ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" червня 2024 р. Справа № 911/472/24

Суддя Господарського суду Київської області Н.Г. Шевчук розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Технології Груп" про забезпечення позову

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Технологія Груп", 03680, місто Київ, Столичне шосе, будинок 100

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Апекс Корн", 09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Леваневського, будинок 61, квартира 116

про стягнення заборгованості за договором поставки № 364/к від 17.08.2020

встановив:

В провадженні Господарського суду Київської області (судді Черногуза А.Ф.) перебуває справа № 911/472/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Технологія Груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Апекс Корн" про стягнення 2 941 050, 72 грн заборгованості, з яких 2 687 701, 94 грн основної заборгованості та 253 348, 78 грн 3 % річних від простроченої суми, у зв`язку із несплатою поставленого за договором поставки № 364/к від 17.08.2020 товару.

Господарський суд Київської області ухвалою від 23.02.2024 (суддя Черногуз А.Ф.) відкрив провадження у справі № 911/472/24 за правилами загального позовного провадження.

24 червня 2024 року через підсистему "Електронний суд" Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Технології Груп" надіслало заяву про забезпечення позову (вх. № суду 4833), в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Апекс Корн", що знаходиться у нього чи інших осіб, а саме на: зерновий причеп, виробництва компанії J&M, модель GC24t, вантажопідйомністю 24 т, за серійним номером 1902296 та зерновий причеп, виробництва компанії J&M, модель GC24t, вантажопідйомністю 24 т, за серійним номером 1902297.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що предметом позову є стягнення з ТОВ "Апекс Корн" коштів у розмірі 2 941 050, 72 грн за поставлений на підставі договору поставки № 364/к від 17.08.2020 та додатку № 1 від 17.08.2020 до нього і переданий за видатковою накладною № 1286 від 13.11.2020 та актом прийому-передачі від 13.11.2020 товар, який добровільно відповідачем не сплачено. Оскільки відповідач заперечує проти задоволення позову, позивач вважає, що це свідчить про небажання оплачувати поставлений товар, а також штучне і неправомірне затягування моменту здійснення повної оплати. Позивач зазначає, що виконання в майбутньому судового рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у відповідача присудженої до стягнення суми заборгованості, тоді як відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань статутний капітал ТОВ "Апекс Корн" становить 80 000, 00 грн, що значно менше заявлених до нього позовних вимог, а також за відповідачем не зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна та відсутня інформація щодо наявності у відповідача грошових коштів на рахунках. Зазначене, за твердженнями позивача, є підставою для застосування заходів забезпечення позову. При цьому позивач послався на практику об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду, а саме постанову від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 та постанову від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2024 Господарського суду Київської області, для розгляду заяви про забезпечення позову по справі № 911/472/24 визначено суддю Шевчук Н.Г.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Технології Груп" про забезпечення позову суд зазначає таке.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Умовою застосування судом заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що спірне майно, наявне на момент пред`явлення позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясовує обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням обов`язку сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування відповідного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до статей 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої та третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі статтею 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Суд наголошує, що у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Суд дослідивши матеріали заяви, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів, посилань на докази та самих доказів на підтвердження того, що обставини, на які заявник послався у заяві, свідчать про неможливість виконання рішення суду, у випадку його задоволення, в разі невжиття судом заходів забезпечення позову.

Твердження заявника, що надіслана відповідачу претензія від 21.04.2023 № 21/04-2023-2 залишена без відповіді та задоволення, а також заперечення проти задоволення позову (поданий відзив в межах судового провадження) не є достатніми доказами обґрунтованості реальної загрози невиконання зі сторони боржника рішення суду у цій справі у разі задоволення позовних вимог.

Твердження позивача про недостатність статутного капіталу відповідача та відсутність у нього нерухомого майна, на підтвердження чого позивачем долучено витяг з ЄДР та Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.06.2024 не спроможні слугувати тією інформацією, яка може встановлювати об`єктивну істинність обставин неможливості виконання рішення суду, у випадку його задоволення.

Позивачем не наведено доказів того, що у відповідача відсутні грошові кошти, в тому числі і на рахунках в банківських установах, за рахунок яких може відбутись погашення заборгованості. Твердження позивача, що така інформація відсутня не є доказово підтвердженою.

Також позивачем в підтвердження своїх доводів не надано доказів того, що відповідачем здійснюються дії з метою ухилення в подальшому від примусового виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Саме лише посилання заявника на ухилення боржника від виконання грошових зобов`язань без відповідного доказового обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Водночас суд враховує види діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Апекс Корн", які полягають у посляурожайній діяльності, а саме вирощування та реалізація (торгівля) зернових культур; оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; надання в оренду сільськогосподарських машин, устаткування та товарів, що в свою чергу не виключає отримання доходу від реалізації товарної продукції вирощеної відповідачем, оскільки такий вид діяльності, як вирощування зернових культур має сезонний характер. Разом з тим, позивач не надав жодних доказів нездійснення відповідачем своєї господарської діяльності.

Посилання позивача на практику Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду викладену у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 щодо недостатності статутного капіталу відповідача для погашення заборгованості, у даному випадку не є подібними правовідносинами, оскільки у справі № 908/2382/21 арешт накладено на нерухоме майно (нежитлову будівлю), тоді як в даному випадку позивач просить накласти арешт на зернові причепи, виробництва компанії J&M, модель GC24t, вантажопідйомністю 24 т, за серійним номером 1902296 та 1902297, що в свою чергу може призвести до втручанню в господарську діяльність товариства та/або інших осіб.

Під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись майном.

Суд вважає, що обраний позивачем захід забезпечення позову не є співмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (арешт майна) можуть призвести до більш негативних наслідків в результаті невжиття цих заходів, оскільки арешт майна передбачає обмеження у користуванні майном, що може вплинути на господарську діяльність товариства та/або інших осіб.

Щодо посилання позивача на правову позицію, яка викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, згідно з якою у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Суд у цьому випадку враховує висновки, які викладені в ухвалі Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 01.03.2024 у справі № 917/1610/23.

Так, ухвалою від 29.01.2024 справу № 917/1610/23 передано на розгляд Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду. Ухвала мотивована необхідністю відступу від висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22, чи для уточнення цих висновків. Зокрема, колегія суддів не погодилась із висновком, викладеним у цих постановах, стосовно того, що: "У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін".

Водночас ухвалою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 01.03.2024 у справі № 917/1610/23 справу № 917/1610/23 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.11.2023 повернуто відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

При постановлення вказаної ухвали Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду виходив з того, що наведений зміст постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду засвідчує, що у ній взагалі відсутні правові висновки, про які стверджує колегія суддів (про те, що у питанні застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та/або грошові кошти, що знаходяться на рахунках відповідача/зацікавленої особи, позивач (заявник) звільняється від доказування наявності обґрунтованої необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом подання доказів до суду щодо наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову).

Отже, саме лише те, що позовні вимоги у справі № 911/472/24 є вимогами про стягнення грошей та те, що відповідач має можливість розпоряджатися власними грошовим коштами, не звільняє позивача від необхідності належними та допустимими доказами довести, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Технологія Груп" про забезпечення позову.

За змістом статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про судовий збір", оскільки заяву про забезпечення позову судом розглянуто, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 514,00 грн відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України суд

ухвалив:

Відмовити в задоволенні заяви від 24.06.2024 Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Технологія Груп" про забезпечення позову.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду оскаржується в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Ухвалу підписано: 25.06.2024