ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2024 р. м. Львів Справа №914/2187/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді І.Б. Малех

суддів В.М. Гриців

І.Ю. Панова

секретар судового засідання Залуцький Д.Т.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОККО-ДРАЙВ", б/н від 01.05.2024 (вх. № апеляційного суду 01-05/1270/24 від 01.05.2024)

на рішення Господарського суду Львівської області від 03 квітня 2024 року (суддя Долінська О.З., повний текст рішення складено 15.04.2024, м. Львів)

у справі №914/2187/23

за позовом Керівника Жовківської окружної прокуратури, м. Жовква Львівського району Львівської області в інтересах держави в особі Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, м. Рава-Руська Львівського району Львівської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Окко-Драйв", смт. Славське Стрийського району Львівської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), АДРЕСА_1

про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки

за участю представників учасників процесу:

прокуратура: Винницька Л.М. - прокурор відділу;

від позивача: не з`явились;

від відповідача: Калужинський О.В. - адвокат (ордер серія ВС №1288099 від 10.06.2024), Лемішко І.П. - адвокат (ордер серія ВС №1279034 від 01.05.2024);

від третьої особи: Катревич Н.А. - самопредставництво (витяг з ЄДРЮОФОП та ГФ);

ВСТАНОВИВ:

17.07.2024 на розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Керівника Жовківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Окко-Драйв", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки.

Дані позовні вимоги мотивовано тим, що поза волею власника вибуло з володіння власника майно, зокрема земельні ділянки надані ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) площею 1,7827 га кадастровий номер :28:000:0007, ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) площею 1,7826 га кадастровий номер :28:000:0006 та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) площею 1,7827 га кадастровий номер :28:000:0008. Товариство з обмеженою відповідальністю «ОККО-ДРАЙВ» станом на дату подання позовної заяви, є власником земельної ділянки площею 5,3480 га кадастровий номер :28:000:0004, яка безпідставно вибула з володіння власника - держави поза її волею.

Підставою позову є обставина приналежності спірної земельної ділянки до державної власності, незаконне вибуття спірної земельної ділянки з володіння держави.

На підставі наведеного, прокурор просить суд витребувати на користь Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «ОККО-ДРАЙВ» земельну ділянку кадастровий номер :28:000:0004, площею 5,348 га, яка знаходиться на території Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Відповідач - ТОВ «ОККО-ДРАЙВ», у відзиві на позовну заяву зазначає про недоведеність прокурором можливості витребування земельної ділянки в комунальну власність. Вказує на те, що прокурором не доведено будь-якими доказами, можливість віднесення спірної земельної ділянки до земель комунальної власності, в тому числі на підтвердження наявності правових підстав, визначених п. 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України. В той же час, на думку відповідача, встановлення фактичної категорії земельної ділянки є вирішальним при визначенні органу, уповноваженого представляти інтереси держави в даній справі. Крім того, відповідач зазначає про те, що прокурору станом ще на 2009 рік було відомо про факт вибуття земельних ділянок із власності держави, в результаті об`єднання яких утворено земельну ділянку, яка витребовується прокурором у даній справі. Виходячи із системного аналізу Закону України «Про прокуратуру», поняття "прокурор" охоплює не лише прокурора певної прокуратури, а й будь-якого прокурора, який здійснював представництво інтересів в держави. Відповідач вважає, що і станом на 2009 рік і станом на 19 квітня 2016 року (дата постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2016 р. у справі №876/10081/15), прокурору було відомо, про вибуття земельних ділянок із державної власності, а строк позовної давності спливав 19 квітня 2019 року. На підставі наведеного, відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа - Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в письмових поясненнях зазначає про те, що відповідно до відомостей наявних в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на даний час власником земельної ділянки кадастровий номер :28:000:0004 площею 5,348 га є ТзОВ "ВОЛИНЬІНЖАВТОСЕРВІС ЛТД" () - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27. За результатами вивчення Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено що ТзОВ "ВОЛИНЬІНЖАВТОСЕРВІС ЛТД" () 14.01.2020 змінило назву і стало - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОККО-ДРАЙВ». Відтак, на думку третьої особи, земельні ділянки вибули з володіння держави не за її волею. При цьому, вказує, що порушення інтересів держави полягає в безпідставному вибутті із володіння територіальної громади земельних ділянок, а саме: незаконної передачі у власність ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) площею 1,7827 га кадастровий номер :28:000:0007, ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) площею 1,7826 га кадастровий номер :28:000:0006 та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) площею 1,7827 га кадастровий номер :28:000:0008, в наслідок чого утворено земельну ділянку кадастровий номер :28:000:0004 загальною площею 5,3480 га, яка на даний час зареєстрована на праві власності за ТОВ «ОККО-ДРАЙВ», чим, на думку третьої особи, підривається авторитет держави в особі органів виконавчої влади, які уповноваженні на виконання функцій держави та реалізації державної політики на конкретній території. На підставі наведеного, третя особа просить суд задоволити позов керівника Жовківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача: Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Окко-Драйв» про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки та повернення земельної ділянки в державну власність.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 03 квітня 2024 року у справі №914/2187/23 позовні вимоги задоволено повністю; витребувано на користь Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "ОККО-ДРАЙВ" земельну ділянку кадастровий номер :28:000:0004, площею 5,348 га, цільове призначення для ведення підсобного сільського господарства, яка знаходиться на території Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області; стягнуто з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Окко-Драйв" на користь Львівської обласної прокуратури 2 147,20 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

