УХВАЛА

м. Київ

25.06.2024Справа № 910/18141/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., за участю секретаря судового засідання Дупляченко Ю.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайгер" про розстрочення виконання рішення у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центромістобуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайгер"

про стягнення 931 743,14 грн

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2024, позов задоволено повністю.

На виконання рішення у справі видано наказ від 11.03.2024.

До Господарського суду міста Києва 14.06.2024 від Товариства з обмеженою відповідальністю " Тайгер " надійшла заява про розстрочення виконання рішення у справі.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що станом на 11 червня 2024 року на рахунку відповідача відсутні грошові кошти, що свідчить про неможливість виконання рішення суду в повному обсязі найближчим часом. При цьому, ініціювання позивачем примусового виконання вищевказаного рішення в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», призведе до практично повної зупинки підприємницької діяльності боржника, а також до повної неплатоспроможності взагалі, оскільки виконавцем у межах примусового виконання рішення, в першу чергу, буде накладено арешт на банківські рахунки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2024 розгляд заяви про розстрочення виконання судового рішення у справі № 910/18141/23 призначено до розгляду.

Позивачем 19.06.2024 подано до суду заперечення на заяву про розстрочення виконання рішення.

Розглянувши подану заяву про розстрочення виконання рішення у справі суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Питання про відстрочення виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Відповідачем під час розгляду даної справи не надано доказів відсутності його вини у виникненні даного спору.

При цьому, за приписами статті 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

У запереченні на заяву про розстрочення виконання рішення суду позивач наголошував на тому, що також вже поніс фінансові втрати, оскільки відповідачем не було виконано умов договору та тривалий час не повернуто грошових коштів на рахунок позивача. Звернуто увагу суду, що в позовній заяві він просив лише повернути авансовий платіж, якій було перераховано відповідачу та не стягував жодних штрафних санкцій.

Постановлення на користь позивача в даній справі судового рішення про стягнення з відповідача грошових коштів у незалежності від правової природи цих коштів, становить "майно" позивача, на отримання якого позивач має легітимні сподівання.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки/розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

Виходячи зі змісту статті 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочка виконання рішення допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи, при чому, такі обставини мають свідчити про неможливість або реальне ускладнення виконання рішення.

Винятковість обставин, які мають бути встановлені судом щодо надання відстрочення виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Враховуючи зазначене вище, оцінивши наведені заявником посилання на обставини, які ускладнюють виконання рішення суду, надані заявником до заяви документи та заперечення позивача, суд дійшов висновку, що наведені заявником доводи та надані докази не підтверджують наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять неможливим його виконання у розумінні частини 2 статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 42 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Недостатність чи відсутність коштів у заявника, наявність заборгованостей перед третіми особами, не можна вважати безумовними винятковими обставинами, за наявності яких виконання судового рішення можна розстрочити.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Відсутність грошових коштів не є виключною обставиною та має негативний вплив на фінансовий стан не лише заявника, а й стягувача у справі та здійснювану ним господарську діяльність.

Таким чином, посилання заявника на скрутне фінансове становище не є достатньою підставою для звільнення від виконання господарського зобов`язання та розстрочення виконання рішення суду.

З огляду на встановлені вище судом обставини, з урахуванням принципів розумності та справедливості, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, суд не вбачає правових підстав для розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2024 у справі № 910/18141/23.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайгер" про розстрочення виконання рішення у справі № 910/18141/23 відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.Ю.Кирилюк