РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.06.2024Справа № 910/16746/23
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз Збут", м. Дніпро

до 1. Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

2. Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

про визнання недійсним договору та правочину, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Василевська О.В. (адвокат за довіреністю №Др-23-1223 від 22.12.2023 року);

від відповідача 1: Жирний О.С. (адвокат за довіреністю №1-3730 від 22.12.2023 року);

від відповідача 2: Будник Б.А. (адвокат за довіреністю №14-75 від 17.05.2024 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.10.2023 року до Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз Збут" (позивач) з позовною заявою про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги №/2023-18-504 від 14.09.2023 року, укладеного між Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (відповідач-1) і Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (відповідач-2) та про визнання недійсним правочину у вигляді заяви відповідача-1 від 12.10.2023 року №1001ВИХ-23-8045 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 5 883 072,62 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження підготовче засідання призначено на 23.01.2024 року.

16.11.2023 до суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що існування між сторонами спору у межах справи №910/6533/23 не свідчить про те, що заява про зарахування зустрічних позовних вимог не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України. Окрім того, позивачем не надано доказів, що його зобов`язання зі сплати коштів на користь відповідача-2 за договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 року №18-504-Н припинилися.

21.11.2023 до суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому ним зазначено, що відповідач-1 в належний спосіб отримав від відповідача право вимоги за договором відступлення права вимоги. Відповідачем-1 також зазначено, що заява про зарахування зустрічних вимог повністю відповідає вимогам ст. 601 КЦ України і визнанню недійсною не підлягає, оскільки наявність на момент зарахування іншого спору в суді не спростовує висновок про безспірність заборгованості.

27.11.2023 до суду від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що станом на день складення заяви про зустрічне зарахування рішення суду у справі №910/6533/23 не набрало законної сили, оскільки було оскаржене до Північного апеляційного господарського суду, у зв`язку з чим стягнуті за ним суми не були безспірними. Позивачем також зазначено, що станом на дату укладення договору про відступлення права вимоги позивач не був боржником перед відповідачем-2, оскільки зобов`язання за вказаним договором були замінені імперативними нормами Закону 1639 на договір про організацію взаєморозрахунків.

16.01.2024 до суду від позивача надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2024 задоволено заяву Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

В підготовчому засіданні 23.01.2024 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 26.03.2024.

Ухвалою від 26.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 18.06.2024 року.

28.05.2024 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення з приводу до долучення до матеріалів справи копії постанови Північного апеляційного господарського суду №910/6533/23 від 21.03.2024 року.

В судовому засіданні 18.06.2024 судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі філії "Оператор газорозподільної системи України" Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (Оператор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз Збут" (Замовник) укладено Договір № транспортування природного газу від 29.10.2018 (далі - Договір), відповідно до умов якого Оператор надає Замовнику послуги транспортування природного газу (далі - послуги) на умовах, визначених у цьому Договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлену в цьому Договорі вартість таких послуг. (п.2.1. Договору)

Протягом всього строку отримання послуг Замовник надає Оператору та підтримує на належному рівні фінансове забезпечення відповідно до вимог Кодексу. (п.12.1 Договору)

Відповідно до п.12.2. Договору фінансове забезпечення щодо замовленої потужності надається у формах, визначених Кодексом, в сумі місячних зобов`язань на користь Оператора. Грошові кошти обліковуються на окремому рахунку Оператора як фінансове забезпечення та не є попередньою оплатою послуг за цим Договором та будь-яких інших платежів до моменту порушення Замовником своїх зобов`язань за цим Договором та/або Кодексом. Оператор здійснює повернення грошових коштів, наданих Замовником у якості фінансового забезпечення, на вимогу Замовника не пізніше 5 банківських днів з моменту закінчення строку дії фінансового забезпечення та за умови відсутності заборгованості за цим Договором.

Відповідно до п.12.3. Договору, фінансове забезпечення виконання Замовником зобов`язань щодо оплати добового небалансу надається у формах, визначених Кодексом, на користь Оператора згідно з чинним законодавством України.

Оператор зупиняє надання Послуг в разі порушення Замовником умов надання фінансового забезпечення. (п.12.4. Договору)

Згідно з п.17.1. Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 16.12.2019 до Договору, цей Договір набирає чинності з дня його укладення та діє в частині транспортування природного газу до 07:00 1 січня 2020 року у разі виникнення таких відкладальних умов: надання іншій юридичній особі, ніж Оператор, остаточного рішення про сертифікацію Регулятором прийнятого з урахуванням висновку Секретаріату Енергетичного Співтовариства; наявності у іншої юридичної особи, ніж Оператор, права на провадження діяльності з транспортування природного газу; а в частині розрахунків, зобов`язання Сторін за цим Договором діють до повного їх виконання Сторонами.

На виконання п.12.1. Договору та глави 2 розділу VIII Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС) ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» здійснювалось фінансове забезпечення шляхом перерахування на рахунок АТ «Укртрансгаз» грошових коштів на суму 5 326 260,52 грн, що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків від 31.08.2021 за період з січня 2021 по серпень 2021, оборотно-сальдовою відомістю, листом ТОВ "Дніпропетровськгаз Збут" №49702-Сл-6397-0419 від 26.04.2019 щодо перенесення переплати в рахунок фінансового забезпечення по Договору та платіжною інструкцією в національній валюті від 26.09.2019 №1633 на суму 4 891 800 грн із призначенням платежу "Фінансове забезпечення виконання зобов`язань згідно п.12.3. Договору від 29.10.2019 р. №, без ПДВ +Р.1.2.1.1.3.+"

Оскільки, строк дії Договору закінчився та з січня 2020 року АТ «Укртрансгаз» не надаються ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» послуги з транспортування природного газу, останній 05.09.2022 звернувся до АТ «Укртрансгаз» з вимогою про повернення суми фінансового забезпечення у розмірі 5 326 260,52 грн.

У зв`язку з неповерненням вказаної суми, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з АТ «Укртрансгаз» суми фінансового забезпечення у розмірі 5 326 260,52 грн, суми 3% річних у розмірі 92 370,49 грн та суми інфляційних втрат у розмірі 377 499,65 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва №910/6533/23 від 06.07.2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз Збут" задоволено та стягнуто з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Оператор газорозподільної системи України" Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз Збут" заборгованість у розмірі 5 326 260,52 грн, 3% річних у розмірі 92 370,49 грн, інфляційні втрати у розмірі 377 499,65 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 86941,96 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Акціонерним товариством "Укртрансгаз" 16.08.2023 року подано апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду на рішення Господарського суду міста Києва №910/6533/23 від 06.07.2023 року.

При цьому 16.10.2023 року, як зазначено позивачем, на його адресу від АТ «Укртрансгаз» надійшла Заява від 12.10.2023 №1001ВИХ-23-8045 про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій вказано про те, що:

- АТ «Укртрансгаз» має перед ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» непогашене грошове зобов`язання в сумі 5 883 072,62 грн, з яких 5 326 260,52 грн. повернення суми фінансового забезпечення за договором транспортування природного газу від 29.10.2018 року №, 92 370,49 грн річних, 377 499,65 грн. інфляційних втрат, 86 941,96 грн судового збору, яке виникло на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 року у справі 910/6533/23;

- ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» має перед АТ «Укртрансгаз» непогашене грошове зобов`язання в сумі 5 883 072,62 грн, що виникло на підставі договору про відступлення права вимоги від 14.09.2023 №/2023-18-504, укладеного між АТ «Укртрансгаз» та Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», відповідно до якого АТ «Укртрансгаз» прийняло право вимоги до ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» з погашення (сплати) частини основного боргу, який виник за договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 року №18-504-Н на підставі акта приймання-передачі природного газу від 30.06.2019 року, строк виконання якого настав.

- АТ «Укртрансгаз» на підставі та в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України повідомляє ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про припинення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 5 883 072,62 грн. за грошовими зобов`язанням.

- Після зарахування зустрічних однорідних вимог зобов`язання АТ «Укртрансгаз» перед ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» в сумі 5 883 072,62 грн. і зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» перед АТ «Укртрансгаз» в сумі 5 883 072,62 грн. - є припиненими.

Звертаючись до суду із даним позовом ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» зазначає, що на момент складення АТ «Укратрансгаз» Заяви від 12.10.2023 №1001ВИХ-23-8045 про зарахування зустрічних однорідних вимог існував спір щодо суми грошового зобов`язання, а тому вона була не безспірною, що є підставою для визнання вказаної заяви недійсною. Окрім того, укладений між відповідачами Договір про відступлення права вимоги від 14.09.2023 №/2023-18-504 (надалі також - спірний Договір) підлягає визнанню недійсним з підстав того, що позивач, станом на момент його укладення, не був боржником перед відповідачем-2, оскільки зобов`язання за правовідносинами між позивачем та відповідачем-2 були замінені імперативними нормами Закону 1639 на договір про організацію взаєморозрахунків.

Відповідачі проти задоволення позову заперечували, зазначаючи, що відповідач-1 в належний спосіб отримав від відповідача-2 право вимоги за договором відступлення права вимоги, а заява про зарахування зустрічних вимог повністю відповідає вимогам ст. 601 КЦ України і визнанню недійсною не підлягає, оскільки наявність на момент зарахування іншого спору в суді не спростовує висновок про безспірність заборгованості.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За своєю правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги, є одностороннім правочином, який оформляється заявою однієї зі сторін, згідно вимог ст. 601 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, цей правочин повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких, відповідно до ст. 203 ЦК України є необхідним для чинності правочину.

У разі якщо угода про зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить вимогам чинного законодавства та інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, така сторона має право звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав з позовом до суду про визнання її недійсною, з урахування ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтями 202, 203 Господарського кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Отже, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет;

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб.

Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Отже, зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

Зарахування, передбачене ст. 601 Цивільного кодексу України , здійснюється за наявності наступних умов:

1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов`язань, між двома особами, де кредитор одного зобов`язання є боржником іншого. Те саме повинно бути і з боржником;

2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов`язаннях повинні бути речі одного роду;

3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред`явити до зарахування вимоги за таким зобов`язанням, яке не підлягає виконанню. Основною умовою для можливості припинення зобов`язання шляхом зустрічного зарахування є дійсність та безспірність вимог, тобто такі вимоги повинні існувати на момент зарахування та між сторонами не має бути спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання та розміру.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22 січня 2021 року у справі №910/11116/19 звернула увагу на наступні обставини.

Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема, статтею 203 Господарського кодексу України, статтею 601 Цивільного кодексу України , але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №910/21652/17,від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 у справі №910/12968/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.

У постановах від 28.02.2018 у справі № 910/4312/17, від 04.07.2018 у справі № 910/16430/16, від 05.07.2018 у справі № 914/3013/16, від 19.07.2018 у справі № 910/14503/16, від 26.09.2018 у справі № 910/20105/17, від 04.04.2019 у справі № 918/329/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначає, що відповідно до статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином. Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна із сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Якщо інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

У постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №920/18256/17 та від 02.04.2019 у справі 918/539/18, зазначено: "наявність заперечень однієї сторони не є перешкодою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони. Однак припинення зобов`язання зарахуванням можливе не тільки за умов однорідності та зустрічності вимог сторін, строк виконання яких настав, але й за обов`язкової їх безспірності. Адже, за відсутності безспірності вимог спір по боргу за договором повинен бути вирішений в порядку позовного провадження, а до цього спірна сума не може бути прийнята судом як зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки вказане зарахування не підтверджується належними та допустимими доказами" (постанова у справі № 920/18256/17) та "заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування, а якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду, що в подальшому буде підставою для перегляду рішення в даній справі за нововиявленими обставинами" (постанова у справі №918/539/18).

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду вважав за необхідне уточнити такі висновки наступним чином.

Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

У даному аспекті Верховний Суд звертає увагу, зокрема, на висновок, що міститься у пункті 47 постанови: "Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором".

Як вбачається із заяви АТ «Укртрансгаз» про зарахування зустрічних однорідних вимог, зобов`язання АТ «Укртрансгаз» перед ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» виникли із рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 року у справі 910/6533/23 та складаються із 5 326 260,52 грн. суми основного боргу, 92 370,49 грн. річних, 377 499,65 грн. інфляційних втрат та 86 941,96 грн судового збору.

Станом на дату складання одностороннього правочину - заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 12.10.2023 року рішення суду першої інстанції у справі №910/6533/23 не набрало законної сили, судовий наказ на його виконання не видавався, про що вже зазначено вище.

Отже в зв`язку з оскарженням АТ «Укртрансгаз» рішення суду у справі №910/6533/23, суми, які були стягнуті відповідно до нього не були безспірними і такими, що не заперечувались сторонами.

Відсутність факту набрання законної сили судовим рішенням станом на дату складання заяви про залік зустрічних однорідних вимог вказує на відсутність безспірності заявлених однорідних вимог і настання строку їх виконання внаслідок постановлення судового рішення, відсутність згоди позивача на їх зарахування, та як наслідок, свідчить про відсутність всіх необхідних умов, передбачених ст. 601 ЦК України, для здійснення такого зарахування.

Отже, враховуючи те, що грошові вимоги ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» до АТ «Укртрансгаз» на суму 5 883 072,62 грн., які є предметом заліку за заявою від 15.09.2023, є спірними з огляду на існування між сторонами спору то правочин, оформлений АТ «Укртрансгаз» заявою від 12.10.2023 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, не відповідає вимогам ст. 601 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про визнання недійсним укладеного між відповідачами Договору про відступлення права вимоги від 14.09.2023 №/2023-18-504, суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 2 вказаної статті вказує, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Аналогічна правова позиція закріплена в частинах 1, 2 статті 180 Господарського кодексу України, відповідно до яких зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно до частини 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статті 203 ЦК України, відповідно до якої: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому, суд зауважує, що позивач звертаючись до суду із вимогою про визнання недійсним договору вказав на відсутність такого договору у нього.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять копії Договору про відступлення права вимоги від 14.09.2023 №/2023-18-504, а клопотань позивачем про витребування вказаного договору, під час перебування справи в провадженні, заявлено не було.

Між тим, саме лише посилання на факт укладення спірного договору, без надання суду фактичної можливості встановлення суті спірного договору та його тексту, не може бути підставою для розгляду обставин його недійсності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, фактична відсутність в матеріалах справи доказу унеможливлює розгляд позовної вимоги про визнання правочину недійсним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір позивача, покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним правочин у вигляді заяви Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (, адреса: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1) від 12.102023 року №1001ВИХ-23-8045 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 5 883 072,62 грн.

3. Стягнути солідарно з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (, адреса: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1) та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз Збут" (, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Поля, 2, літера А-2) суму судового збору в розмірі 2 684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривни 00 копійок).

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 20.06.2024 року.

Суддя С. МОРОЗОВ