Дане рішення в сукупності з наявними в матеріалах справи доказів мотивоване тим, що спірна земельна ділянка розташована між лінією державного кордону України та смугою прикордонних інженерних споруджень, що у свою чергу свідчить про розташування відповідної земельної ділянки у межах прикордонної смуги. Відповідно зроблено висновок про те, що спірна земельна ділянка належить до державної власності (земель оборони) , а тому перебування її у власності ТОВ "Окко Драйв" суперечить нормам Конституції України, Земельного кодексу України , Закону України "Про державний кордон України", Закону України "Про використання земель оборони", а також постанові КМ України №1147 від 27.07.1998 "Про прикордонний режим" та затвердженому нею Положенню про прикордонний режим.

Також вказано , що земельна ділянка , яка розташована в межах прикордонної смуги, вибула з володіння держави на підставі рішення суду , яке в подальшому було скасовано , тобто поза волею держави . З огляду на це , суд першої інстанції застосував п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України та відповідно задоволив позов, шляхом витребування з чужого незаконного володіння ТОВ "Окко-Драйв" земельної ділянки з кадастровим номером :28:000:0004, площею 5,348 га.

Щодо строку позовної давності, то судом вказано, що строк позовної давності розпочався з моменту встановлення прокурором об`єкта права, щодо якого наявні підстави застосування заходів представницького характеру, а саме з 17.05.2023.

Відповідач - ТОВ «Окко-Драйв», не погодившись з винесеним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що таке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, а саме:

- суд встановивши, що спірна земельна ділянка розташована на землях оборони і витребовуючи таку в комунальну власність, не застосував норми ч. 2 ст. 77 Земельного кодексу України, та п. 24 розділу Х перехідних положень Земельного кодексу України;

- судом, на думку скаржника, не досліджено належним чином того факту, що прокурору станом ще на 2009 рік було відомо про факт вибуття земельних ділянок із власності держави, в результаті об`єднання яких утворено земельну ділянку, яка витребовується прокурором. Відмічає також те, що на момент скасування постанови Жовківського районного суду Львівської області від 23.10.2007 у справі №2а-128/07/1308 судом апеляційної інстанції 19.04.2016 відомості про спірну земельну ділянку були відкритими в публічному доступі, які могли отримати/перевірити будь-яка особа чи орган державної влади.

