УХВАЛА

20 червня 2024 року

м. Київ

cправа № 915/1558/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Бакуліна С. В., Кондратова І. Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду Миколаївської області

у складі судді Давченко Т. М.

від 12.10.2023 та

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Аленін О. Ю., Поліщук Л. В., Філінюк І. Г.

від 27.05.2024

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА"

до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 73 018,37 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про стягнення грошових коштів у сумі 73 018,37 грн у порядку суброгації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" сплачено зазначену суму у вигляді страхового відшкодування потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 05.02.2021 о 10:40 у АДРЕСА_1 , з вини військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ОСОБА_1 , який керував автомобілем "УАЗ 469", державний знак НОМЕР_2 , не забезпеченим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.10.2023 у справі № 915/1558/21 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" грошові кошти у сумі 73 018,37 грн.

Постановою від 27.05.2024 Південно-західний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.10.2023 у справі № 915/1558/21.

05 червня 2024 року Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.10.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 у справі № 915/1558/21.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Суд дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Справи, на які поширюється дія пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, є малозначними в силу властивостей притаманних їм, виходячи з ціни пред?явленого позову та його предмета (постанова об?єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20).

Частина 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 270,00 грн.

Отже відповідно до пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справа № 915/1558/21 є малозначною, оскільки ціна позову в ній не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на день подання позову (100 х 2 270,00 грн = 227 000,00 грн).

Суд звертає увагу скаржника, що у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України унормовано випадки, за умови доведення скаржником наявності яких та наведенням відповідних цим випадкам обставин, судове рішення у малозначній справі може бути предметом касаційного оскарження.

Проте касаційна скарга Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Верховний Суд вважає за доцільне зауважити, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи та належного обґрунтування виключних випадків визначених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" [рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57)].

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З огляду на відсутність вказівки щодо наявності та будь-якого обґрунтування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 915/1558/21 за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.10.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вона подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

У зв`язку із відмовою у відкритті касаційного провадження, Суд не розглядає заяву Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про зупинення виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.10.2023 та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 у справі № 915/1558/21 та клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 915/1558/21 за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.10.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді С. В. Бакуліна

І. Д. Кондратова