ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

27.06.2024р. Справа № 904/2587/24

Суддя Васильєв О.Ю., розглянувши матеріали

За позовом: Дніпровської міської ради, м. Дніпро

До: Російської Федерації в особі Мінистерства юстиції Російської Федерації, м. Москва

Третя особа: Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради, м. Дніпро

Про: стягнення 8 608 028,34грн.

СУТЬ СПОРУ:

Дніпровська міськрада (позивач) звернулася до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до РФ в особі Мінистерства юстиції РФ (відповідач) про стягнення 8 608 028,34 грн. збитків (шкоди), завданих об`єктам права комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади внаслідок бойових дій, терористичних актів (ракетних обстрілів), спричинених військовою агресією Російської Федерації.

Вимоги до змісту та форми позовної заяви (які є обов`язковими для особи, що звертається до суду), викладені у ст.ст.162 та 164 ГПК України.

Так, відповідно до приписів ст.164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: 1) направлення іншим учасникам справи копій позовної заяви і доданих до неї документів з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу (Пункт 1 частини першої статті 164 в редакції Закону № 3200-IX від 29.06.2023)

Однак в порушення вищезазначених приписів, позивачем не надано жодних доказів надсилання відповідачу копій позовної заяви і доданих до неї документів з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

Суд звернув увагу Дніпровської міської ради на ту обставину , що введення воєнного стану в Україні внаслідок військової агресії РФ не звільняє позивачів від обов`язку повідомлення держави РФ чи її резидентів, які виступають відповідачами у справах, що розглядаються господарськими судами України, про звернення до них з відповідними позовами. Отже, чинне на цей час законодавство України без виключення в залежності від категорії відповідачів вимагає від позивачів додання до позовних заяв документів, які підтверджують направлення іншим учасникам справи копій позовної заяви і доданих до неї документів. Таке направлення може бути здійснене (поміж іншим) і шляхом направлення копії позовної заяви і доданих до неї документів на адреси посольств РФ в будь-якій країні, в тому числі в електронній формі.

Враховуючи вищевикладені обставини, на підставі приписів ст.ст.162,164,173,174,234 ГПК України, ухвалою суду від 18.06.24р. залишено позовну заяву без руху. Позивачеві запропоновано протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути вищезазначені недоліки позовної заяви та надати докази направлення відповідачу копій позовної заяви і доданих до неї документів з урахуванням положень статті 42 ГПК України. Роз`яснено, що в разі не усунення цих недоліків у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась з позовною заявою.

26.06.24р. на адресу господарського суду від Дніпровської міської ради надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивач фактично не погодився з вимогами суду, викладеними в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, не усунув ці недоліки та наполягав на відкритті провадження у справі без надання ним будь-яких доказів направлення на адресу відповідача копії позовної заяви та доданих до неї документів.

В обґрунтування такої позиції позивач послався на наступні норми чинного міжнародного законодавства та висновок, сформований в ухвалі Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.24р. у справі № 904/1550/24.

Так, позивач доречно вказує, що у зв`язку із повномасштабним вторгненням РФ на територію України 24.02.22р. Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства РФ в Україні з огляду на припинення його роботи на території України. Та посилаючись на правові висновки Верховного Суду у постанові від 14.02.22р. у справі № 308/9708/19, які полягають у тому, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства РФ в Україні запитів щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням РФ збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності України. А з 24.02.22 р. таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з Росією.

Дійсно, в цій постанові Верховний Суд зробив висновок про те, що, після початку війни в Україні з 2014р. суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.

Дефініція «судовий імунітет» наведена у ст.79 ЗУ «Про міжнародне приватне право»:

«Пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України».

У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої. Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення держави та її органів з під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої держави. Таким чином, бути учасником справи у судах іншої держави кожна суверенна держава може тільки з її явно вираженої або мовчазної згоди, висловленої через уповноважених на це осіб.

Тобто, втрата РФ судового імунітету є підставою для не отримання попередньої згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим до суду України.

Такі висновки Верховного Суду щодо судового імунітету РФ поки що не узгоджуються з наявною міжнародною практикою і законодавством іноземних держав. У законодавстві Великої Британії та США не передбачені винятки з імунітету іноземної держави щодо проваджень про відшкодування шкоди, завданої збройною агресією іноземної держави. Також є усталена практика Міжнародного суду ООН щодо питань суверенного імунітету і шкоди, завданої збройними силами іноземної держави. Наприклад, рішення Міжнародного суду ООН від 2012 року стосується питання порушення національними судами Італії та Греції суверенного імунітету Німеччини у справах про відшкодування шкоди, завданої під час Другої світової війни. Міжнародний суд ООН, серед іншого, дійшов висновку, що навіть за умови визнання державою концепції обмеженого (функціонального) імунітету деліктний виняток не має стосуватися воєнних дій ( «Юридична газета онлайн», 05.09.23р.)

У рішенні ЄСПЛ у справі «Будвест, ТОВ проти України» (BUDVEST, TOV v. UKRAINE; заява № 59487/21) Європейський суд з прав людини (п`ята секція), засідаючи як комітет у складі: Карло Ранцоні, президент, Ладо Чантурія, ОСОБА_1 , судді, та Марадудіна Вікторія, в.о. заступника секретаря секції, після наради за закритими дверима 28 вересня 2023 року, Постановив таке рішення, яке було ухвалене того дня: ПРОЦЕДУРА1. Справу було розпочато за заявою проти України, поданою до Суду відповідно до статті 34 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 19 листопада 2021 року. Уряд України було повідомлено про заяву. 5. Компанія-заявник скаржилася за статтею 6 § 1 Конвенції на те, що було порушено принцип рівності сторін у зв`язку з тим, що національні суди не вручили їй апеляцію або іншим чином не повідомили її про апеляцію, подану у справі. Повідомлення (інформування) учасників справи як обов?язок суду забезпечити конституційні принципи рівності та змагальності . Суд повторює, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності провадження (рішення у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), 23 червня 1993 року, § 63, серія A, № 262), вимагає, щоб особа, проти якої було розпочато провадження, повинна бути проінформована про цей факт (Діліпак і Каракая проти Туреччини, № 7942/05 і 24838/05, § 77, 4 березня 2014 р.). Принцип рівності сторін вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в суттєво невигідне становище порівняно з опонентом (див. Avotiтр проти Латвії) [GC], №17502/07, § 119, ЄСПЛ 2016, і Dombo Beheer B.V. проти Нідерландів, 27 жовтня 1993 р., § 33, серія A, № 274). Кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, включаючи апеляцію іншої сторони, і прокоментувати їх. На карту поставлено впевненість сторін у справі, яка ґрунтується, серед іншого, на усвідомленні того, що вони мали можливість висловити свою точку зору щодо кожного документа у справі (див. Beer проти Австрії, № 30428/96, §§ 1718, 6 лютого 2001р.).

7. Таким чином, національні суди можуть пересвідчитися, що їхні повістки чи інші документи надійшли сторонам достатньо завчасно, і, у відповідних випадках, зафіксувати свої висновки в тексті рішення (див. Ганкін та інші проти Росії)., № 2430/06 та інші, § 36, 31 травня 2016 р.). Якщо судові документи не будуть належним чином вручені учаснику судового процесу, він чи вона можуть бути позбавлені можливості захищати себе під час провадження (див. Заводнік проти Словенії, № 53723/13, § 70, 21 травня 2015р.). Повідомлення (інформування) учасників справи як обов?язок суду забезпечити конституційні принципи рівності та змагальності. У провідній справі «Лазаренко та інші проти України» (№ 70329/12 та 5 інших, 27 червня 2017 року) Суд уже встановив порушення щодо питань, подібних до тих, що розглядаються у цій справі.

9. Розглянувши всі надані йому матеріали та за відсутності будь-яких доказів належного повідомлення заявника, Суд не знайшов жодного факту чи аргументу, здатного переконати його дійти іншого висновку щодо прийнятності та суті цих скарг. Беручи до уваги свою прецедентну практику з цього питання, Суд вважає, що, переходячи до розгляду апеляції, поданої у справі заявника, без спроби з`ясувати, чи була вона вручена заявнику, чи заявник був поінформований про апеляцію будь-яким іншим способом. національні суди позбавили заявника можливості прокоментувати скаргу, подану у справі, і не виконали свого зобов`язання поважати принцип рівності сторін, закріплений у статті 6 Конвенції.

Вищенаведені норми чинного законодавства України та рішення як національних, так і ЄСПЛ свідчать про необхідність поваги до принципу рівності сторін, закріпленого у статті 6 Конвенції.

Посилання позивача в обґрунтування відсутності у нього обов`язку направлення на адресу відповідача (РФ) копії позовної заяви і доданих до неї документів на ухвалу ЦАГС від 07.06.24 р. у справі № 904/1550/24, господарський суд відхиляє, оскільки цією ухвалою апеляційний суд лише залишив апеляційну скаргу Дніпровської міськради без руху з підстав не направлення копії апеляційної скарги на адресу третьої особи, та взагалі не досліджував питання щодо обов`язковості/необов`язковості направлення позивачем на адресу відповідача - Російської Федерації копії позовної заяви і доданих до неї документів. Окрім того відповідно до приписів чинного ГПК України правова позиція апеляційного суду у певній справі не є обов`язковою для господарського суду під час розгляду інших справ.

Оскільки господарський суд у разі не направлення позивачем копії позовної заяви і доданих до неї документів на адресу відповідача (в будь-який можливий спосіб відносно відповідача Російської Федерації), позбавлений можливості самостійно здійснити такі дії , а має об`єктивну можливість лише повідомляти такого відповідача вже про час та місце розгляду справи шляхом публікації відповідної інформації на офіційному сайті «Судової влади»; то право відповідача на справедливий суд буде порушено з самого початку розгляду справи.

Дотримання процесуальних умов повідомлення відповідачів про те, що до них буде подано позов, направлення копії позову з додатками та подальше повідомлення про хід розгляду справи вельми важливе з огляду на майбутнє виконання цього рішення суду України в іноземних державах , компетентні органи яких мають виконувати такі рішення насамперед з огляду на дотримання судом України норм процесуального законодавства.

Так, відповідно до вимог ст. 468 ЦПК України «Підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду»: у задоволенні клопотання може бути відмовлено якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.

Таким чином, позивач, який звертається з позовом до будь-якої іноземної держави, або іншого нерезидента України, та дійсно сподівається на реальне виконання рішення ухваленого судами України в подальшому, має бути конче заінтересованим у належному повідмоленні відповідача як про подачу до нього позову (обов`язок про що покладено чинним ГПК України саме на позивача), так і в подальшому своєчасному та належному повідомленні відповідача про час та місце розгляду справу (цей обов`язок покладено вже на суд, що розглядає справу).

Враховуючи вищевикладені обставини справи та приписи міжнародного та чинного законодавства України, господарський суд дійшов до висновку про обов`язковість направлення позивачем (навіть в умовах війни з РФ) в будь-який можливий спосіб на адресу будь-яких державних органів Російської Федерації копії позовної заяви і доданих до неї документів та надання доказів такого направлення суду України для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Згідно із частиною 3 ст.174 ГПК України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Відповідно до частині 4 цієї статті, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою. Відповідно до ч. 8 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Оскільки Дніпровська міськрада не усунула недоліки позовної заяви та не надала жодних доказів направлення на адресу відповідача копії позовної заяви і доданих до неї документів у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.172 , ч.4. ст.174, ст. ст.234,235 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 27.06.24 р.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Васильєв О.Ю.