ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року Справа № 918/88/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

представники сторін в судове засідання 20.06.2024 не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області, ухвалене 15.04.2024 суддею Політикою Н.А. у м. Рівне (повний текст рішення складено 15.04.2024) у справі № 918/88/24

за позовом Фізичної особи-підприємця Романенка Дмитра Володимировича

до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення заборгованості в сумі 554199, 98 грн.

ВСТАНОВИВ:

ФОП Романенко Д.В. звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення заборгованості в сумі 554199, 98 грн. Звертаючись із відповідним позовом, ФОП Романенко Д.В. також просив суд здійснити розподіл судових витрат. В позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого позивач вказав, що поніс і очікує понести витрати, які складаються з суми сплаченого судового в розмірі 8313 грн. та з витрат на правничу допомогу в розмірі 40000 грн.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 15.04.2024 у справі № 918/88/24 позов ФОП Романенка Д.В. задоволено. Стягнуто з АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на користь позивача заборгованість в сумі 554199, 98 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4156, 50 грн. Ухвалено видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили. Повернуто позивачу з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 4156, 50 грн. сплачений згідно платіжної інструкції від 18.01.2024 № 103.

Частково не погодившись із вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить останнє скасувати в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн., ухвалити в цій частині нове рішення, яким переглянути питання розподілу витрат на правничу допомогу та зменшити їх розмір до розміру, який відповідає вимогам ч. 4 ст. 126 ГПК України та підтверджується належними доказами, - до 3000 грн.

В обгрунтування доводів скарги відповідач зазначив про те, що в порушення норм ст. ст. 238, 277 ГПК України, судом першої інстанції не була надана оцінка обґрунтуванням, наведеним відповідачем у клопотанні про зменшення витрат на правову допомогу. Вважає, що суд першої інстанції неповно встановив та не врахував усі обставини справи, чим порушив норми матеріального та процесуального права..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 15.04.2024 у справі № 918/88/24; призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Від позивача та відповідача на адресу суду надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників. Водночас, у своїх клопотання сторони вказали про те, що підтримують правові позиції, викладені у апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Суд зазначає, що в силу ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві ФОП Романенко Д.В. вказав про те, що він поніс і очікує понести витрати, які складаються, серед іншого, з витрат на правничу допомогу у розмірі 40000 грн.

На підтвердження понесених витрат в сумі 40000 грн. представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 17.01.2024 року № 24/02, укладений між Адвокатським бюро "Олександра Кричала" (бюро) та ФОП Романенко Д.В. (клієнт), додаток № 1 від 17.01.2024 до договору про надання правничої допомоги, рахунок № 3 від 18.01.2024 на суму 40000 грн., акт виконаних робіт (наданих послуг) від 18.01.2024 № 3 на суму 40000 грн., детальний опис робіт (наданих послуг) на суму 40000 грн. та платіжну інструкцію від 19.01.2024 № 105 на суму 40000 грн.

Зокрема, додатком № 1 від 17.01.2024 до договору про надання правничої допомоги визначено, що сума гонорару, яку клієнт сплачує бюро за надану правничу допомогу у Господарському суді Рівненської області у справі по стягненню грошового зобов`язання у загальній сумі 554199, 98 грн. відповідно до договору поставки від 09.06.2023 № 53-122-01-23-13557, становить 40000 грн.

Актом виконаних робіт (наданих послуг) від 18.01.2024 № 3 сторони підтвердили, що бюро надало позивачу юридичні послуги стосовно представництва інтересів клієнта у Господарському суді Рівненської області у справі по стягненню грошового зобов`язання у загальній сумі 554199, 98 грн., загальна вартість послуг з надання правничої допомоги склала 40000 грн.

Апеляційний господарський суд відмічає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, окрім документального обґрунтування та доведеності, мають відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Статтею 129 ГПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Разом з тим, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої ст. 126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначеними ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

В силу ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Приписами даного Закону також передбачено форму винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, якою є гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Не врахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відтак, адвокатський гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру або погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Враховуючи те, що до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи принцип співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обсяг заявлених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 40000 грн. є пропорційним до предмету спору та ціни позову, відповідає критеріям реальності, розумності та співрозмірності.

Разом з тим, у суді першої інстанції відповідачем було подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, відповідно до якого товариство просило суд зменшити розмір необґрунтовано завищених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду даної справи до розміру який відповідає вимогам ст. 126 ГПК або відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

В силу ч. 5 ст. 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на те, що відповідачем заявлено відповідне клопотання, апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про зменшення заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу до 15000 грн.

Щодо доводів відповідача про те, що судом першої інстанції не застосовано у мотивувальній частині судового рішення норми права, на які посилалися сторони, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що місцевим господарським судом застосовано норми ГПК, ЦК України, Закону України "Про судовий збір", Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", практику ЄСПЛ, а також практику Верховного Суду.

Суд також вважає доводи скаржника про зменшення суми витрат на правову допомогу до 3000 грн. не обґрунтованими, оскільки: - справа містить вимоги майнового характеру; - визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Це означає, що у разі настання визначених умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку; - досвід адвоката взагалі не може бути підставою для зменшення витрат; - твердження "чим більш досвідчений адвокат, тим менше він має отримувати відшкодування адвокатських витрат" не відповідає принципу розумності; - наведені скаржником приклади не підтверджують, що розмір послуг адвоката Крилача О.І. становить 3000 грн. в суді першої інстанції, оскільки суд врахував обставини співмірності розміру витрат з ціною позову, що й стало підставою для зменшення до 15000 грн. Відповідачем у свою чергу не надано доказів, які б підтверджували, що ринкова ціна наданих адвокатом послуг в аналогічних справах становить 3000 грн.

Щодо вартості години роботи адвоката в сумі 4000 грн., апеляційний суд констатує, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Стосовно доводів скаржника про те, що підготовка позовної заяви та уточнення позовної заяви не може займати, відповідно, 5 та 3 годин робочого часу, колегія суддів відмічає, що скаржником не зазначено та не доведено скільки часу, на його думку, має витратити адвокат на підготовку такої заяви.

Водночас, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару, сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (п. 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 № 922/1964/21).

З огляду на усе зазначене вище, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області від 15.04.2024 у справі № 918/88/24 у оскарженій частині відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві та підстави для його скасування відсутні.

Викладені у апеляційній скарзі доводи відповідача не обґрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення у відповідній частині.

В силу ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З огляду на те, що в судове засідання 20.06.2024 представники сторін не з`явились, датою ухвалення постанови у даній справі є дата складення її повного тексту.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 15.04.2024 у справі № 918/88/24 в оскаржуваній частині залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Справу № 918/88/24 повернути Господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.