ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2024 Справа № 917/1422/21(917/795/24)

Суддя Господарського суду Полтавської області Ореховська О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, матеріали справи № 917/1422/21(917/795/24) за

позовною заявою Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" (вул. Жилянська, буд. 32, м. Київ, 01033; )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-Агро" (вул. Миру, 3, м. Полтава, 36022; )

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

відповідача Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код 00015622, адреса для листування: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13)

про усунення перешкод у користуванні майном шляхом припинення обтяження речових прав,

ВСТАНОВИВ:

13.05.2023 до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" за вх. № 854/24 ( сформована в системі "Електронний суд 10.05.2024) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-Агро" про усунення перешкод у користуванні майном шляхом припинення обтяження речових прав. Вищевказана позовна заява подана в межах справи № 917/1422/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-Агро" код ().

Також позивач заявив клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та просив стягнути на його користь судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.05.2024 позов переданий на розгляд судді Ореховській О.О. для розгляду в межах справи №917/1422/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-Агро" ().

Ухвалою суду від 21.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/795/24(917/795/24) в межах справи № 917/1422/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-Агро" (), задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), запропоновано відповідачу надати відзив на позов, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - до 15 днів з дня отримання цієї ухвали, залучено до участі у справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001; ), тощо.

Копія ухвали суду 21.05.2024 надіслана відповідачу, а саме ліквідатору Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-Агро" арбітражному керуючому Терещенку О.В в його електронний кабінет в системі "Електронний суд", і доставлена йому 22.05.2024 о 18:21, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа ( а.с. 51).

Відповідно до ч.6 ст. 242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Отже, ухвала суду від 21.05.2024 вручена відповідачу.

Крім того, копія ухвали від 21.05.2024, направлялася на адресу місцезнаходження відповідача повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою" ( а.с. 53-58).

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що суд належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи.

Відповідач відзив на позов не надав. Встановлені строки для його подання закінчилися.

Згідно з ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно із ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище приписів ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Третя особа - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, якій копія ухвала суду 21.05.2024 надіслана в електронний кабінет в системі "Електронний суд", і доставлена 22.05.2024 о 14:23, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа ( а.с. 51), письмові пояснення не надала.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.10.2021 відкрито провадження у справі № 917/1422/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор-Агро» ( код ) (далі ТОВ «Луксор-Агро», Відповідач).

Постановою Господарського суду Полтавської області від 12.09.2023 ТОВ «Луксор-Агро» (попередня назва - ТОВ "Полтава-Агро") визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Терещенка О.В. (свідоцтво про право на здійснення діяльності розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора від 18.12.2019 № 1946).