Відповідно до цього просить, скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 03.04.2024 у справі №914/2187/23 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Третя особа - Військова частина НОМЕР_1 у додаткових поясненнях , б/н від 08.05.2024 вказує, що оспорювана земельна ділянка розташована в межах прикордонної смуги, а саме між державним кордоном України та лінією інженерних прикордонних споруд, що не заперечується та не спростовано відповідачем. Відсутність окремого проекту землеустрою, щодо встановлення прикордонної смуги не свідчить про її відсутність та не позбавляє статусу земель оборони. Відтак вважає, що користувачами земельних ділянок вказаної категорії є органи охорони кордону Державної прикордонної служби України, а суб`єктами, на яких покладено завдання, щодо вжиття заходів з правового оформлення та визначення на місцевості меж земельних ділянок вказаної категорії є центральний орган виконавчої влади , що реалізовує державну політику у сфері охорони державного кордону та його територіальні органи. В обґрунтування чого посилається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №924/174/18, постанові касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №297/1395/15-ц, постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі №163/2369/16-ц. Також посилається на те, що відповідно до постанови звуженого засідання Львівського обласного виконкому депутатів трудящих від 06.09.1946 №24/109 в цілях покращення охорони кордону включено до забороненої прикордонної зони наступні райони Львівської області: Сокальський, Радехівський, Велико-Мостівський, Рава-Руський, Немирівський, Краковецький, Магерівський і Яворівський. У вказаних районах визначено 2-х кілометрову і 800 -метрову прикордонні смуги. Даною постановою, як вказує останній, прийнято рішення, щодо передачі в повне розпорядження прикордонних військ землі 800-метрової прикордонної смуги, за виключенням райцентру - Сокаль, де в розпорядження прикордонних військ для облаштування інженерно-технічних споруд в межах міста передано землі, що входять в 50-метрову прикордонну полосу в межах 800-метрової прикордонної смуги. Право постійного користування землями державної власності , зберігається, якщо не встановлено обставин вилучення земельної ділянки або припинення права постійного користування нею, здійсненого відповідно до вимог законодавства. Таким чином вважає, що оспорювана земельна ділянка належить до земель оборони з особливим режимом використання та відповідно до ст. 84Земельного кодексу України встановлена заборона щодо їх передачі в комунальну, приватну власність. Отже, вважає, що земельна ділянка з кадастровим номером :28:000:004 площею 5,348 га підлягає поверненню в державну власність. Відтак з посиланням на положення ст. ст. 77, 84 Земельного кодексу України, положень Закону України «Про використання земель оборони» просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Прокуратура Львівської області у відзиві вказує, що з моменту прийняття остаточного рішення у справі №2а-128/2007 (19.04.2016) по час внесення змін до Земельного кодексу України, уповноваженими органами не сформовано земельні ділянки, як об`єкта права та не отримано їх у встановленому порядку в користування, а спірна земельна ділянка не знаходиться в межах 30-50 метрів в межах прикордонної смуги, і в разі витребування може перейти лише у власність територіальної громади, відтак Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області є належним позивачем в даній справі. Вважає, що прокурор обґрунтовано звернувся з віндикаційним позовом за захистом інтересів держави встановивши, що земельні ділянки передані у власність на підставі постанови Жовківського районного суду від 23.10.2007 у справі №2а-128/07/1308, яка в подальшому була скасована. Вказує, що власник з дотриманням вимог ст. ст. 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Звернення прокурора до суду спрямоване на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права , задоволення суспільної потреби у відновленні законності. Щодо строку позовної давності, то прокурор відмічає, що судові рішення у справах, про які вказує відповідач стосуються трьох земельних ділянок, факт накладення яких на спірну земельну ділянку встановлено лише 17.05.2023, об`єктивної можливості звернення до суду з позовом про витребування спірної земельної ділянки, як у прокурора, так і у позивача не було. Відповідно до цього просить, рішення місцевого господарського суду в даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач - Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області, у додаткових поясненнях заперечила по суті доводи апеляційної скарги з тих же мотивів , що і прокурор. Просить розгляд справи проводити за їх відсутності по матеріалах справи.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06 травня 2024 року (головуючий суддя Малех І.Б., судді - Гриців В.М., Панова І.Ю.) відкрито апеляційне провадження Товариства з обмеженою відповідальністю "ОККО-ДРАЙВ", б/н від 01.05.2024 (вх. № апеляційного суду 01-05/1270/24 від 01.05.2024) на рішення Господарського суду Львівської області від 03 квітня 2024 року у справі №914/2187/23. Витребувано матеріали справи №914/2187/23 в Господарського суду Львівської області.

