ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2024 р. Справа № 910/12071/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Ходаківської І.П.

Владимиренко С.В.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Листпак"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 (повне рішення складено та підписано 21.11.2023) (суддя Ващенко Т.М.)

у справі № 910/12071/23 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Листпак"

про стягнення 91 480,12 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Омега" (далі - ТОВ "Омега", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Листпак" (далі - ТОВ "Листпак", відповідач) про стягнення 91 480,12 грн гарантійного платежу за договором оренди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань за договором оренди обладнання № 28/12/22-2 від 28.12.2022 (далі - Договір) після закінчення строку оренди у встановлений строк не повернув гарантійний платіж, у зв`язку із чим позивачем заявлено до стягнення заборгованість у розмірі 91 480,12 грн.

Короткий зміст заперечень проти позовних вимог

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти позовних вимог і зазначив, що позов не підлягає задоволенню з огляду на те, що відповідачем ще в червні 2023 року було повернуто частину гарантійного платежу в розмірі 41 480,12 грн, на підтвердження чого долучив до відзиву на позовну заяву відповідні платіжні інструкції. При цьому, за доводами відповідача, неповернутий залишок гарантійного платежу був збережений ним із метою покриття нарахованих штрафних санкцій та компенсаційних втрат за порушення позивачем термінів сплати орендних платежів, строк та розмір яких передбачений у розділі 2 Договору.

Позивач у відповіді на відзив заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, та зауважив, що в частині сплати гарантійного платежу позивачем не порушувався строк, оскільки рахунок на оплату № 595 від 28.12.2022 був отриманий позивачем засобами електронного зв`язку лише 26.01.2023, а отже, здійснюючи перерахунок гарантованого платежу 31.01.2023, строк, встановлений пунктом 2.1.2 Договору, не порушено. Окрім того, умовами Договору не передбачено порядку неповернення відповідачем гарантійного платежу в разі порушення позивачем строків оплати.

У свою чергу, відповідач у поданих до суду запереченнях зауважив, що неотримання рахунків на оплату або їх несвоєчасне отримання не є тією підставою, яка унеможливлює здійснення позивачем платежів, передбачених Договором, при цьому, несвоєчасне отримання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а тому вказані обставини не звільняють позивача від своєчасного здійснення платежів.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі № 910/12071/23 позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Листпак" на користь ТОВ "Омега" гарантійний платіж у розмірі 91 480,12 грн та судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Рішення мотивовано тим, що в порушення договору оренди обладнання № 28/12/22-2 від 28.12.2022 після повернення позивачем об`єкта оренди та прийняття його відповідачем без заперечень та зауважень, останній не повернув гарантійний платіж у встановлений Договором строк, а тому наявні підстави для його стягнення.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, місцевий господарський суд також виходив із того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази здійснення відповідачем нарахувань позивачу штрафних санкцій та компенсаційних втрат за несвоєчасні платежі, передбачені умовами Договору, а перераховані відповідачем грошові кошти в розмірі 41 480,12 грн не можуть бути враховані як часткове повернення гарантійного платежу, адже у призначені таких платежів не зазначено реквізитів спірного договору оренди, оскільки між позивачем та відповідачем було укладено декілька подібних договорів оренди обладнання, то позивач міг зарахувати такі кошти як оплату за іншим подібним договором, отже, стягненню підлягає заявлений позивачем розмір гарантійного платежу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ "Листпак" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі № 910/12071/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а встановлені судом обставини не відповідають фактичним обставинам справи.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що до відзиву на позовну заяву було додано докази часткового повернення гарантійного платежу на суму 41 480,12 грн, однак суд першої інстанції не врахував їх під час прийняття рішення, а зауважив, що такі кошти могли бути зараховані як платежі за подібним договором оренди обладнання № 28/12/22-3 від 28.12.2022, у той час коли позивач фактично не заперечив проти надходження від відповідача коштів у розмірі 41 480,12 грн, як і не зауважив на тому, що такі кошти були зараховані позивачем за договором № 28/12/22-3 від 28.12.2022, та не надав відповідних доказів. На думку апелянта, з мотивів оскаржуваного рішення слідує, що останнє ґрунтується на припущеннях суду, що в силу положень чинного Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не допускається.

Поряд із цим, відповідач зауважив, що договір оренди обладнання № 28/12/22-3 від 28.12.2022 був предметом спору та дослідження у господарській справі № 910/15214/23 з аналогічним складом учасників справи та предметом, за підсумками розгляду вказаної справи з ТОВ "Листпак" стягнуто гарантійний платіж у повному розмірі, як то передбачено умовами договору, без урахування часткових оплат у розмірі 41 480,12 грн, при цьому, в межах розгляду справи № 910/15214/23 відповідачем (ТОВ "Листпак") відповідні докази часткової оплати не надавались, а позивачем (ТОВ "Омега") відповідних заяви чи клопотань про зменшення розміру позовних вимог чи закриття провадження в частині боргу не заявлялося. Отже, стягнення з відповідача суми гарантійного платежу у заявленому позивачем розмірі у даній справі без урахування часткового повернення відповідачем грошових коштів призведе до подвійного стягнення суми боргу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Листпак" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі № 910/12071/23; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 12.02.2024.

Зважаючи на воєнний стан в Україні, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та вирішення справи.

Позиції учасників справи

ТОВ "Омега" у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги ТОВ "Листпак" заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

28.12.2022 між ТОВ "Омега" (орендар) та ТОВ "Листпак" (орендодавець) було укладено договір оренди обладнання № 28/12/22-2 (Договір), за умовами пункту 1.1 якого орендодавець зобов`язався передати, а орендар зобов`язався прийняти в тимчасове користування обладнання у строк та на умовах, встановлених цим Договором, для використання його у своїй господарській діяльності за адресою: м. Київ, Оболонський проспект 20А, а саме: дизельний електрогенератор GENSET, б/в модель MG 70 S-P, 66 KVA V400/230/50HZ; потужність 52.8 kW, вартістю 1 174 050,00 грн без ПДВ.

Відповідно до пунктів 2.1.1 та 2.1.2 договору сторони погодили наступний порядок розрахунків за цим Договором: За добу користування обладнанням орендар сплачує орендодавцю орендну плату, яка є договірною і становить 4 695,996 грн з ПДВ, у тому числі 20% ПДВ - 782,67 грн. Упродовж 15 (п`ятнадцяти) днів після дати підписання цього Договору, після моменту поставки обладнання, орендар сплачує орендодавцю: суму гарантійного платежу в розмірі 10 % від вартості обладнання, зазначеної в п. 1.1 цього договору; суму передплати за 31 день оренди обладнання в розмірі 145 575,88 грн з ПДВ, в т.ч. ПДВ 20 % - 24 262,67 грн; оплату транспортних послуг з доставки обладнання - 20 000,00 грн з ПДВ, в т.ч. ПДВ 20 % - 3 333,33 грн; оплата за кожен наступний 31 календарний день оренди обладнання підлягає сплаті мінімум за 4 дні до початку цього терміну на підставі виставленого рахунку орендодавцем.

Згідно з пунктом 2.1.4 Договору розрахунки за цим Договором виконуються в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок, зазначений у відповідних рахунках-фактури орендодавця.

Пунктом 2.1.5 Договору сторони узгодили наступний порядок використання гарантійного платежу. У разі безпідставної відмови орендаря від прийому обладнання в оренду, сплачена ним згідно з п. 2.1.2 цього Договору сума гарантійного платежу не повертається. Гарантійний платіж буде утримуватися орендодавцем протягом дії цього Договору як забезпечення сплати орендарем штрафних санкцій та компенсації збитків за цим Договором, у тому числі відшкодування витрат орендодавця на ремонт обладнання, у випадках передбачених цим Договором. Проценти по гарантійному платежу не нараховуються. Гарантійний платіж буде повернуто орендарю в день повернення обладнання орендодавцю за актом приймання-передачі та за умови належного виконання орендарем зобов`язань, встановлених даним Договором, та за відсутності в орендодавця будь-яких претензій до орендаря. Орендодавець має право за власним рішенням в односторонньому порядку покрити прострочену заборгованість орендаря по штрафним санкціям, пені, компенсації збитків за цим Договором, направивши орендарю письмове повідомлення про проведення відрахування коштів із суми гарантійного платежу. Розмір гарантійного платежу у будь-який момент дії цього Договору має становити суму, не менше, ніж сума, зазначена в п. 2.1.2 цього Договору. У разі, якщо в будь-який момент дії Договору розмір гарантійного платежу, сплаченого орендарем, виявиться меншим, ніж сума, зазначена в п. 2.1.2 цього Договору, орендар зобов`язаний протягом 3-х банківських днів із дати надання орендодавцем відповідного повідомлення здійснити доплату гарантійного платежу до суми, яка зазначена в п. 2.1.2 цього Договору.

За умовами пункту 6.2 Договору у випадку неналежної або несвоєчасної сплати платежів, встановлених цим Договором, орендар зобов`язується сплатити орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожний день такого прострочення, включаючи день фактичної оплати.

Відповідно до пункту 6.8 Договору сума штрафних нарахувань, передбачених цим Договором, встановлюється окремим рахунком та підлягає сплаті орендарем протягом трьох банківських днів з дати виставлення такого рахунку.

Пунктом 6.9 Договору встановлено, що орендодавець має право в односторонньому порядку погасити прострочену заборгованість орендаря з оплати штрафних санкцій, передбачених цим Договором, та заборгованість із відшкодування збитків за рахунок гарантійного платежу.

Обладнання передається в оренду у строк на 93 дні (пункт 7.1 Договору).

Згідно з пунктом 8.1 Договору після закінчення строку оренди або розірвання Договору оренди орендар зобов`язаний до 11:00 години наступного дня повернути обладнання орендодавцю за адресою, зазначеною в п. 1.1 цього Договору, за актом прийому-передачі разом із технічною документацією, якщо остання передавалась орендарю.

Пунктами 8.2 та 8.3 договору встановлено, що перевірка технічного стану обладнання виконується уповноваженими представниками сторін. Орендар зобов`язаний створити належні умови для приймання обладнання орендодавцем. У разі виявлення несправності обладнання, сторони складають акт приймання-передачі обладнання, в якому зазначають характер та причини виявлених дефектів. Виявлені дефекти обладнання усуває орендодавець. Якщо дефекти обладнання сталися з вини орендаря, орендар відшкодовує орендарю витрати, пов`язані з ремонтом обладнання протягом трьох банківських днів від дня виставлення рахунку.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє протягом строку оренди, визначеного цим Договором, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взаємних зобов`язань за Договором (пункт 9.2 Договору).

28.12.2022 сторонами було підписано акт приймання-передачі об`єкта оренди, згідно з пунктом 1.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв для використання у своїй господарській діяльності за адресою: м. Київ, Оболонський проспект 20А, а саме: дизельний електрогенератор GENSET, б/в модель MG 70 S-P, 66 KVA V400/230/50HZ; потужність 52.8 kW, вартістю 1 174 050,00 грн без ПДВ.

Того ж дня, відповідачем було виставлено позивачу рахунок № 595 від 28.12.2022 на оплату гарантійного платежу за оренду генератора на суму 117 405,00 грн.

31.01.2023 позивачем було сплачено гарантійний платіж у розмірі 117 405,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції № 34885589 від 31.01.2023.

30.03.2023 сторонами було підписано акт приймання-передачі об`єкта оренди, згідно з пунктом 1.1 якого орендар передав, а орендодавець прийняв за адресою: м. Київ, Оболонський проспект 20А, обладнання, а саме: дизельний електрогенератор GENSET, б/в модель MG 70 S-P, 66 KVA V400/230/50HZ; потужність 52.8 kW, вартістю 1 174 050,00 грн без ПДВ. При цьому, в пункті 1.2 Договору сторони встановили, що обладнання передається в належному стані, придатне до використання за призначенням, ушкоджень та недоліків не має.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з листом № 60 від 04.04.2023, в якому просив відповідача заборгованість за договором № 28/12/22-1 у розмірі 25 924,88 грн погасити за рахунок гарантійного платежу за договором № 28/12/22-2, а решту гарантійного платежу за цим Договором у розмірі 91 480,12 грн повернути. Окрім того, позивач також просив повернути гарантійний платіж у розмірі 117 405,00 грн за договором № 28/12/22-3.

