ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року Справа № 918/230/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Юрчук М.І. , суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Барчук А.В.

від відповідача: Тарасюта Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області, ухвалене 10.04.2024 (суддя Церковна Н.Ф., повний текст складено 15.04.2024) у справі № 918/230/24

за позовом Акціонерного товариства "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект"

до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення заборгованості в сумі 711 222, 84 грн

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Рівненської області перебувала позовна заява Акціонерного товариства "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення заборгованості в сумі 711 222,84 грн за договором на виконання проєктних робіт № 11070/23/46-122-01-22-12761 від 28.12.2022.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 26.03.2024 у даній справі позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на користь Акціонерного товариства "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" 5 333,86 грн - 3% річних, 5410,56 грн - інфляційних втрат, 128,93 грн - судового збору. Закрито провадження в частині стягнення 700 478,42 грн основного боргу. Повернуто Акціонерному товариству "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" з Державного бюджету України 14 724,11 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви згідно платіжної інструкції № 53455 від 20.02.2024 .

Додатковим рішенням Господарського суду Рівненської області від 10.04.2024 у справі № 918/230/24 заяву представника позивача про розподіл судових витрат задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалено видати наказ після набрання додатковим судовим рішенням законної сили.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить останнє скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 3000 грн.

Аргументуючи доводи апеляційної скарги вважає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано клопотання відповідача про зменшення суми витрат на правничу допомогу, вказуючи про те, що сума основної заборгованості була сплачена до дати судового засідання, тому вважає достатньою до відшкодування суму витрат у розмірі 3 000,00 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 10.04.2024 у справі № 918/230/24; апеляційну скаргу постановлено розглянути із повідомленням (викликом) сторін.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується із доводами апелянта та вказує на правомірність висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 10.04.2024 у справі № 918/230/24 - без змін.

В судовому засіданні присутні представники сторін підтримали доводи, викладені у поданих ними процесуальних документах та надали усні пояснення.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розглянувши матеріали справи № 918/230/24, проаналізувавши наявні докази та доводи учасників справи, а також перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд зазначає таке.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

За змістом пункту 3 частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Метою впровадження принципу є відшкодування судових витрат є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Нормою ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст.126 ГПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленого у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін .

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу "pacta sunt servanda" та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19 від 20.11.2020)

В силу ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Таким чином, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи викладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Матеріалами справи стверджено, що у заяві від 25.03.2024 представником позивача повідомлялося про те, що докази судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, будуть надані у межах строку та у порядку, встановленому законом.

Так, позивач - Акціонерне товариство "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" у заяві про відшкодування судових витрат просив суд стягнути з відповідача - Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" 10 000,00 грн судових витрат.

Представництво інтересів позивача у вказаній справі здійснювалося адвокатом Барчук Алєсею Вікторівною, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1083 від 21.10.2011, ордер серії АХ № 1177006 від 09.03.2024 перебуває у матеріалах справи.

В якості доказів, що підтверджують надання правової допомоги до матеріалів справи додано: копія договору про надання правничої допомоги від 05.08.2022 року № 04-22 (далі - договір); копія додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги від 05.08.2022 № 04-22; копія додаткової угоди № 2 до договору про надання правничої допомоги від 05.08.2022 № 04-22; копія додаткової угоди № 3 до договору про надання правничої допомоги від 05.08.2022 № 04-22; копія протоколу від 28.02.2024 погодження розміру гонорару адвоката до договору від 05.08.2022 № 04-22; копія акту про надання правничої допомоги № 7 від 27.03.2024 до договору від 05.08.2022 № 04-22.

Встановлено, що між АТ "НАЕК "Енергопроект" (Клієнт), позивачем у справі, та адвокатом Барчук Алєсею Вікторівною 05.08.2022 було укладено договір № 04-22 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 25 договору строк дії договору до 31.12.2022.

Додатковою угодою № 1 від 05.12.2022 строк дії договору продовжено до 31.12.2023.

Додатковою угодою № 2 від 21.08.2023, у зв`язку із набуттям чинності Закону України від 10.04.2023 № 3022-ІХ, у тексті договору про надання правової допомоги № 04-22 від 05.08.2022 слова "правова допомога" у всіх відмінках замінити словами "правнича допомога" у відповідному відмінку.