Відповідно до Інформацї з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.05.2024 року ( а.с.10-13) позивач - АТ «Банк Кредит Дніпро» є власником нежитлових будівель та споруд, які складаються з: 1) № 1 приміщення контори, цегла, 214,4 кв.м.; 2) № 2 приміщення лабораторії, цегла, 67,0 кв.м.; 3) № 3 приміщення форсун. № 1, цегла, 149,8 кв.м.; 4) № 4 приміщення форсун. №2, цегла, 87,8 кв.м.; 5) № 5 приміщення МОБ, цегла, 215,5 кв.м.; 6) № 6 приміщення Р0Б №1, цегла, 78,1 кв.м.; 7) № 7 приміщення Р0Б №2, цегла, 98,0 кв.м.; 8) № 8 приміщення Р0Б №3, цегла, 99,0 кв.м.; 9) № 9 приміщення Р0Б №4, цегла, 78,1 кв.м.; 10) № 10 зерносклад №2, цегла, 1243,7 кв.м.; 11) № 11 зерносклад №3, цегла, 1169,5 кв.м.; 12) № 12 зерносклад №4, цегла, 973,2 кв.м.; 13) № 13 зерносклад №5, цегла, 1033,6 кв.м.; 14) № 14 зерносклад №6, цегла, 1054,3 кв.м.; 15) № 15 зерносклад №7, цегла, 1230,0 кв.м.; 16) № 16 зерносклад №8, цегла, 1229,3 кв.м.; 17) № 17 зерносклад №9, цегла, 1245,6 кв.м.; 18) № 18 зерносклад №10, цегла, 1239,2 кв.м.; 19) № 19 зерносклад №11, цегла, 1214,2 кв.м.; 20) № 20 зерносклад №12, цегла, 1235,3 кв.м.; 21) № 21 зерносклад №13, цегла, 1205,4 кв.м.; 22) № 22 приміщення підстанції, цегла, 28,3 кв.м.; 23) № 23 приміщення підстанції, цегла, 38,9 кв.м.; 24) № 24 приміщення котельної, цегла, 81,6 кв.м.; 25) № 25 приміщення дизельної, цегла; 26) № 26 приміщення битове №2, цегла, 48,7 кв.м.; 27) № 27 приміщення битове №1, цегла, 127,8 кв.м.; 28) № 27 приміщення прохідної, цегла, 5,6 кв.м.; 29) № 29 приміщення візіровочн., цегла, 54,0 кв.м.; 30) № 30 приміщення майстерні, цегла, 251,3 кв.м.; 31) № 31 пождепо, цегла, 67,6 кв.м.; 32) № 32 кухня для собак, цегла; 33) № 33 вагова №1, цегла, 11,3 кв.м.; 34) № 34 вагова №2, цегла, 19,3 кв.м.; 35) № 35 приміщення топки-сушки; 36) № 36 насосна станція та водопровідні системи, цегла, 20,9 кв.м.; 37) № 37 столова, цегла, 44,9 кв.м.; 38) № 38 буфет, цегла, 130,7 кв.м.; 39) № 39 сарай, ш/бл., 143,1 кв.м.; 40) №1 водонапірна башня, метал; 41) №2 пожежна водойма, з/б; 42) №3 асфальтна площадка, асфальт; 43) №4 асфальтна площадка, асфальт; 44) лінії електропередач; 45) газифікації (газопровід) метал, що розташовані за адресою: Полтавська область, Лохвицький район, с. Вирішальне, вул. 50-річчя Радянської влади, буд. 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6.

Право власності було набуто позивачем у 2016 році в результаті звернення стягнення на іпотечне майно майнового поручителя - ТОВ "Луксор-Агро", (попередня назва - ТОВ "Полтав-Агро"), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.05.2024 року ( а.с. 10-13).

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2, п. 3 ч. 1 ст. 3, абз. 1 ч. 5 ст. 12 цього Закону презюмується, що відомості, внесені до Державного реєстру прав, є публічними, офіційними та достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.05.2024 року ( актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень ( а.с.12-13)) обтяження на вищеперелічене нерухоме майно накладені згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 46404467, виданий 05.02.2015, видавник: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України; номер запису про обтяження 8669241. Арешт на нерухоме майно було накладено ще у 2015 році, коли його власником було ТОВ "Полтав-Агро", (змінено назву на ТОВ «Луксор-Агро») , в рамках виконавчого провадження № 46404467.

Як вбачається з постанови заступника начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Селезньова М.О. від 31.08.2015 (а.с.36-39) виконавче провадження № 46404467 було закінчено у зв`язку із визнанням у судовому порядку виконавчого напису нотаріуса № 114 від 30.01.2015, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г., таким, що не підлягає виконанню ( рішення Господарського суду Полтавської області від 30.04.2015 у справі 917/282/15). Цією ж постановою скасовано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження Відділу ПВР ДВС України № 46404467 від 05.02.2015, скасовано всі інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, застосовані до боржника в межах виконання вимог даного виконавчого документа.

Разом з тим, інформація з Державного реєстру прав свідчить, що при закінченні виконавчого провадження № 46404467 арешт з вищеперелічених нежитлових будівель та споруд фактично знято не було. Тобто, не було припинено обтяження речових прав на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивач - АТ «Банк Кредит Дніпро» як власник майна звертався до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з проханням припинити чинність арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження (лист Банку від 09.01.2024 № 17-186, а.с. 40-41).

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої

служби Міністерства юстиції України листом № 18182/8252-10-24/20.1 від 05.02.2024 (а.с.30-31) повідомив, що матеріали виконавчого провадження № 46404467 знищено у зв`язку із закінчення строків його зберігання, а питання про зняття арешту з майна на цей час може бути вирішено в судовому порядку.

Не погоджуючись з отриманою відповіддю, АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулося до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зі скаргою на бездіяльність заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. (вих. № 17-1748 від 26.02.2024, а.с. 14-16).

У відповідь Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України листом № 50246/41203-10-24/20.3.2 від 02.04.2024 (а.с. 27-29) повідомив, що провести перевірку виконавчого провадження неможливо у зв`язку із знищенням матеріалів за закінченням строків їх зберігання, а зняття арешту можливе за рішенням суду відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, арешт було накладено на нерухоме майно, коли воно належало попередньому

власнику - ТОВ "Полтав-Агро", (змінено назву на ТОВ «Луксор-Агро»), в рамках виконавчого провадження, яке було закінчено ще до набуття позивачем права власності на це майно. При цьому матеріали виконавчого провадження знищені за строком давності, що унеможливлює вирішення цього питання в позасудовому порядку.

Виконавчий напис № 114 від 30.01.2015, на підставі якого відкривалось виконавче провадження № 46404467, судом визнано таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, з наведеного вбачається, що правові підстави для існування запису про обтяження (арешту) нерухомого майна, яке належить на праві власності Банку відсутні.

У ст. 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися

і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не

заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За змістом статей 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі

інших осіб. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного

права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права та є різновидом негаторного позову (п. 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц).

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII

(чинного на момент подання позовної заяви), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно із ч. 4 ст. 59 Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна

(коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1- 2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно- промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону).

З огляду на викладене права позивача підлягають захисту у судовому порядку відповідно

до норм ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням позиції Верховного Суду, оскільки позивач має зареєстроване право власності на нерухоме майно, яке не оспорюється, він не має повторно пред`являти вимогу про визнання права власності одночасно з вимогою про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа вправі звернутись до суду з позовом як про визнання права власності на майно, на яке накладено арешт і зняття з нього арешту, так і з позовом лише про зняття з такого майна арешту. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 661/624/16-ц, від 22.08.2018 у справі № 658/715/16-ц, Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 922/1334/17, від 02.10.2018 у справі № 916/3108/17, від 05.03.2019 у справі № 903/206/18, від 30.09.2019 у справі № 908/1532/18, від 13.07.2022 у справі № 904/7323/21.

Таким чином, власник майна, на яке накладено арешт, може звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, а умовою задоволення вимог позивача є факт належності йому права на спірне майно.

Верховний Суд неодноразово відзначав, що справа про зняття арешту з майна,

накладеного в рамках виконавчого провадження, стосується порушеного речового права позивача на майно. Визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта.

Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно такої особи. У разі виникнення зазначеної спірної ситуації належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №661/624/16-ц, від 22.08.2018 у справі № 658/715/16-ц, Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 913/567/19 (913/932/21), від 30.06.2021 у справі № № 456/3731/18, від 20.01.2021 у справі №818/337/17 ).

Оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна особою, яка не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження, однак має речове право на таке майно, не приведе до належного захисту її прав, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» (статтею 59 у чинній редакції). Законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно, - звернення до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту (стаття 59 Закону України «Про виконавче

провадження» у чинній редакції, стаття 60 цього Закону в редакції, чинній на момент накладення арешту на майно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 826/12775/15).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Близькі за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 756/14542/19, від 30.06.2021 у справі № 456/3731/18, від 08.06.2021 у справі 913/567/19 (913/176/20), від 26.06.2019 у справі № 521/17712/15, від 13.11.2019 у справі № 745/691/18.

Зважаючи на викладене, а також предмет, підстави позову, коло учасників справи та

зміст позовних вимог належним способом захисту порушених прав позивача є подання в порядку господарського судочинства позову про усунення перешкод у користуванні майном.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та ї обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.

Тобто, вимога про припинення обтяження речових прав є належним передбаченим законом способом захисту порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 цього ж Закону, за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 761/17142/15-ц, від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 904/7323/21 тощо).

Ефективний спосіб захисту має призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Спосіб захисту повинен відповідати природі порушеного права або охоронюваного законом інтересу, тобто бути належним.

За змістом ч. 1 ст. 26, 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових

прав на нерухоме майно та ї обтяжень» наявне обтяження нерухомого майна позивача може бути припинене шляхом внесення безпосередньо державним реєстратором відомостей про припинення обтяження речових прав позивача на нерухоме майно на підставі судового рішення.

Наведені у позовній заяві обставини свідчать про те, що позовні вимоги позивача не можуть бути захищені іншим способом, аніж у судовому порядку, за допомогою позову про усунення перешкод у користуванні майном шляхом припинення обтяження речових прав.

Згідно ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст.1-3, ст.33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду; та аналіз наведених у позові аргументів та поданих позивачем доказів свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

Доказів в спростування аргументів позивача відповідач не навів, чи інших заперечень щодо позову відповідач суду не надав.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у цій справі на сплату судового збору.

За подачу цього позову позивач сплатив 2 422, 40 грн судового збору за платіжною інструкцією від10.05.2024 № 2102 (а.с.8). Надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 13.05.2024 (а.с.44).

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України вказані судові витрати повністю покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ;

1. Позов задовольнити повністю.

2. Припинити обтяження речових прав на нежитлові будівлі та споруди (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6), які складаються з:

1) № 1 приміщення контори, цегла, 214,4 кв.м.;

2) № 2 приміщення лабораторії, цегла, 67,0 кв.м.;

3) № 3 приміщення форсун. № 1, цегла, 149,8 кв.м.;

4) № 4 приміщення форсун. №2, цегла, 87,8 кв.м.;

5) № 5 приміщення МОБ, цегла, 215,5 кв.м.;

6) № 6 приміщення Р0Б №1, цегла, 78,1 кв.м.;

7) № 7 приміщення Р0Б №2, цегла, 98,0 кв.м.;

8) № 8 приміщення Р0Б №3, цегла, 99,0 кв.м.;

9) № 9 приміщення Р0Б №4, цегла, 78,1 кв.м.;

10) № 10 зерносклад №2, цегла, 1243,7 кв.м.;

11) № 11 зерносклад №3, цегла, 1169,5 кв.м.;

12) № 12 зерносклад №4, цегла, 973,2 кв.м.;

13) № 13 зерносклад №5, цегла, 1033,6 кв.м.;

14) № 14 зерносклад №6, цегла, 1054,3 кв.м.;

15) № 15 зерносклад №7, цегла, 1230,0 кв.м.;

16) № 16 зерносклад №8, цегла, 1229,3 кв.м.;

17) № 17 зерносклад №9, цегла, 1245,6 кв.м.;

18) № 18 зерносклад №10, цегла, 1239,2 кв.м.;

19) № 19 зерносклад №11, цегла, 1214,2 кв.м.;

20) № 20 зерносклад №12, цегла, 1235,3 кв.м.;

21) № 21 зерносклад №13, цегла, 1205,4 кв.м.;

22) № 22 приміщення підстанції, цегла, 28,3 кв.м.;

23) № 23 приміщення підстанції, цегла, 38,9 кв.м.;

24) № 24 приміщення котельної, цегла, 81,6 кв.м.;

25) № 25 приміщення дизельної, цегла;

26) № 26 приміщення битове №2, цегла, 48,7 кв.м.;

27) № 27 приміщення битове №1, цегла, 127,8 кв.м.;

28) № 27 приміщення прохідної, цегла, 5,6 кв.м.;

29) № 29 приміщення візіровочн., цегла, 54,0 кв.м.;

30) № 30 приміщення майстерні, цегла, 251,3 кв.м.;

31) № 31 пождепо, цегла, 67,6 кв.м.;

32) № 32 кухня для собак, цегла;

33) № 33 вагова №1, цегла, 11,3 кв.м.;

34) № 34 вагова №2, цегла, 19,3 кв.м.;

35) № 35 приміщення топки-сушки;

36) № 36 насосна станція та водопровідні системи, цегла, 20,9 кв.м.;

37) № 37 столова, цегла, 44,9 кв.м.;

38) № 38 буфет, цегла, 130,7 кв.м.;

39) № 39 сарай, ш/бл., 143,1 кв.м.;

40) №1 водонапірна башня, метал;

41) №2 пожежна водойма, з/б;

42) №3 асфальтна площадка, асфальт;

43) №4 асфальтна площадка, асфальт;

44) лінії електропередач;

45) газифікації (газопровід) метал,

що розташовані за адресою: Полтавська область, Лохвицький район, с. Вирішальне, вул. 50-річчя Радянської влади, буд. 1, накладене 10.02.2015 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Корчинською Лілією Володимирівною на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 46404467, виданий 05.02.2015, видавник: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України; номер запису про обтяження 8669241; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 19212948 від 10.02.2015.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-Агро" (вул. Миру, 3, м. Полтава, 36022; ) на користь Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" (вул. Жилянська, буд. 32, м. Київ, 01033; ) 2 422, 40 грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України).

Повний текст рішення складено та підписано 25.06.2024

Суддя Ореховська О.О.