11.05.2023 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу від 03.05.2023 № 71 про повернення гарантійного платежу в розмірі 91 480,12 грн за договором № 28/12/22-2 від 28.12.2022, відповідач відповіді на вимогу не надав.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ "Омега" стверджувало, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення перерахованої суми гарантійного платежу, у зв`язку із чим просило суд стягнути з ТОВ "Листпак" гарантійний платіж у розмірі 91 480,12 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, що ним ще в червні 2023 року було повернуто частину гарантійного платежу в розмірі 41 480,12 грн, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями, при цьому неповернутий залишок гарантійного платежу був збережений відповідачем із метою покриття нарахованих штрафних санкцій та компенсаційних втрат за порушення позивачем термінів сплати орендних платежів, строк оплати та розмір яких передбачений у розділі 2 Договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За приписами статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Абзацом першим частини першої статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина сьома статті 193 ГК України).

Відповідно до частини першої статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із частиною шостою статті 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами частини п`ятої статті 762 ЦК України плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (частина перша статті 762 ЦК України).

Згідно зі статтею 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Так, на виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове користування обладнання - дизельний електрогенератор GENSET, б/в модель MG 70 S-P, 66 KVA V400/230/50HZ; потужність 52.8 kW, вартістю 1 174 050,00 грн без ПДВ, що підтверджується актом приймання-передачі об`єкта оренди від 28.12.2022.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, позивач був зобов`язаний здійснити оплату гарантійного платежу, передплати за 31 день оренди та транспортних послуг із доставки, відповідно до пункту 2.1.1 Договору, на користь відповідача у строк до 12.01.2023.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Листпак" виставило позивачу рахунок від 28.12.2022 № 595 на суму 117 405,00 грн, а ТОВ "Омега" перерахувало на користь відповідача гарантійний платіж у розмірі 117 405,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 31.01.2023 № 34885589.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до відповідача з листом № 60 від 04.04.2023, в якому просив відповідача заборгованість за договором № 28/12/22-1 у розмірі 25 924,88 грн погасити за рахунок гарантійного платежу за договором № 28/12/22-2, а решту гарантійного платежу за цим Договором у розмірі 91 480,12 грн повернути. Окрім того, позивач просив повернути гарантійний платіж у розмірі 117 405,00 грн за договором № 28/12/22-3.

11.05.2023 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу від 03.05.2023 № 71 про повернення гарантійного платежу в розмірі 91 480,12 грн за договором № 28/12/22-2 від 28.12.2022.

Як зазначалося вище, в пункті 2.1.5 Договору сторони узгодили наступний порядок використання гарантійного платежу. У разі безпідставної відмови орендаря від прийому обладнання в оренду, сплачена ним згідно з п. 2.1.2 цього Договору сума гарантійного платежу не повертається. Гарантійний платіж буде утримуватися орендодавцем протягом дії цього Договору як забезпечення сплати орендарем штрафних санкцій та компенсації збитків за цим Договором, у тому числі відшкодування витрат орендодавця на ремонт обладнання, у випадках, передбачених цим договором. Проценти по гарантійному платежу не нараховуються. Гарантійний платіж буде повернуто орендарю в день повернення обладнання орендодавцю за актом приймання-передачі та за умови належного виконання орендарем зобов`язань, встановлених даним Договором, та за відсутності в орендодавця будь-яких претензій до орендаря. Орендодавець має право за власним рішенням в односторонньому порядку покрити прострочену заборгованість орендаря по штрафним санкціям, пені, компенсації збитків за цим Договором, направивши орендарю письмове повідомлення про проведення відрахування коштів із суми гарантійного платежу. Розмір гарантійного платежу у будь-який момент дії цього Договору має становити суму, не менше, ніж сума, зазначена в п. 2.1.2 цього Договору. У разі, якщо в будь-який момент дії Договору розмір гарантійного платежу, сплаченого орендарем, виявиться меншим, ніж сума, зазначена в п. 2.1.2 цього Договору, орендар зобов`язаний протягом 3-х банківських днів із дати надання орендодавцем відповідного повідомлення здійснити доплату гарантійного платежу до суми, яка зазначена в п. 2.1.2 цього Договору.