16.05.2024 в канцелярію апеляційного суду поступили матеріали справи №914/2187/23.

В подальшому, ухвалою суду від 20.02.2024 призначено розгляд справи №914/2187/23 в судове засідання на 12 червня 2024 року на 10 год. 30 хв.

В судове засідання 12.06.2024 з`явились прокурор та представники відповідача та третьої особи, які підтримали свої доводи і заперечення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, відзиві на неї та письмових поясненнях.

Позивач - Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області у додаткових поясненнях по справі, б/н від 11.06.2024 просила проводити розгляд справи по матеріалах справи без участі їхнього представника.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивом на неї та письмовими поясненнями, заслухавши пояснення представників учасників процесу, оцінивши зібрані у справі докази, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Львівської області від 03 квітня 2024 року у справі №914/2187/23 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

Для правильного визначення позивача у справі необхідно встановити чи належить земельна ділянка до комунальної власності та чи не входить до переліку, визначеного п. п «а»-«е» п. 24 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України та чи може перебувати така земельна ділянка в комунальній власності в разі її витребування.

За змістом ст. 14 Конституції України, з якою кореспондуються приписи ч. ч. 1, 2 ст. 373 Цивільного кодексу України та ст. 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Частинами 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Натомість, згідно з ст. 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. У межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми.

Згідно зі ч. 2 ст. 3 Закону України «Про використання земель оборони» землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України. При наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прикордонної смуги необхідно виходити із її нормативних розмірів, встановлених ст. 22 Закону України «Про державний кордон України» та постановою Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998 «Про прикордонний режим».

У межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми, а вздовж лінії державного кордону України з російською федерацією і республікою білорусь - шириною до 2 кілометрів.

Як встановлено обставинами справи, відповідно до постанови звуженого засідання Львівського обласного виконкому депутатів трудящих від 06.09.1946 № 24/109 в цілях покращення охорони кордону включено до заборонної прикордонної зони наступні райони Львівської області: Сокальський, Радехівський, Велико-Мостівський, Рава-Руський, Немирівський, Краковецький, Магерівський і Яворівський. У вказаних районах визначено 2-х кілометрову і 800-метрову прикордонні смуги (п.1).

Відповідно до Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998, прикордонна смуга - ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм, завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.

Докази, що вказана земельна ділянка надана для розміщення і діяльності військової частини в матеріалах справи відсутні.

Відтак, обставина встановлення категорії земельної ділянки підлягає встановленню з огляду на ст.79 ГПК України, а саме з огляду на вірогідність доказів.

Наявність обставин, на яку сторона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень , вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на дане, суд апеляційної інстанції вважає, що прокурором вірно визначено позивача у справі.

Судом першої інстанції встановлено та перевірено судом апеляційної інстанції , що рішенням Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області №151 від 26.11.2021 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 114 га у постійне користування Військовій частині для розміщення та постійної діяльності Державної прикордонної служби України, вид використання - для облаштування та утримання державного кордону, інженерно-технічних споруд розташованих за межами населених пунктів на території Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області. Військовій частині доручено звернутися до суб`єкта господарювання, що є виконавцем робіт із землеустрою для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Третьою особою у справі долучено таке розпорядження з договором №308-23 від 29.08.2023 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, укладений між Військовою частиною та ФОП Козаченко Л.М.

На час пред`явлення позову та постановлення судового рішення у цій справі земельна ділянка в постійне користування третій особі не надана.

З урахуванням п. 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, з дня набрання чинності цим пунктом, тобто з 27.05.2021, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім виключень, які зазначенні у вказаному пункті.

Зокрема п. 2 передбачено, що інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 23.10.2007 частково задоволено позов фізичних осіб - членів ФГ «Біля Рати» та ухвалено передати у власність членам ФГ «Біля Рати» ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 земельні ділянки площею 1,79 кожна для сільськогосподарського використання та зобов`язано Жовківську районну державну адміністрацію видати позивачам державні акти на право власності на земельні ділянки площею 1,79 га кожна - для сільськогосподарського використання. В решті позовних вимог суд відмовив (справа №2а-128/2007).

