ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2024м. ХарківСправа № 922/438/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5; ідент. код 40075815) в особі Регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7; ідент. код 40081216)

до Приватного акціонерного товариства "Первухінський цукровий завод" (62131, Харківська область, Богодухівський район, смт Гути, вул. Миру, 29; ідент. код 00373250)

про розірвання договору

за участю представників:

позивача Панченко П.Е. (в режимі відеоконференції)

відповідача Чуб С.В.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця", 14.02.2024 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ПрАТ "Первухінський цукровий завод", в якій просить суд розірвати договір № П/М-2180/НЮ про експлуатацію залізничної під`їзної колії, укладений між АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця" та ПрАТ "Первухінський цукровий завод" (Власник колії). Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на істотну зміну обставин, якими сторони керувалися в момент укладення договору, зокрема того, що сторони не могли знати, що відповідач, який єдиний обслуговується на дільниці Богодухів-Гути, на декілька років зупинить свою діяльність, тривалий час не здійснюватиме перевізну роботу залізничним транспортом, що призведе до збитковості малодіяльної дільниці Богодухів-Гути, та відмовиться компенсувати збитки залізниці в порядку ст. 7 Статуту, та наголошує, що продовження дії договору призведе до позбавлення законного права позивача реалізувати механізм, передбачений ст. 7 Статуту, який розроблений законодавцем саме з метою врегулювання запобігання безпідставної збитковості стратегічного об`єкта України - АТ "Укрзалізниця".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 лютого 2024 року прийнято позов АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця" до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/438/24, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, проведення підготовчого засідання призначено на 07 березня 2024 року о 10:30.

У підготовчому засіданні 07.03.2024 у справі постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання в порядку п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України на 28 березня 2024 року об 11:30.

У підготовчому засіданні 28.03.2024 у справі постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу підготовчого засідання, про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів до 19.05.2024 р. в порядку ч. 3 ст. 177 ГПК України та про відкладення підготовчого засідання в порядку п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України на 25 квітня 2024 року об 11:30 год.

У підготовчому засіданні 25.04.2024 р. постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в порядку передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України на 16.05.24 року о 10:30.

Водночас, 16.05.2024 в час призначеного по даній справі судового засідання по території України та, зокрема, в Харківській області, було оголошено сигнал повітряної тривоги у зв`язку з військовою агресією РФ.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.05.2024 з огляду на об`єктивні причини неможливості проведення судового засідання, задля збереження безпеки учасників судового процесу та працівників суду, а також з метою реалізації сторонами процесуальних прав, передбачених ГПК України, судом було перенесено розгляду справи та призначено проведення судового засідання у даній справі на 06.06.2024 о 12:00.

У судовому засіданні 06.06.2024 р. було постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 13.06.2024 р. о 10:30, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

Присутній у судовому засіданні 13.06.2024 позивач позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов повністю з підстав, викладених у позовній заяві та з урахуванням додатково поданої заяви про суті спору.

Представник відповідача проти позову заперечував, як такого що суперечить умовам укладеного між сторонами договору та приписам чинного законодавства.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, створено всім учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

У судовому засіданні 13.06.2024, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази надані до суду, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

07.07.2021 року між акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" (позивач, залізниця) та приватним акціонерним товариством "Первухінський цукровий завод" (відповідач, власник колії) був укладений договір № П/М-2180/НЮ про експлуатацію залізничної під`їзної колії (далі - Договір).

Пунктом 1 договору встановлено, що, згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору експлуатується під`їзна колія, яка належить власнику колії, що примикає через стрілочний перевід № 13 і є продовженням колії № 6 станції Гути Південної залізниці і яка обслуговується власним локомотивом.

У п. 6 Договору зазначено, що вагони для під`їзної колії подаються локомотивом Залізниці на колії № 1, 3 станції Гути. Здавання вагонів провадиться на коліях № 1,3 станції Гути.

Строк дії Договору, відповідно до п. 21 Договору, становить 5 років з 21.07.2021 до 20.07.2026 включно.

Відповідно до п. 19 договору, зміни до цього договору вносяться в порядку, встановленому правилами обслуговування залізничних під`їзних колій. Спори за договором розглядаються згідно із законодавством України з дотриманням претензійно-позовного порядку.

У пункті 20 договору унормовано, що одностороння відмова від виконання договору і одностороння зміна його умов не допускаються. Розірвання договору або зміна його умов можуть мати місце за згодою сторін, які уклали договір, а в разі недосягнення згоди - за рішенням суду. У разі видання нормативних актів, які змінюють Правила обслуговування під`їздних колій, порядок сплати зборів і т.ін., сторони зобов`язані привести договір у відповідність до таких нормативних актів шляхом внесення необхідних доповнень і змін до тексту договору.

Станція Гути Південної залізниці є проміжною станцією 5 класу, яка розташована на тупиковій дільниці Богодухів-Гути регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" залізничного напрямку Харків-Ворожба. До станційних колій станції Гути примикає єдина під`їзна колія, яка належить Відповідачу, що підтверджується витягом з Технічно-розпорядчого акту станції Гути.

Як наголошує позивач, у лютому 2023 року позивачем була розпочата робота по оптимізації малодіяльної інфраструктури АТ "Укрзалізниця". За результатами проведеної роботи було з`ясовано, що дільниця Богодухів-Гути декілька років не використовується для вантажних перевезень та є збитковою для Залізниці.

Вказівкою голови правління АТ "Укрзалізниця" та директора з комерційної роботи і логістики АТ "Укрзалізниця" від 09.06.2023 № Ц-1- 89/280-23 було зобов`язано, зокрема, регіональну філію "Південна залізниця" провести роботу з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування щодо питань експлуатації малодіяльних збиткових залізничних дільниць, в т.ч. дільниці Богодухів-Гути, шляхом компенсації збитків з місцевих бюджетів або за рахунок підприємств, що обслуговуються збитковими малодіяльними дільницями, на яких тривалий час не здійснювалась перевізна робота, або отримання дозволів на закриття таких дільниць.

На виконання Вказівки, до Богодухівської міської ради Харківської області був направлений лист від 19.06.2023 № Н/НЗ-1-41/148.

Листом від 26.06.2023 № 02-23/3813 Богодухівська міська рада повідомила, що основним користувачем дільницею Богодухів-Гути є ПрАТ "Первухінський цукровий завод", який тимчасово, на період воєнного стану, призупинив виробничу діяльність та на даний час є збитковим; відмовила у компенсації збитків Залізниці з місцевого бюджету та не надала згоди на закриття дільниці Богодухів-Гути.

У зв`язку з цим, 28.08.2023 Залізниця листом № Н/НЗ-1-37/946 звернулася до відповідача щодо компенсації збитків за рахунок підприємства, що обслуговується збитковою малодіяльною дільницею, на якій тривалий час не здійснювалась перевізна робота, або надання згоди на закриття дільниці.

Листом від 13.09.2023 № 130 відповідач підтвердив, що він є користувачем дільниці Богодухів-Гути, не працює вже два сезони та є збитковим, а тому не має можливості відшкодувати збитки позивача. Згоди на закриття дільниці Богодухів-Гути Відповідач не надав.

Продовжуючи процедуру закриття малодіяльної дільниці, регіональною філією «Південна залізниця» до АТ «Укрзалізниця» було направлене клопотання від 02.11.2023 № Н-38/4437 про закриття та виключення з Тарифного керівництва № 4 дільниці Богодухів (викл)-Гути (вкл) та станцію Гути з техніко-економічним обґрунтуванням (далі - Клопотання).

У відповіді на Клопотання від 08.11.2023 № ЦМ-13/3714 зазначено, що для продовження процедури закриття станції Гути необхідно вирішити питання щодо розірвання договору.

У зв`язку з тим, що Договором не передбачене його розірвання в односторонньому порядку, відповідачу була направлена додаткова угода про дострокове розірвання Договору за згодою сторін у двох екземплярах з супровідним листом від 14.11.2023 № НЗ-1-37/1403.

Листом від 04.12.2023 № 172 відповідач повідомив про відмову від підписання додаткової угоди про дострокове розірвання Договору за згодою сторін.

Таким чином позивач вказує, що оскільки залізнична станція Гути Південної залізниці є малодіяльною та збитковою, а органами місцевого самоврядування та/або відповідач відмовились здійснювати компенсацію збитків з місцевих бюджетів або за рахунок підприємств, що обслуговуються цими дільницями, внаслідок чого позивач позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, який перешкоджає завершенню процедури закриття збиткових станції. Таким чином, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" було змушене звернутися до суду з позовом про розірвання спірного договору з посиланням на приписи ст. 652 ЦК України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Абзацами 1 та 2 п. 2.1 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Мінтрансу України від 21 листопада 2000 року № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24 листопада 2000 року за № 875/5096, (далі - Правила) регламентовано, що взаємовідносини залізниці з підприємствами, які виконують вантажні роботи на під`їзних коліях, визначаються, зокрема, договорами про експлуатацію під`їзних колій.

Договори про експлуатацію під`їзних колій укладаються між залізницею і власниками під`їзних колій у разі обслуговування під`їзної колії власним або орендованим локомотивом.