Так, з умов пункту 2.1.5 Договору, а також загальноприйнятого у відповідній сфері відносин значення термінів вбачається, що гарантійний платіж в орендних правовідносинах за своєю суттю є сумою коштів, яка перераховується орендодавцю для гарантування виконання орендарем своїх грошових зобов`язань за договором найму (для гарантування сплати за останній місяць користування орендованим майном, відшкодування збитків, завданих погіршенням майна тощо).

Тобто, гарантійний платіж не може бути збережений орендодавцем без відповідних правових підстав та має покривати відповідні грошові вимоги за договором найму орендодавця до орендаря, а в разі, якщо орендарем оплачено всі грошові вимоги орендодавця, то гарантійний платіж підлягає поверненню орендарю.

При цьому, як правило та в даному випадку, в орендодавця виникає обов`язок повернути гарантійний платіж лише після припинення орендних правовідносин між сторонами, оскільки після цього нівелюється можливість виникнення в орендодавця до орендаря нових грошових вимог у зв`язку з користуванням орендованим майном.

Таким чином, гарантійний платіж є фактично авансуванням орендарем майбутнього користування об`єктом оренди та/або відшкодування збитків, завданих орендодавцю внаслідок (неналежного) користування орендарем об`єктом оренди (пов`язаний/слідує з об`єктом оренди, а не за особою-наймодавцем).

З пункту 1.2 акта приймання-передачі об`єкта оренди від 30.03.2023 вбачається, що обладнання передається в належному стані, придатне до використання за призначенням, ушкоджень та недоліків не має.

Отже, місцевий господарський суд правильно встановив, що в момент повернення об`єкта з оренди на підставі договору оренди обладнання від 28.12.2022 № 28/12/22-2 у відповідача були відсутні жодні претензії до позивача.

Також, суд першої інстанції звернув увагу, що за умовами пункту 2.1.5 Договору гарантійний платіж буде утримуватись орендодавцем протягом дії цього Договору як забезпечення сплати орендарем штрафних санкцій та компенсації збитків за цим Договором, у тому числі відшкодування витрат орендодавця на ремонт обладнання, у випадках, передбачених цим Договором. Проценти по гарантійному платежу не нараховуються. Гарантійний платіж буде повернуто орендарю в день повернення обладнання орендодавцю за актом приймання-передачі та за умови належного виконання орендарем зобов`язань, встановлених даним Договором, та за відсутності в орендодавця будь-яких претензій до орендаря.

Крім того, у розділі 6 Договору сторони узгодили відповідальність за порушення умов Договору, зокрема, пунктом 6.2 передбачено, що у випадку неналежної або несвоєчасної сплати платежів, встановлених цим Договором, орендар зобов`язується сплатити орендарю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожний день такого прострочення, включаючи день фактичної оплати.

Відповідно до пункту 6.9 Договору орендодавець має право в односторонньому порядку погасити прострочену заборгованість орендаря з оплати штрафних санкцій, передбачених цим Договором, та заборгованість із відшкодування збитків за рахунок гарантійного платежу.

Як встановив суд першої інстанції, із чим погоджується суд апеляційної інстанції, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів у розумінні статей 76-79, 91 ГПК України на підтвердження нарахування орендарю штрафних санкцій, пені, збитків у зв`язку з порушенням умов Договору, які могли бути погашені за рахунок гарантійного платежу шляхом направлення орендарю письмового повідомлення про проведення відрахування коштів із суми гарантійного платежу.

Крім того, абзацом першим пункту 2.1.5 Договору передбачено випадок, за яким гарантійний платіж не повертається, а саме в разі безпідставної відмови орендаря від прийому обладнання в оренду, будь-яких інших підстав для неповернення гарантійного платежу умови Договору не містять.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що у ТОВ "Листпак" відсутні правові підстави для утримання залишку гарантійного платежу, перерахованого на виконання умов договору оренди обладнання № 28/12/22-2 від 28.12.2022, й неповернення його позивачу. При цьому, в разі наявності будь-яких претензій до позивача, відповідач не позбавлений можливості їх пред`явити в установленому законом порядку.

Як уже зазначалося вище, позивач у листі № 60 від 04.04.2023 просив залишок заборгованості за договором № 28/12/22-1 від 28.12.2023 у розмірі 25 924,88 грн закрити за рахунок гарантійного платежу за договором № 28/12/22-2 від 28.12.2023, а залишок гарантійного платежу в розмірі 91 480,12 грн повернути. Окрім того, позивач просив повернути гарантійний платіж у розмірі 117 405,00 грн за договором № 28/12/22-3 від 28.12.2022.

Отже, очевидним є той факт, що між позивачем та відповідачем було підписано щонайменше три подібні договори оренди обладнання: № 28/12/22-1 від 28.12.2023, № 28/12/22-2 від 28.12.2023 та № 28/12/22-3 від 28.12.2022.

Відповідно до частин другої та третьої статті 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно з положеннями статті 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

Враховуючи положення чинного законодавства та відсутність заперечень відповідача проти зарахування частини гарантійного платежу за договором оренди обладнання № 28/12/22-2 від 28.12.2023 у розмірі 25 924,88 грн у рахунок погашення заборгованості за договором оренди обладнання № 28/12/22-1 від 28.12.2023, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сторони під час здійснення господарської діяльності не позбавлені права та можливості здійснювати розрахунки за договорами в обраний спосіб, тобто шляхом зарахувань залишку гарантійного платежу за Договором у рахунок погашення боргу за іншим договором, який укладений між тими самими контрагентами в процесі здійснення господарської діяльності. Будь-яких заперечень щодо обраного позивачем способу розрахунку між сторонами матеріали справи не містять, а відповідач суду як першої, так і апеляційної інстанції не надав.

Отже, заборгованість ТОВ "Листпак" перед ТОВ "Омега" за договором оренди обладнання № 28/12/22-2 від 28.12.2022 з урахуванням часткового покриття суми заборгованості за договором оренди обладнання №28/12/22-1 від 28.12.2022 склала 91 480,12 грн.

Разом із тим, у відзиві на позовну заяву було зазначено, що в червні 2023 року, тобто до звернення позивача до суду з даним позовом, відповідачем було сплачено (повернуто) частину гарантійного платежу у розмірі 41 480,12 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 1455 від 06.06.2023 на суму 21 480,12 грн та № 1533 від 14.06.2023 на суму 20 000,00 грн.

Однак, місцевий господарський суд не прийняв такі докази сплати (повернення) відповідачем частини гарантійного платежу у загальному розмірі 41 480,12 грн як належний та допустимий доказ, оскільки в призначенні платежу за цими платіжними інструкціями було зазначено, що оплата здійснюється на підставі листа № 60, проте в цьому листі позивач просив повернути гарантійні платежі за двома правочинами, а саме: за договором № 28/12/22-2 від 28.12.2022 - 91 480,12 грн, за договором № 28/12/22-3 від 28.12.2022 - 117 405,00 грн, отже, відповідач самостійно в призначені платежу не вказав, за яким саме договором він сплачує кошти, відтак, на думку суду першої інстанції, позивач не позбавлений можливості зарахувати отримані кошти в погашення заборгованості за іншим договором.

Апелянт, заперечуючи проти оскаржуваного рішення, вказав, що наведенні аргументи суду першої інстанції є передчасними та базуються на припущеннях, у свою чергу, позивач фактично не заперечив проти надходження від відповідача коштів у розмірі 41 480,12 грн, як і не зауважив на тому, що такі кошти були зараховані ним за договором № 28/12/22-3 від 28.12.2022.