Додатковою угодою № 3 від 29.12.2023 строк дії договору продовжено до 31.12.2024. У інших частинах зміни до договору не вносилися.

Відповідно до п. 9 договору розмір гонорару за надання правничої допомоги цим договором встановлюється в розмірі, що визначається за домовленістю сторін.

Протоколом погодження розміру гонорару від 28.02.2024 до договору № 04-22 від 05.08.2022 сторони погодили, що гонорар адвоката за правничу допомогу Клієнту у спорі із АТ "НАЕК "Енергоатом" про стягнення заборгованості договором на виконання проектних робіт № 11070/23/46-122-01-22-12761 від 28.12.2022 в суді першої інстанції є фіксованим у розмірі 10 000,00 грн.

На підтвердження надання правничої допомоги за договором між адвокатом Клієнтом 27.03.2024 було підписано акт про надання правничої допомоги № 7 до договору, яким визначено види правничої допомоги, виконані адвокатом прийняті Клієнтом на суму 10 000,00 грн.

Поряд з цим, відповідач по справі щодо стягнення заявленої суми витрат заперечував та вказував на наявність підстав для зменшення розміру судових витрат.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу.

Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Беручи до уваги те, що висновки "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи", суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Подібна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 908/3182/20, від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19.

Так, відповідач наголошував на тому, що предметом позову у справі № 918/230/24 було стягнення заборгованості за договором на виконання проектних робіт у розмірі 700 478,42 грн, 5 410,56 грн інфляційних витрат та 5 333,86 грн 3% річних.

При цьому відповідачем у відзиві на позовну заяву було визнано суму основного боргу та повністю сплачено суму основного боргу у сумі 700 478,42 грн до дати судового розгляду.

Судом встановлено, що позовну заяву було подано до суду 29.02.2024.

Ухвалою суду від 29.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 26 березня 2024 року.

18.03.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній визнав існування заборгованість перед позивачем зі сплати основного боргу, проте не у розмірі 700 478,42 грн, як заявляє позивач, а у розмірі 415 478,42 грн (станом на 18.03.2024), оскільки ВП "Рівненська АЕС" сплачено на користь позивача 258 000,00 грн.

Дане також було підтверджено позивачем у заяві від 09.03.2024 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 258 000,00 грн.

Крім того, відповідач також надав суду 25.03.2024 докази сплати боргу в сумі 415 478,42 грн.

Водночас, позивачем під час звернення до суду з позовною заявою на виконання ст. 124 ГПК України було заявлено про майбутній розподіл судових витрат, у тому числі і витрат на професійну правничу допомогу.

Очікувані витрати на правничу допомогу у сумі, зафіксовані у протоколі погодження розміру гонорару від 28.02.2024, становлять 10 000,00 грн - є фіксованою сумою, встановленою після подання позовної заяви, відкриття провадження у справі та до здійснення відповідачем часткових оплат заявленої до стягнення заборгованості.

Опис виконаних робіт адвоката зазначено у акті про надання правничої допомоги від 27.03.2024.

Разом з цим, положення частини третьої статті 126 ГПК України (щодо детального опису робіт) запроваджені "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витрачені представником позивача, а отже є визначеним.

Виходячи з критеріїв ч. 4 ст. 126 ГПК України судова колегія констатує, що заявлений розмір витрат в повній мірі відповідає складності справи, наданим адвокатом послугам та їх обсягу, адже на час формування позовної заяви, із урахуванням ціни позову, гонорар адвоката складав 1,4% від суми заявлених вимог.

Також суд бере до уваги, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19).

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що наведені в апеляційній скарзі аргументи скаржника не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вони не спростовують обґрунтованих висновків господарського суду, правильність застосування норм матеріального права та не вказують на порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 10.04.2024 у справі № 918/230/24 відповідає матеріалам справи та ґрунтується на чинному законодавстві.

Керуючись статтями. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 10 квітня 2024 року у справі № 918/230/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 918/230/24 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "25" червня 2024 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.