько-торгівельний центр за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 2) в експлуатацію або з моменту відкриття відносно поручителя згідно Договору поруки від 26.09.2011 ТК ТОВ Фірма «ХАРКІВ-МОСКВА» справи про банкрутство.

Відповідно до п. 2.2. Договору поруки встановлено, що строк основного договору наступає не пізніше протягом одного місяця з моменту введення об`єкта за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 2 в експлуатацію або з моменту визнання майнового поручителя за цим договором банкрутом. Відповідно до п. 3.1. Договору поруки Поручитель зобов`язаний у разі порушення Боржником обов`язку за основним Договором, що передбачений п.1 цього Договору, самостійно виконати зазначений обов`язок Боржника перед кредитором в строк один місяць з моменту закінчення основного Договору шляхом повернення суми позики.

Боржник вказує, що відповідно до офіційної інформації, розміщеної на офіційному сайті Реєстр дозвільних документів вбачається, що об`єкт - багатофункціональний комплекс по вул. Пушкінська, 2 в м. Харкові введено в експлуатацію 28.04.2021 року. Боржник наголошує, що згідно умов Договору безвідсоткової позики та Договору поруки строк основного зобов`язання настав 28 травня 2021 року, строк виконання зобов`язання поруки настав 28.06.2021, строк звернення із вимогами до поручителя закінчився 28.12.2021 року.

На думку боржника, дане свідчить про те, що строк пред`явлення вимоги з боку ТОВ «МЕТІНКОМ» до ТК ТОВ Фірма «ХАРКІВ-МОСКВА» пропущено.

Проте, з матеріалів справ, які розглядалися судом в межах справи про банкрутство ТК ТОВ Фірма «ХАРКІВ-МОСКВА» (справа №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4632/23)) вбачається, що ТОВ «МЕТІНКОМ» зверталося до боржника з вимогою. Так, 04 листопада 2021 року ТОВ «МЕТІНКОМ» направило на адресу ТК ТОВ Фірма «ХАРКІВ-МОСКВА» вимогу про сплату заборгованості у розмірі 214 159 200,00 грн .

Таким чином, кредитором дотримано строк на направлення вимоги, який на думку боржника є пропущеним.

Отже, таким чином, за результатами розгляду вищевказаної заяви кредитора ТОВ «Метінком» з вимогами до боржника до реєстру вимог кредиторів підлягають включенню визнані судом вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Метінком» в сумі 292 480 000, 00 грн. (двісті дев`яносто два мільйони чотириста вісімдесят тисяч гривень, 00 копійок) основного боргу та 4540,00 грн. судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись статтями ст. ст. 2, 45, 47 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 73, 74, 232 - 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання боржника про призначення судової технічної експертизи документів (вх. № 29891 від 02.11.2023).

Відмовити в задоволенні клопотання боржника від 17.06.2024 про витребування інформації.

Заяву ТОВ "МЕТІНКОМ" (вх. №11643 від 12.10.2022) з грошовими вимогами до боржника задовольнити.

Визнати грошові вимоги ТОВ "МЕТІНКОМ" до Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" в розмірі 8 000 000,00 дол. США, що на момент подання заяви в перерахунку в національну валюту України за курсом НБУ складає 292 480 000,00 грн та судовий збір в сумі 4 962,00 грн.

Зобов`язати розпорядника майна внести відомості щодо визнаних вимог ТОВ "МЕТІНКОМ" до реєстру вимог кредиторів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття - 17.06.2024.

Ухвала не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 24.06.2024.

Суддя Прохоров С.А.