Поміж тим, відповідач в апеляційній скарзі зауважив, що договір оренди обладнання № 28/12/22-3 від 28.12.2022 був предметом дослідження у господарській справі № 910/15214/23 з аналогічним складом сторін та предметом позову, за підсумками розгляду вказаної справи з ТОВ "Листпак" було стягнуто гарантійний платіж у повному розмірі в сумі 117 405,00 грн, без урахування часткових оплат у розмірі 41 480,12 грн, при цьому, у межах розгляду справи № 910/15214/23 відповідачем відповідних доказів часткової оплати не надавалось, у свою чергу, позивачем про зменшення розміру позовних вимог чи закриття провадження у справі в частині боргу також не заявлялося.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі, щодо помилкового неврахування судом першої інстанції сплачених відповідачем грошових коштів у рахунок повернення гарантійного платежу в розмірі 41 480,12 грн за договором оренди обладнання № 28/12/22-2 від 28.12.2022.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд зазначає таке.

Як зазначає відповідач, ним було сплачено (повернуто) частину гарантійного платежу в розмірі 41480,12 грн; із платіжних інструкцій № 1455 від 06.06.2023 на суму 21 480,12 грн та № 1533 від 14.06.2023 на суму 20 000,00 грн вбачається, що кошти були перераховані на рахунок позивача, зазначений у розділі 11 Договору, факт отримання вказаних коштів не заперечується позивачем ані у відповіді на відзив поданій до суду першої інстанції, ані у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду апеляційної інстанції.

При цьому, в платіжних інструкціях призначення платежу зазначено як: "Повернення гарантійного платежу згідно листа № 60 від 04.04.23р".

З урахуванням викладеного, слід зауважити, що у позивача відсутні правові підстави для зарахування сплачених відповідачем коштів у рахунок погашення заборгованості іншої, аніж це передбачено призначенням відповідного платежу. Доказів узгодження сторонами зміни вказаного призначення платежу суду не надано.

Як уже зазначалося вище та встановлено як місцевим господарським судом, так і судом апеляційної інстанції, у листі № 60 від 04.04.2023 позивач просив відповідача заборгованість за договором № 28/12/22-1 у розмірі 25 924,88 грн закрити за рахунок гарантійного платежу за даним договором № 28/12/22-2, а решту гарантійного платежу за Договором у розмірі 91 480,12 грн повернути; позивач також просив повернути гарантійний платіж у розмірі 117 405,00 грн за договором № 28/12/22-3.

Отже, платежі відповідача з повернення гарантійного платежу згідно з листом № 60 від 04.04.2023 у загальному розмірі 41 480,12 грн у силу умов вищевказаного листа підлягають зарахуванню позивачем як за договором № 28/12/22-2 від 28.12.2022, так і за договором № 28/12/22-3 від 28.12.2022.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про повернення позивачу частини гарантійного платежу ще в червні 2023 року у розмірі 41 480,12 грн, на підтвердження чого надав відповідні докази, у свою чергу, позивач проти надходження зазначених коштів від відповідача не заперечив, як і не зауважив про те, що такі кошти були зараховані позивачем за договором № 28/12/22-3 від 28.12.2022.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вбачає за доцільне зауважити, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).

Крім того, судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та залежати від настання або ненастання певних обставин у майбутньому.

Під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (ч. 1 ст. 237 ГПК України).

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та ухвалюватися з урахуванням доводів лише однієї сторони. Сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 910/5857/22.

Так, відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач у справі стверджує про те, що повернув позивачу частину гарантійного платежу у розмірі 41 480,12 грн, на підтвердження чого надав відповідні докази, тим самим реалізувавши стандарт більшої переконливості доказів, тоді як позивач отримання вказаних коштів не заперечив та не надав жодних доказів врахування таких коштів як повернення гарантійного платежу за іншим договором № 28/12/22-3 від 28.12.2022.

З огляду на викладене колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про те, що судом першої інстанції прийнято оскаржуване рішення на підставі передчасних висновків та власних припущень.

Поряд із цим, апелянт у поданій апеляційній скарзі зауважив про розгляд схожого спору з подібним предметом позову та аналогічним суб`єктним складом у Господарському суді міста Києва, справа № 910/15214/23. Предметом позову у вказаній справі є вимога про стягнення з ТОВ "Листпак" гарантійного платежу за договором оренди обладнання № 28/12/22-3 від 28.12.2022 у розмірі 117 405,00 грн. Зі змісту рішення від 24.11.2023 у справі № 910/15214/23, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2024, вбачається, що жодна зі сторін спору не надавала докази часткового повернення гарантійного платежу в розмірі 41 480,12 грн; колегія суддів також зауважує на тому, що позивач у межах справи № 910/15214/23 не заявляв заяв та/або клопотань про зменшення розміру позовних вимог чи про закриття провадження у справі в частині.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 75 ГПК України).

Частиною четвертою статті 11 ГПК України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним із основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини, від 25.07.2002, "Справа "Совтрансавто-Холдинг" проти України" п. 72 "В. Оцінка Суду").

Оскільки зі змісту рішення від 24.11.2023 у справі № 910/15214/23 вбачається, що кошти, перераховані відповідачем у рахунок повернення гарантійного платежу в розмірі 41 480,12 грн не подавались до суду в якості доказів часткового погашення заборгованості суми гарантійного платежу за договором № 28/12/22-3 від 28.12.2022, то і правомірним є врахування таких коштів у рахунок сплати гарантійного платежу за договором № 28/12/22-2 від 28.12.2022, адже неврахування таких платежів може призвести до подвійного стягнення з відповідча грошових коштів та/або потенційно нового судового спору.

Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частинні є обґрунтованими, а висновки суду про неврахування частини сплаченого (повернутого) відповідачем гарантійного платежу є помилковими.

З огляду на викладене, повернуті відповідачем грошові кошти у розмірі 41 480,12 грн підлягають зарахуванню в якості сплаченого гарантійного платежу за договором оренди обладнання № 28/12/22-2 від 28.12.2022 у даній справі, а оскільки такі кошти були сплачені відповідачем до звернення позивача до суду з даним позовом (згідно з відомостями з підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" позовну заяву подано 31.07.2023), то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на відсутність правових підстав для стягнення 41 480,12 грн. У такому випадку обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача гарантійного платежу у розмірі 50 000,00 грн, у решті позовних вимог слід відмовити.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Наведені висновки є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення місцевого господарського суду з урахуванням необхідності відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача частини гарантійного платежу в розмірі 41 480,12 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі № 910/12071/23 підлягає зміні в частині належної до стягнення з відповідача суми гарантійного платежу з огляду на неврахування судом першої інстанції часткового повернення відповідачем гарантійного платежу на користь позивача.

Судові витрати

Згідно із ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України).

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. Судом задоволено 54,66 % позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача в якості відшкодування сплаченої позивачем суми судового збору підлягає стягненню 1 467,07 грн.

Відповідач за подання апеляційної скарги сплатив 4 026,00 грн. Вимоги апеляційної скарги задоволені на 45,34 %. Отже, стягненню з позивача на користь відповідача підлягає 1 825,39 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Листпак" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі № 910/12071/23 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі № 910/12071/23 в такій редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Листпак" (04114, м. Київ, вул. Радомишльська, 44; ідентифікаційний код 41606806) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега" (49041, м. Дніпро, вул. Панікахи, 15; ідентифікаційний код 30982361) 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп. заборгованості та 1 467 (одну тисячу чотириста шістдесят сім) грн 07 коп. судового збору.

3. У решті позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.".

4. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі № 910/12071/23 залишити без змін.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега" (49041, м. Дніпро, вул. Панікахи, 15; ідентифікаційний код 30982361) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Листпак" (04114, м. Київ, вул. Радомишльська, 44; ідентифікаційний код 41606806) 1 825 (одну тисячу вісімсот двадцять п`ять) грн 39 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко