СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Харків Справа № 922/202/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Пуль О.А. , суддя Фоміна В.О.,

при секретарі судового засідання Фурсової А.М.,

за участю представників:

від позивача - Дударенко А.Д. на підставі правничої (правової) допомоги серії АЕ №1287913 від 22.05.2024;

від відповідача Колісниченко А.С. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серії АР №1163055 від 15.02.2024,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Лисюк Алли Олександрівни (вх.№ 938 Х/2)

на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 01.04.2024 (повний текст складено 01.04.2024, суддя Калініченко Н.В.)

у справі №922/202/24

за позовом фізичної особи-підприємця Швець Анни Олександрівни, м. Дніпро,

до фізичної особи-підприємця Лисюк Алли Олександрівни, м. Харків,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 01.04.2024 у справі № 922/202/24 клопотання позивача, фізичної особи-підприємця Швець Анни Олександрівни, про ухвалення додаткового рішення (вх. № 7779 від 21 березня 2024 року) - задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Лисюк Алли Олександрівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Швець Анни Олександрівни ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 500,00 грн.

Частково задовольняючи клопотання позивача (вх.№7779 від 21.03.2024), місцевий господарський суд з урахуванням положень ст.ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку, що стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу щодо складання відповіді на відзив в сумі 2500,00 грн відповідає принципу розумності та пропорційності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом наданих послуг.

Фізична особа-підприємець Лисюк Алла Олександрівна не погодилась з додатковим рішенням Господарського суду Харківської області та 01.04.2024 та через підсистему "Електронний суд" звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 01.04.2024 у справі №922/202/24 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні клопотання позивача, фізичної особи-підприємця Швець Анни Олександрівни, про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування заявлених вимог відповідач з посиланням на положення ст.ст. 123, 244 Господарського процесуального кодексу України вказує на те, що у зв`язку з поданням апеляційної скарги на основне рішення у справі за наслідками її задоволення додаткове рішення підлягає скасуванню.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2024 для розгляду справи №922/202/24 визначено колегію суддів у складі: Лакіза В.В. (головуючий суддя-доповідач), суддя Фоміна В.О., суддя Шевель О.В.

У зв`язку з відставкою судді Шевель О.В., яка входила до складу колегії суддів, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, на підставі якого сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.05.2024 у справі №922/202/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Лисюк Алли Олександрівни на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 01.04.2024 у справі №922/202/24. Призначено справу до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП Швець А.О. просить у задоволенні апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Лисюк Алли Олександрівни на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 01.04.2024 у справі № 922/202/24 відмовити в повному обсязі, додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 01.04.2024 у справі № 922/202/24 залишити без змін.

В обґрунтування своєї позиції у справі вказує на те, що оскільки заявником в апеляційній скарзі на рішення Господарського суду Харківської області від 21.03.2024 у справі № 922/202/24 не доведено існування підстав, визначених ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для повного або часткового скасування рішення суду першої інстанції, відповідно, відсутні правові підстави для скасування додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 01.04.2024 у справі № 922/202/24.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд про їх задоволення. Представник позивача заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив суд додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 01.04.2024 у справі № 922/202/24 залишити без змін.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.

До Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця Швець Анни Олександрівни про стягнення коштів за договором купівлі-продажу № 01/27/07 від 27.07.2023 у загальному розмірі 140 706,02 грн, з них: 124 800,00 грн грошові кошти, переховані в якості попередньої оплати за договором, 15 906,02 грн - пеня. До стягнення також заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.03.2024 позов фізичної особи-підприємця Швець Анни Олександрівни задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Лисюк Алли Олександрівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Швець Анни Олександрівни ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошові кошти в розмірі 124 800,00 грн, перераховані в якості попередньої оплати за договором купівлі-продажу № 01/27/07 від 27.07.2023, пеню в розмірі 12 623,61 грн, судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 2 957,36 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Позивачем у справі №922/202/24 подано заяву про розподіл судових витрат та про надання доказів додатково понесених витрат на правову допомогу протягом 5 днів з дня прийняття рішення у справі (вх.№ 7432 від 18.03.2024, т.2, а.с. 1).

21.03.2024 позивачем у справі до господарського суду Харківської області надійшла заява про розподіл судових витрат, згідно якої позивач надав докази понесення додаткових витрат на правову допомогу в розмірі 12 000,00 грн.

01.04.2024 винесено додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 01.04.2024 у справі №922/202/24 з підстав, викладених вище.

Предметом апеляційного оскарження у цій справі є додаткове рішення місцевого господарського суду, яким задоволено заяву позивача про розподіл судових витрат та стягнуто з відповідача на користь позивача 2500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у відповідності з вимогами частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно з частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Правовий аналіз вищезазначених норм процесуального законодавства свідчить, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами та у випадку, зокрема, задоволення позову, покладаються на відповідача.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Як убачається з матеріалів справи, в обґрунтування поданого клопотання позивач вказує на укладення між ним (клієнт) та Адвокатським бюро "Анастасії Дударенко" договору про надання правничої допомоги адвокатом від 01.01.2024 (далі - договір).

У зв`язку з потребою у професійній правничій допомозі з написання відповіді на відзив на позову заяву у справі № 922/202/24, а також клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, заперечення на клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, клопотання про витребування доказів та розгляд справи в порядку загального позовного провадження у справі № 922/202/24, вказує про понесення додаткових судових витрат, що не були розглянуті за наслідками ухвалення рішення Господарського суду Харківської області від 21.03.2024, в розмірі 12 000,00 грн, на підтвердження чого надав акт №2 від 06.03.2024 про надання правничої допомоги адвокатом (т.2, а.с. 7), рахунок від 06.03.2024 № 2.

Із долученого до матеріалів справи платіжної інструкції №190 від 07.03.2024 вбачається, що позивачем сплачено Адвокатському бюро "Анастасії Дударенко" 12 000,00 грн.

Окрім того, матеріали справи містять свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю серії АЕ № 125468 на надання правничої (правової) допомоги позивачу у Господарському суді Харківської області у даній справі адвокатом Дударенко Анастасією Дмитрівною, виданого Адвокатським бюро "Анастасії Дударенко".

За приписами частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Частинами 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання, на її думку, вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Як уже зазначалося, загальне правило розподілу інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, визначене частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Водночас, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи апеляційної скарги не стосуються співмірності заявлених адвокатських витрат до заявлених позовних вимог та ґрунтуються на необхідності здійснення перерозподілу заявлених до стягненню сум відповідно до задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, судові витрати позивача за позовом у даній справі на професійну правову допомогу заявлено в загальному розмірі 21 000,00 грн (ціна заявлених до стягнення адвокатських послуг та обсяг наданих послуг визначені в актах №1 та № 2 приймання-передачі послуг з надання правничої допомоги адвокатом до договору про надання правничої допомоги адвокатом від 01.01.2024).

Судом першої інстанції майже втричі зменшено розмір заявлених витрат на правову допомогу до 7500,00 грн (з яких 2500,00 грн є предметом даного судового розгляду).

Вирішуючи чи є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у даній справі, колегія суддів, не зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги в частині стягнення з відповідача 12623,61 грн пені, не вбачає підстав для зміни розподілу визначених до стягнення судом першої інстанції витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 2500,00 грн, що відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру. Доводи апеляційної скарги в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно, судова колегія не вбачає підстав для скасування додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 21.03.2024 у справі №922/202/24, оскільки правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний господарський суд вважає, що додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 21.03.2024 не підлягає залишенню без змін, у зв`язку з чим апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Лисюк Алли Олександрівни задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Лисюк Алли Олександрівни на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 01.04.2024 у справі №922/202/24 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 01.04.2024 у справі № 922/202/24 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 28.06.2024.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя О.А. Пуль

Суддя В.О. Фоміна