ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" червня 2024 р. Cправа № 902/454/24

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Львівського державного університету безпеки життєдіяльності (вул. Клепарівська, 35, м. Львів, 79007)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" (вул. Писарєва, 3, кв. 83, м. Вінниця, 21036)

про стягнення 12544,28 грн штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Львівського державного університету безпеки життєдіяльності про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" 12 544,28 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором про закупівлю №430 від 23.08.2023 в частині своєчасної поставки товару, внаслідок чого Львівським державним університетом безпеки життєдіяльності заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" 12 544,28 грн штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 25.04.2024 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/454/24 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Зазначеною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема на подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Ухвала про відкриття провадження у справі доставлена 25.04.2024 як позивачу, так і відповідачу до Електронних кабінетів ЄСІТС, про що в матеріалах справи містяться відповідні довідки.

У визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

21.06.2024 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Водночас як вбачається із ухвали про відкриття провадження, суд дійшов висновку про здійснення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання, тому подане клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

23.08.2023 між Львівським державним університетом безпеки життєдіяльності (Замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" (Постачальник, відповідач) укладено Договір про закупівлю №430 (Договір), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується у 2023 році поставити Замовнику товари зазначені в п.1.2. Договору, а Замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Постачальник зобов`язується поставити, демонтувати та змонтувати металопластикові конструкції (вікна, двері), які зазначені у Специфікації (Додаток №1) по коду ДК 021:2015: « 44220000-8 Столярні вироби», відповідно до узгодженого між сторонами замовлення (п. 1.2. Договору).

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили термін поставки Товару: до 15 днів після підписання договору, але не пізніше, ніж до 11.09.2023р.

За порушення строків поставки Постачальник сплачує на користь Замовника пеню у розмірі 0,1 % вартості Товару, а за прострочення понад 30 днів Учасник сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого Товару (п. 7.1. Договору).

Відповідно до Специфікації №1 (Додаток №1 до Договору) сторони погодили найменування та кількість металопластикових конструкцій загальною вартістю 176 680 грн.

Факт поставки обумовлених конструкцій на суму 176 680 грн підтверджується видатковою накладною №ТВ-0000123 від 12.10.2023 та товарно-транспортною накладною №ТВ-0000104.

З підстав протермінування поставки металопластикових конструкцій Львівський державний університет безпеки життєдіяльності звернувся із відповідним позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" 12 544,28 грн штрафних санкцій, з яких: 176,68 грн пені та 12 367,6 грн штрафу.

Слід зазначити, що позивач двічі звертався до відповідача із претензіями про сплату штрафних санкцій внаслідок прострочення поставки товару (вих. №9002-2319/9012 від 23.10.2023 та №9001-558/9012 від 04.03.2024), однак реагування Товариства з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" на такі претензії матеріали справи не містять.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України, враховуючи укладений між сторонами Договір про закупівлю №430 від 23.08.2023.

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, за умовами п. 5.1. Договору сторони погодили термін поставки Товару: до 15 днів після підписання договору, але не пізніше, ніж до 11.09.2023р.

Отже, кінцевою датою поставки товару за Договором є 11.09.2023 та з 12.09.2023 відповідач вважається боржником, що прострочив виконання зобов`язання щодо обумовленої поставки.

Поставка товару відповідачем позивачу відбулася лише 12.10.2023, що підтверджується видатковою накладною №ТВ-0000123 від 12.10.2023 та товарно-транспортною накладною №ТВ-0000104. Так, період прострочення виконання зобов`язання з поставки товару становить 30 днів.

Згідно із п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами п. 7.1. Договору сторони дійшли згоди, що за порушення строків поставки Постачальник сплачує на користь Замовника пеню у розмірі 0,1 % вартості Товару, а за прострочення понад 30 днів Учасник сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого Товару.

Поряд з цим підстави для стягнення штрафу 12 367,6 грн штрафу (7% від вартості непоставленого Товару) відсутні, позаяк період прострочення виконання зобов`язання щодо поставки Товару становить всього 30 днів, а пунктом 7.1. Договору сторони погодили нарахування штрафу за прострочення понад 30 днів. Тому у задоволенні позову в цій частині (12 367,6 грн штрафу) слід відмовити.

Визначаючись щодо заявленої до стягнення пені, суд враховує, що визначена пунктом 7.1. Договору пеня за своєю правовою природою є штрафом, оскільки встановлена у сталому відсотковому відношенні до вартості невиконаного зобов`язання, а не у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Частиною 3 цієї ж статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Арифметичною перевіркою правильності нарахування штрафу в силу п. 7.1. Договору (визначеного як пеня) у розмірі 0,1 % вартості Товару помилок не виявлено (176 680 грн х 0,1 % = 176,68 грн).

Отже, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині (176,68 грн - штрафу).

Крім того, слід відмітити, що гарантована ст. 61 Конституції України заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (лат. non bis in idem «двічі за одне й те саме не карають») має на меті уникнути несправедливого покарання.

Тому одночасне стягнення штрафу у розмірі 7% за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 календарних днів та пені у розмірі 0,7%, яка за своєю правовою природою також відносить до штрафу, є фактично подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання одного зобов`язання, тобто подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання, що заборонено чинним законодавством.

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, скористатись іншими процесуальними правами.

Згідно із ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем слідує з умов укладеного між сторонами Договору, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду відзиву, доказів в спростування позовних вимог чи доказів погашення заборгованості.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з урахуванням мотивів щодо безпідставного нарахування 12 367,6 грн штрафу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що позов задоволено частково, витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 42,65 грн покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Глорія-В", в решті такі витрати в сумі 2 985,35 грн залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" (вул. Писарєва, 3, кв. 83, м. Вінниця, 21036, ) на користь Львівського державного університету безпеки життєдіяльності (вул. Клепарівська, 35, м. Львів, 79007, ) 176,68 грн - штрафу та 42,65 грн - витрат на сплату судового збору.

3. У стягненні з відповідача 12 367,6 грн штрафу відмовити, у зв`язку з чим витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 985,35 грн залишити за позивачем.

4. Згідно із приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи до Електронних кабінетів ЄСІТС.

Повне рішення складено 27 червня 2024 р.

Суддя Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи.