ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2024 р. Справа № 910/16787/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Ходаківської І.П.

Владимиренко С.В.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 (дата складання та підписання повного тексту рішення: 12.01.2024) (суддя Чинчин О.В.)

у справі № 910/16787/23 Господарського суду міста Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

до Комунального підприємства "Київпастранс"

про стягнення страхового відшкодування у розмірі 42 255,94 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" (далі - ПрАТ "СК "ВУСО", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київпастранс" (далі - КП "Київпастранс", відповідач) про стягнення страхового відшкодування у розмірі 42 255,94 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПрАТ "СК "ВУСО" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту "Наша автоцивілка" № 5040240 від 25.02.2021 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) виплатило страхове відшкодування власнику автомобіля "Фіат", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Так, власником тролейбусу № 3375 є відповідач, з яким особа, винна у вчиненні ДТП, перебувала у трудових відносинах. Таким чином, у зв`язку з тим, що вина у вчиненні ДТП особою, яка перебувала у трудових відносинах із відповідачем, встановлена в судовому порядку, останній зобов`язаний відшкодувати завдану своїм працівником шкоду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 у справі № 910/16787/23, з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 16.01.2024 про виправлення описки, у задоволенні позовних вимог ПрАТ "СК "ВУСО" до КП "Київпастранс" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 42 255,94 грн відмовлено в повному обсязі.

4. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив із того, що позивачем було пропущено річний строк, визначений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, а тому позовні вимоги ПрАТ "СК "ВУСО" задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

5. Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 у справі № 910/16787/23, ПрАТ "СК "ВУСО" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 по справі № 910/16787/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ПрАТ "СК "ВУСО" до КП "Київпастранс" задовольнити в повному обсязі.

6. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник зазначає, що оскільки в даній справі вступають правові відносини відповідно до ЦК України, то відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. За приписами статті 253 зазначеного Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

7. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2024 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Ходаківської І.П., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "СК "ВУСО" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 у справі № 910/16787/23; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 19.03.2024.

8. Зважаючи на воєнний стан в Україні, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та вирішення справи.

Позиції учасників справи

9. Відповідач не скористався своїм правом, відзив на апеляційну скаргу не подав, що відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не є перешкодою для апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

10. 25.02.2021 між ПрАТ "СК "ВУСО" (Страховик) та ОСОБА_1 (Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Наша автоцивілка" № 5040240, предметом якого є страхування транспортного засобу "Фіат", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску.

11. Як вбачається з матеріалів справи, 05.05.2022 відбулась ДТП за участю транспортного засобу "Фіат", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та тролейбусу марки "Богдан", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), що належить Комунальному підприємству по утриманню "Київпастранс", що підтверджується довідкою про ДТП.

12. У результаті ДТП було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль марки "Фіат", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

13. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 05.05.2022 у справі № 761/7229/22 ОСОБА_2 , водія тролейбусу марки "Богдан", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

14. Товариством з обмеженою відповідальністю "Італмоторс Україна" виставлено рахунок № УККЗ018613/ від 09.02.2022 на ремонт транспортного засобу "Фіат", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на суму в розмірі 50 254,11 грн.

15. Згідно з нарядом-замовленням ФОП Дієсперова В.В. № УКК3018613/УКСН011472 від 20.05.2022 вартість ремонту транспортного засобу "Фіат", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 50 254,11 грн.

16. Відповідно до Страхового акта № 2223538-1 від 22.02.2022 позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 50 254,11 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 7915 від 22.02.2022 із зазначенням призначення платежу: "страхове відшкодування зг. СА №2223538-1 від 22.02.2022".

17. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач послався на те, що відповідач зобов`язаний відшкодувати 42 255,94 грн, оскільки пошкодження транспортного засобу "Фіат", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталося з вини працівника КП "Київпастранс".

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

18. У справі, що розглядається, спір виник між страховою компанією та відповідачем, як власником тролейбусу № 3375, з яким особа, винна у вчиненні ДТП, перебувала у трудових відносинах щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку з виплатою страхового відшкодування потерпілій особі, якій було завдано шкоду в результаті настання ДТП.

19. За приписами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

20. Відповідно до статей 2, 7, 13 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

21. Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

22. Таким чином, обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 ГПК України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

23. Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

24. Згідно із частиною першою статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

25. Відповідно до статті 11 Закону України "Про страхування" предмет договору страхування може бути застрахований за одним договором страхування та за згодою страхувальника кількома страховиками (співстрахування).

26. Згідно зі статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

27. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 цього ж Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

28. Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

29. Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

30. Як встановлено вище, вина особи, яка керувала тролейбусом марки "Богдан", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлена в судовому порядку постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 05.05.2022 у справі № 761/7229/22, якою ОСОБА_2 , водія тролейбусу марки "Богдан", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.

31. Як вбачається з матеріалів справи, винний у скоєнні ДТП водій тролейбусу марки "Богдан", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 на час вчинення ДТП перебувала у трудових відносинах із КП "Київпастранс", що підтверджується листом відповідача № 44/743 від 10.10.2023, шляховим листом серії ААГ № 017743 від 05.02.2022.

32. Отже, як обґрунтовано виснував суд першої інстанції, відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованому позивачем транспортному засобу "Фіат", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , має нести відповідач як юридична особа з винних неправомірних дій працівника якої сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки "Фіат", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

33. Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля "Фіат", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачається, що рік випуску автомобіля - 2008, а отже, станом на дату ДТП (05.02.2022) строк експлуатації зазначеного автомобіля перевищував 7 років.

34. З наявних у матеріалах справи документів місцевим господарським судом встановлено наявність підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу "Фіат", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , при визначенні розміру страхового відшкодування.

35. Зважаючи на викладене, виходячи з приписів п. 7.41, 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом № 142/5/2092 від 24.11.2003 Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395, з урахуванням відсутності в матеріалах справи звіту визначення вартості пошкодженого транспортного засобу, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір завданої ДТП шкоди, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб "Фіат", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 42 255,94 грн.

36. Відтак, за висновком місцевого господарського суду, позовні вимоги ПрАТ "СК "ВУСО" про стягнення з КП "Київпастранс" страхового відшкодування в розмірі 42 255,94 грн є обґрунтованими.

37. У той же час, як встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до суду з позовною заявою у даній справі лише 26.10.2023, що підтверджується відбитком календарного штемпеля на поштовому конверті, тобто після спливу встановленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" граничного строку на її подання (зі спливом річного строку з моменту ДТП).

38. Враховуючи, що позивачем було пропущено річний строк, визначений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ "СК "ВУСО" до КП "Київпастранс" про стягнення страхового відшкодування в розмірі 42 255,94 грн.

39. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що позивачем було пропущено річний строк подачі заяви на виплату страхового відшкодування, оскільки в даній справі вступають правові відносини відповідно до ЦК України, і відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. За приписами статті 253 зазначеного Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України).

40. Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з вищенаведеними твердженнями скаржника і зазначає таке.

41. В оскаржуваному рішенні судом першої інстанції встановлено, що позивачем було пропущено річний строк, визначений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування.

42. З матеріалів справи вбачається, що страховий випадок (ДТП) стався 05.02.2022, у той же час позивач звернувся до суду з позовною заявою в даній справі лише 26.10.2023, тобто після спливу встановленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" граничного строку на її подання (зі спливом річного строку з моменту ДТП 05.02.2022).

43. Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

44. Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - ОСЦПВВНТЗ) здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

45. У такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

46. Відтак, у силу приписів статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови виконання встановлених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вимог, у тому числі щодо подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання відповідної заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

47. При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

48. З огляду на викладене, вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто, підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданої внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу шкоди на підставі договору добровільного майнового страхування.

Таку правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17.

49. Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зазначено, що законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

50. У вказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду також зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

51. При цьому, колегією суддів враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, в якій остання, дослідивши поняття "позовна давність" (строк захисту порушеного права особи) та "преклюзивні строки" (в даному випадку - строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика тривалістю в 1 рік), встановила відмінність (нетотожність) цих понять (п. 123), та, проаналізувавши ці поняття в сукупності із загальними принципами цивільного права, як-то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, дійшла висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності (п. 135).

52. Тобто, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

53. У контексті вищевикладеного, колегія суддів констатує те, що позивач не вчинив жодних активних дій для отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому законом, а також те, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що річний строк пропущено через незалежні від позивача причини.

54. Відтак, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову, пославшись на підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

55. Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

56. Згідно зі ст. 2.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

57. Однак, ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

58. Тобто, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає спеціальні до ЦК України строки звернення із заявою про виплату страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню в правовідносинах, що склалися між сторонами у даній справі.

59. Таким чином, строк, визначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не є процесуальним строком та в розрізі відносин страхування він є присічним, тобто результатом його спливу є припинення права на виплату без можливості поновлення такого строку.

60. Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 у справі № 910/16787/23 законним та обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його зміни або скасування.

61. З іншого боку, судом першої інстанції уже було надано позивачу вичерпну відповідь на всі істотні питання стосовно кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не містять нових обставин, тому колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає необхідності в тому, щоб детально відповідати на кожен довід.

62. Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в його апеляційній скарзі, такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів і встановлених судом обставин.

63. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

64. Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

65. Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

66. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 у справі № 910/16787/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

67. За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги ПрАТ "СК "ВУСО" відсутні.

Судові витрати

68. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 у справі № 910/16787/23 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко