ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

27 червня 2024 року Справа № 915/549/24

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О.,

розглянувши клопотання від 17.06.2024 (вх.№7168/24 від 17.06.2024) ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення у справі

за позовом: Компанії «Маліеро Лімітед», вул.Еолу, 4, 3020, Лімасол, Кіпр

представник позивача: адвокат Покрова Леонід Юрійович

до відповідача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

представник відповідача: ОСОБА_2

про: стягнення 3 700 000, доларів США, що еквівалентно 145 891 000,00 грн.

Компанія Маліеро Лімітед звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою (вх.№5759/24 від 15.05.2024) в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3 700 000,00 доларів США, що еквівалентно 145 891 000, 00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 24.02.2021 між громадянином України ОСОБА_1 (продавець) та юридичною особою за законодавством Республіки Кіпр - Компанією Маліеро Лімітед (покупець) укладений договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Рент УМБ (договір). Позивач перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 3 700 000 дол. США у вигляді оплати вартості частки у статутному капіталі ТОВ Рент УМБ на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Рент УМБ від 24.02.2021, який згодом розірвано продавцем в односторонньому порядку. Внаслідок перерахування позивачем відповідачеві коштів у вигляді оплати вартості частки у статутному капіталі ТОВ Рент УМБ на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Рент УМБ від 24.02.2021 відбувся перехід майнових благ (грошових коштів) з майнової сфери позивача (потерпілого-кредитора) у власність відповідача (набувача-боржника). Такий перехід відбувся за відсутності зустрічного задоволення з боку відповідача, внаслідок чого відповідач набув спірні грошові кошти, у вигляді плати за частку у статутному капіталі, яка передана не була. Правові підстави для зміни майнового стану сторін внаслідок утримання відповідачем грошових коштів у вигляді перерахованої за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Рент УМБ від 24.02.2021, який припинено, відсутні, оскільки відповідна підстава набуття зазначених коштів відповідачем - договір, відпала.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2024 справу №915/549/24 розподілено судді Господарського суду Миколаївської області Семенчук Н.О.

У подальшому, Компанія «Маліеро Лімітед» через систему «Електронний суд» надала заяву від 24.05.204 (вх.№6184/24 від 24.05.2024) в якій просило суд вжити у справі №915/549/24 заходи забезпечення позову.

Ухвалою суду від 28.05.2024 заяву від 24.05.204 (вх.№6184/24 від 24.05.2024) Компанії Маліеро Лімітед про застосування заходів забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт в межах ціни позову 3 700 000,00 доларів США, що еквівалентно 145 891 000, 00 грн. на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_1 та на майно (в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів).

Ухвалою суду від 03.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.07.2024.

Представник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надав клопотання (вх.№7168/24 від 17.06.2024) про зустрічне забезпечення у справі №915/549/24 в якому просить суд зобов`язати Компанію «Маліеро Лімітед» внести на депозитний рахунок Господарського суду Миколаївської області, в якості зустрічного забезпечення, грошові кошти у розмірі 3 700 000,00 доларів США протягом 10 днів з дня оголошення ухвали про зустрічне забезпечення.

В обґрунтування клопотання зазначає, що вжиттям заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача, ОСОБА_1 може бути завдано значних збитків у вигляді: - відсутності (недостатності) у відповідача коштів на сплату податків, сплату за електричну енергію та інші комунальні послуги; - неможливості виконання інших своїх господарських та цивільних зобов`язань; - недостатності коштів для поточного та капітального ремонту об`єктів нерухомості, які арештовані; - недостатності коштів для належної обробки земельних ділянок, на які накладено арешт, тощо. Вказане матиме наслідком заподіяння відповідачу збитків внаслідок, зокрема, застосування контрагентами відповідача оперативно господарських санкцій або внаслідок руйнування чи пошкодження об`єктів нерухомого майна. Вказує, що позовні вимоги Компанії «Маліеро Лімітед» є забезпеченими у повному обсязі шляхом накладення арешту на грошові кошти та на майно відповідача. Натомість вимога ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову не забезпечена. Вважає, що з урахуванням викладеного вбачається необхідність у зустрічному забезпеченні в розмірі 3 700 000,00 доларів США.

Позивач через систему «Електронний суд» надав заперечення на клопотання ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення (вх.№7641/24 від 27.06.2024) в яких просить суд повністю відмовити у задоволенні заявленого ОСОБА_1 клопотання про зустрічне забезпечення у справі №915/549/24. В обґрунтування вказує, що ОСОБА_1 не доведено в розумінні вимог ч.1 та 3 ст.141 ГПК України, які саме наслідки можуть настати від вжитих судом заходів забезпечення позову; які саме збитки; як вони можуть бути заподіяні; розмір цих збитків тощо; не доведено, що заявлене зустрічне забезпечення є співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом. ОСОБА_1 через призму ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України жодним чином не навів та не довів, що від вжитих судом у даній справі заходів забезпечення позову йому заподіяно або може бути в майбутньому заподіяно збитки, у тому числі не доведено їх існування та реального настання. Вказує, що ОСОБА_1 не позбавлений а ні у праві апеляційного оскарження ухвали суду якою застосовано заходи забезпечення позову, а ні у праві, передбаченому ст.145 ГПК України - звернутися до суду, який застосував заходи забезпечення позову, та ініціювати питання часткового або повного скасування застосованих заходів забезпечення позову, при цьому доказавши у встановленому порядку ті обставини на які посилається у зустрічному забезпеченні.

Розглянувши клопотання про зустрічне забезпечення, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Водночас процесуальний закон передбачає також право господарського суду застосувати зустрічне забезпечення до особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, що передбачено статтею 141 ГПК України.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом:

1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;

2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення (ч.2-4 ст.141 ГПК України).

Метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача (-ів), які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача (-ів). Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий "status quo" між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2020 у справі №646/6171/18, від 17.02.2021 у справі №760/19023/18, від 27.07.2021 у справі № 22-з/824/477/2021, 22-з/824/535/2021, від 06.12.2021 у справі №910/4564/21, від 16.12.2021 у справі №911/1658/21, від 12.09.2022 у справі №911/231/22, від 12.09.2022 у справі №911/172/22, від 19.09.2022 у справі №757/36870/20-ц).

Суд звертає увагу, що при вирішенні питання про зустрічне забезпечення господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідного заходу з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо зустрічного забезпечення; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати рішення (дії) з декількох варіантів, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальних в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

З аналізу положень статті 141 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що метою застосування заходів зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Суд зазначає, що умовою застосування заходів зустрічного забезпечення є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів з урахуванням обставин справи може утруднити чи зробити неможливим відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. Співмірність передбачає вирішення господарським судом питання щодо співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до зустрічного забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

При цьому, у вирішенні питання про зустрічне забезпечення господарський суд має здійснити оцінку доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності заходів зустрічного забезпечення, а також наявності зв`язку між конкретним заходом зустрічного забезпечення і заходами забезпечення позову. Отже, з вищенаведених норм вбачається обов`язкова необхідність доказування відповідними доказами можливості виникнення у відповідача збитків, у якому грошовому еквіваленті такі збитки можуть виникнути, чим зумовлена така можливість виникнення у відповідача відповідних збитків тощо.

Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності порушення прав, наявності та розміру понесення можливих збитків, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і можливими збитками, покладено на заявника.

Саме лише посилання заявника на необхідність застосування такого інституту не є достатньою підставою для вжиття відповідних заходів, адже наряду із вжиттям заходів забезпечення позову має бути доведено існування правових підстав для їх застосування - обґрунтованої ймовірності виникнення негативних наслідків в результаті застосування судом забезпечувальних заходів.

При цьому, згідно зі статтями 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, особа, звертаючись до суду із клопотанням про застосування заходів зустрічного забезпечення, повинна аргументувати та довести відповідними доказами в порядку статей 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України наявність можливого заподіяння збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у справі.

В свою чергу, реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, що відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 19.09.2022 у справі № 757/36870/20-ц, від 22.02.2022 у справі № 509/2652/20 та від 17.11.2021 у справі № 487/4873/20.

У своєму клопотанні про зустрічне забезпечення, представник ОСОБА_1 вказує, що вжиті судом ухвалою суду від 28.05.2024 заходи забезпечення позову порушують баланс інтересів сторін та фактично блокують життєдіяльність ОСОБА_1 , оскільки було арештовано все майно та грошові кошти відповідача.

Всупереч зазначеному, суд зазначає, що за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках у всіх банківських установах, для задоволення вимог про стягнення коштів у розмірі 3 700 000,00 доларів США, що еквівалентно 145 891 000, 00 грн., ухвалою суду від 28.05.2024 накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 в межах ціни позову 3 700 000,00 доларів США, що еквівалентно 145 891 000, 00 грн. та на майно відповідача (в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів). Також, відповідачу було зазначено, що він не обмежений в праві звернутися до суду із заявою про часткове скасування заходів забезпечення позову у разі, якщо на його рахунках перебуває сума коштів у розмірі, передбаченому в ухвалі про забезпечення позову, або вартість майна (його частини) перевищує розмір накладеного арешту у порядку, передбаченому статтею 145 ГПК України.

Також, у клопотанні про зустрічне забезпечення ОСОБА_1 вказує, що внаслідок вжиття заходів забезпечення позову йому може бути завдано значних збитків у вигляді: - відсутності (недостатності) у відповідача коштів на сплату податків, сплату за електричну енергію та інші комунальні послуги; - неможливості виконання інших своїх господарських та цивільних зобов`язань; - недостатності коштів для поточного та капітального ремонту об`єктів нерухомості, які арештовані; - недостатності коштів для належної обробки земельних ділянок, на які накладено арешт, тощо.

Проте до вказаного клопотання, заявником не надано суду будь-яких доказів на підтвердження доводів, які викладені ним у клопотанні про зустрічне забезпечення.

Судом враховано, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно (в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів), не порушує принципу диспозитивності, а сприяє дотриманню принципів співмірності та адекватності вжитого заходу забезпечення позову. Такий захід не позбавляє відповідача права володіти майном, на яке накладений арешт, оскільки обмеження розповсюджуються лише на право розпорядження майном.

Отже, накладення арешту на належне відповідачу майно (в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів), не перешкоджає останньому володіти та користуватись ним, у той час як обставини можливого заподіяння збитків внаслідок такого арешту не містять обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку про доцільність та необхідність зустрічного забезпечення позову.

Суд зазначає, що розмір грошових коштів, на які накладено арешт, обмежений ціною позову.

Також, з 24 лютого 2020 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану.

Верховною Радою України 15.03.2022 прийнято Закон України «Про внесення змін до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», що набрав чинності 26.03.2022, із змінами, внесеними згідно із Законами № 2455-IX від 27.07.2022, № 2456-IX від 27.07.2022, № 2468-IX від 28.07.2022; в редакції Закону № 3048-IX від 11.04.2023 яким, зокрема передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX:

1) фізичні особи боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у порядку, встановленому цим підпунктом. Звернення стягнення у межах зазначеної суми на такому рахунку не здійснюється.

У разі накладення арешту на кошти, розміщені на декількох поточних рахунках фізичної особи - боржника в одному банку або на поточних рахунках у різних банках, для здійснення видаткових операцій має бути визначений лише один поточний рахунок фізичної особи - боржника в одному банку.

У разі наявності декількох виконавчих проваджень стосовно однієї фізичної особи - боржника для усіх виконавчих проваджень визначається один поточний рахунок для здійснення видаткових операцій. Кількість виконавчих проваджень не впливає на розмір суми, яка не підлягає зверненню стягнення і на яку фізична особа - боржник може здійснювати видаткові операції.

Таким чином, незважаючи на накладений арешт на грошові кошти, у період дії воєнного стану у відповідача наявна можливість користуватись коштами на рахунку.

Суд зазначає, що заходи забезпечення є тимчасовим обмеженням, не блокують можливість здійснення господарської діяльності та отримання доходів ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для вжиття заходів зустрічного забезпечення позову, оскільки відповідачем не доведено, а в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження можливих збитків ОСОБА_1 , які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 141, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання від 17.06.2024 (вх.№7168/24 від 17.06.2024) ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення у справі №915/549/24 відмовити.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили 27.06.2024.

Згідно ст.ст.254, 255 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Суддя Н.О. Семенчук