Відповідно до ч. 6 ст. 76 Статуту порядок розроблення та форма договорів встановлюються Правилами.

Форма договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії є додатком 1 до п. 2.1 Правил.

Частиною 5 ст. 76 Статуту та абзацом 4 п. 2.1 Правил встановлено, що договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії розробляється з урахуванням технології роботи під`їзної колії і технології роботи станції примикання, а у відповідних випадках - з урахуванням єдиних технологічних процесів.

Згідно ч. 1 ст. 77 Статуту та абзацу 2 п. 2.2 Правил у випадку зміни технологічного устаткування або технології роботи станції чи залізничної під`їзної колії окремі пункти договору або увесь договір за вимогами однієї із сторін можуть бути переглянуті до закінчення терміну його дії.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Частинами 3, 4, 5 ст. 188 Господарського кодексу України встановлено, що сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона мас право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 652 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінились настільки, що. якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

При настанні таких обставин сторони за взаємною згодою можуть розірвати договір. Водночас, частина друга наведеної статті ЦК України передбачає випадки, коли договір може бути змінений або розірваний на вимогу однієї із сторін.

Так, за приписами ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягай згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане:

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до змісту ст. 651 ЦК України, що кореспондується із положеннями ст. 188 ГК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Водночас відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №910/14416/18.

У разі, коли сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінилися, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно умов, визначених положеннями ч. 2 ст. 652 ЦК України. Розірвання договору через істотну зміну обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли залишення угоди в силі призведе до завдання школи стороні, яка значно перевищує витрати, необхідні для виконання договору на первісних умовах. Відповідно до змісту ст. 652 ЦК України укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей, проте, під час виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникає під час виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред`явлення вимоги про розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, коли вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали би договору або уклали його на інших умовах. Отже, закон пов`язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, за істотної зміни обставин.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 7 Статуту, відкриття чи закриття станцій для здійснення усіх чи окремих операцій провадиться Укрзалізницею після опублікування про це у Збірнику правил перевезень і тарифів залізничного транспорту. При цьому питання про експлуатацію малодіяльних збиткових залізничних дільниць, станцій, а також залізничних під`їзних колій, що перебувають на балансі залізниць, вирішується разом з відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

У разі неприйняття органами місцевого самоврядування (протягом 6 місяців після звернення залізниці) рішень про компенсацію збитків з місцевих бюджетів або за рахунок підприємств, що обслуговуються цими дільницями, станціями та під`їзними коліями, Укрзалізниця за погодженням з Мінтрансом має право прийняти рішення про закриття збиткових дільниць, станцій та під`їзних колій.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач наголошує, що у разі збитковості малодіяльної дільниці, залізничної станції законодавством (ст. 7 Статуту) передбачений чіткий механізм врегулювання діяльності такої дільниці чи станції. Позивачем застосовані всі належні та вичерпні заходи, щодо продовження роботи малодіяльної дільниці зі станцією Гути: проведено розрахунок збитків від роботи малодіяльної дільниці, доведено збитки до відома органу місцевого самоврядування та підприємства, яке обслуговується малодіяльною дільницею; проведено роботу щодо відшкодування збитків від роботи малодіяльної дільниці органом місцевого самоврядування або Відповідачем. Однак, орган місцевого самоврядування та Відповідач відмовилися відшкодовувати збитки, що робить неможливим продовження роботи малодіяльної дільниці Богодухів-Гути та розташованій на ній станції Гути.

Суд має визначити "міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору", та через це оцінити істотність допущеного порушення договору.

Проте, у справі, що розглядається, позивач, наголошуючи на наявності чіткого механізму врегулювання діяльності збиткової станції, не доводить того, що подальше виконання договору порушить співввдношення майнових інтересів сторін та позбавить позивача того, на що він розраховував при його укладання, а також не вказує яким чином дія цього договору вплине на порядок та право Укрзалізниці за погодженням з Мінтрансом на прийняти рішення про закриття збиткових дільниць, станцій та під`їзних колій, унормоване в ст. 7 Статуту.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для розірвання спірного договору.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У справі «Руїс Торіха проти Іспанії», Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 79 ГПК України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Це стосується позивача, який має довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5; ідент. код 40075815) в особі Регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7; ідент. код 40081216) до Приватного акціонерного товариства "Первухінський цукровий завод" (62131, Харківська область, Богодухівський район, смт Гути, вул. Миру, 29; ідент. код 00373250) про розірвання договору № П/М-2180/НЮ про експлуатацію залізничної під`їзної колії, укладений між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця" та Приватним акціонерним товариством "Первухінський цукровий завод" - відмовити

2. Витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "24" червня 2024 р.

Суддя М.І. Шатерніков