ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

27 червня 2024 року Справа № 915/722/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши матеріали

заяви: Фермерського господарства «ВІКТОРІЯ ВІ» (22655, Вінницька обл., Вінницький район, с. Підвисоке, вул. Шевченка, буд. 6; ідентифікаційний код 40014031)

про видачу судового наказу

про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІДГУР`ЇВСЬКЕ» (55237, Миколаївська обл., Первомайський район, с. Мічуріне, вул. Центральна, буд. 14; ідентифікаційний код 00413950)

грошових коштів в сумі 202 800,00 грн,

В С Т А Н О В И В:

17.06.2024 Фермерське господарство «ВІКТОРІЯ ВІ» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з заявою № 07/06 вих від 07.06.2024 про видачу судового наказу, в якій просить суд:

1. Прийняти заяву до розгляду в порядку передбаченому для наказного провадження.

2. Видати наказ суду, яким стягнути з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПІДГУР`ЇВСЬКЕ» , місце реєстрації: 55237, УКРАЇНА, Миколаївська область, Первомайський район, с. Мічуріне, вул. Центральна, буд. 14, ІПН 70, n/ НОМЕР_1 в ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», МФО 380805 на користь ФГ «ВІКТОРІЯ ВІ» , п/і 22655, 55237, УКРАЇНА, Миколаївська область, Первомайський район, с, Мічуріне, вул. Центральна, буд. 14, основний борг за поставлений товар в сумі - 202800 грн. 00 коп. та суму судових витрат, що здійснені Заявником на оплату судового збору в розмірі 302 грн. 80 коп.

Вимоги заявника ґрунтуються на підставі укладеного між сторонами у письмовій формі Договору № 10 від 14.09.2020, відповідно до предмету якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІДГУР`ЇВСЬКЕ», як продавець, зобов`язалося поставити та передати у власність Фермерського господарства «ВІКТОРІЯ ВІ», як покупця, продукцію, а покупець зобов`язався прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору.

Заявник посилається, зокрема, на те, що відповідно до п. 3.1 Договору та на підставі виписаного рахунку №17 від 10.08.2021 на загальну суму 442 800,00 грн покупцем було перераховано продавцю попередню оплату за продукцію в сумі 202 800,00 грн, що складає 36 % від загальної вартості продукції по Договору. Однак, за даними заявника, в порушення п. 4.3 умов Договору поставки, продавцем не поставлено продукцію, навіть частково на суму отриманої попередньої оплати.

З метою досудового врегулювання спору, заявник звернувся в усній формі до боржника з проханням повернути сплачені кошти або поставити продукцію. Боржник відмовився повернути кошти або поставити продукцію на сплачену суму.

Суд зауважує, що згідно зі ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Дослідивши матеріали заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу у зв`язку з таким:

По-перше, п. 2 ч. 2 ст. 150 ГПК України передбачено, що у заяві про видачу судового наказу повинні бути зазначені, серед іншого, відомості про наявність або відсутність у заявника електронного кабінету.

Заява Фермерського господарства «ВІКТОРІЯ ВІ» № 07/06 вих від 07.06.2024 про видачу судового наказу не містить відомостей про наявність або відсутність у заявника електронного кабінету.

При цьому, п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.

По-друге, за змістом ч. 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України адвокати, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Судом встановлено, що згідно з відповіддю № 1878221 юридична особа з ідентифікаційним кодом 40014031 (Фермерське господарство «ВІКТОРІЯ ВІ») не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

При цьому, п. 2-1 ч. 1 ст. 152 ГПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

По-третє, за приписами ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Як встановлено судом, в обґрунтування заяви про видачу судового наказу Фермерське господарство «ВІКТОРІЯ ВІ» посилається на наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІДГУР`ЇВСЬКЕ» зобов`язання щодо повернення коштів попередньої оплати або поставки продукції на сплачену суму. При цьому, оскільки заявник просить суд стягнути з боржника суму грошових коштів, слід вважати, що предметом заяви Фермерського господарства «ВІКТОРІЯ ВІ» є стягнення з боржника, як продавця за Договором № 10 від 14.09.2020, суми попередньої оплати у зв`язку з невиконанням останнім свого обов`язку із поставки товару.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу приписів ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторонами у Договорі № 10 від 14.09.2020 було визначено наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІДГУР`ЇВСЬКЕ» обов`язку з поставки товару, який не є грошовим зобов`язанням.

Заявник вказує, що боржником не було виконано зобов`язання з поставки продукції у визначений Договором строк, а тому Фермерське господарство «ВІКТОРІЯ ВІ» звернулося в усній формі до боржника з проханням повернути сплачені кошти або поставити продукцію.

Суд зауважує, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Приписами ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

З аналізу норми ст. 693 Цивільного кодексу України вбачається, що внаслідок реалізації покупцем свого передбаченого ст. 693 Цивільного кодексу України права вимоги повернення суми попередньої оплати від продавця, у постачальника, що прострочив виконання своїх зобов`язань за договором поставки, припиняється зобов`язання поставки товару та на підставі норми Цивільного кодексу України виникає грошове зобов`язання перед покупцем щодо повернення суми попередньої оплати у встановлений ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України строк.

Тобто, обов`язок продавця (постачальника) з повернення покупцю суми попередньої оплати виникає не на підставі договору, а на підставі норми законодавства, у зв`язку з чим таке зобов`язання є позадоговірним.

Таким чином, заява Фермерського господарства «ВІКТОРІЯ ВІ» про видачу судового наказу фактично обґрунтована не наявністю у Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІДГУР`ЇВСЬКЕ» зобов`язань за договорами, а наявністю позадоговірних зобов`язань.

Проте, суд зазначає, що такі вимоги заявника не можуть бути розглянуті судом в порядку наказного провадження, оскільки сторонами у Договорі № 10 від 14.09.2020 не встановлено обов`язку боржника зі сплати на користь заявника коштів (в тому числі, в якості повернення суми попередньої оплати), а під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених заявником вимог по суті.

При цьому, за приписами п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням викладених вище обставин та норм процесуального права у сукупності, суд відмовляє Фермерському господарству «ВІКТОРІЯ ВІ» у видачі судового наказу на підставі п.п. 1, 2-1, 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України, оскільки:

- заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу (заява не містить відомостей про наявність або відсутність у заявника електронного кабінету);

- заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його (Фермерське господарство «ВІКТОРІЯ ВІ», як юридична особа, не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС);

- заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу (заява фактично обґрунтована наявністю позадоговірних зобов`язань, і заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у порядку позовного провадження).

Приписами ч. 2 ст. 152 ГПК України визначено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

При цьому, відповідно до положення ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Додатково, суд роз`яснює заявнику, що у відповідності до ч. 1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Разом з тим, за приписами ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

Керуючись п. 1, 2-1, 3 ч. 1 ст. 152, ст. ст. 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити Фермерському господарству «ВІКТОРІЯ ВІ» у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІДГУР`ЇВСЬКЕ» грошових коштів в сумі 202 800,00 грн, за заявою № 07/06 вих від 07.06.2024 про видачу судового наказу у справі № 915/722/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку, визначеному статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Г. Смородінова