На виконання рішення Жовківського районного суду Львівської області від 23.10.2007 у справі № 2а-128/2007 Жовківською районною державною адміністрацією видано ряд Державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, які знаходяться на території Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області (на даний час Рава-Руської об`єднаної територіальної громади Львівського району Львівської області) зокрема: - державний акт серія ЯД № 458450 від 03.04.2008 (реєстраційний номер 02:08:455:00006) відповідно до якого ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 1,7827 га кадастровий номер :28:000:0007, цільове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства; - державний акт серія ЯД № 458449 від 03.04.2008 (реєстраційний номер 02:08:455:00007) відповідно до якого ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 1,7826 га кадастровий номер :28:000:0006, цільове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства; - державний акт серія ЯД № 458451 від 03.04.2008 (реєстраційний номер 02:08:455:00005) відповідно до якого ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 1,7827 га кадастровий номер :28:000:0008, цільове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства.

В подальшому, не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Львівським прикордонним загоном Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) подано апеляційну скаргу, яку апеляційним судом 06.11.2012 задоволено.

Вищий адміністративний суд України 20.09.2015 частково задоволив касаційну скаргу ОСОБА_5 , скасував постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2012, а справу направив до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

За результатами нового розгляду Львівським апеляційним адміністративним судом 19.04.2016 прийнято постанову, якою апеляційну скаргу Львівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) задоволено, постанову Жовківського районного суду Львівської області від 23.10.2007 у цій справі скасовано та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено повністю у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції, фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та їх помилковістю.

Апеляційний суд установив, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах між лінією Державного кордону України та інженерно-технічними спорудами по охороні Державного кордону (в межах прикордонної смуги) праворуч автодороги Рава-Руська - МАПП « Рава-Руська » на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « Рава-Руська » Львівського прикордонного загону (землі Річківської селищної ради Жовківського району Львівської області).

Пунктом 2 Положення про прикордонний режим України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147, визначено, що прикордонна смуга - це ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм у межах територій селищних і сільських рад, прилеглих до державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень.

Згідно з п. п. 17 та 19 вказаного Положення сільськогосподарські роботи, будь-яке будівництво, рубка лісу, полювання, а також водокористування у прикордонній смузі проводяться за узгодженням з відповідними підрозділами Державної прикордонної служби. У межах прикордонної смуги, а також територій відповідних населених пунктів, які межують з державним кордоном, польоти всіх типів повітряних суден, аерофотознімання, геодезичні та топографічні роботи можуть провадитися лише з дозволу Міноборони та Адміністрації Держприкордонслужби, геологічні, дорожні та інші дослідження, а також гідротехнічні, землевпорядні, меліоративні та інші роботи, пов`язані із зміною водного режиму прикордонних річок, озер та інших водойм, відео- та кінофотознімання місцевості - з дозволу відповідного підрозділу Державної прикордонної служби.

Відповідно до п. 10.2 Висновку державної експертизи землевпорядної документації від 16.08.2006 № 16-8/2, виготовленого Львівським обласним Головним управлінням земельних ресурсів Держкомзему України, у зв`язку із незавершенням робіт по розробленню планування та проекту забудови сервісної зони біля МАПП « Рава-Руська », на виконання доручення голови Львівської облдержадміністрації № 94 від 25.08.2005, у випадку зміни цільового призначення земельних ділянок або права на них, необхідне погодження відповідного підрозділу Державної прикордонної служби України (згідно з п. 19 Положення про прикордонний режим) та органу архітектури і райдержадміністрації.

Таким чином, для надання у власність позивачам земельних ділянок із земель, які передані в оренду ФГ «Біля Рати», необхідне погодження відповідного підрозділу Державної прикордонної служби України.

Надання цих земельних ділянок у власність громадян без такого погодження порушує права та інтереси відповідного підрозділу Державної прикордонної служби України, а саме : Львівського прикордонного загону , що надає йому право оскарження судового рішення, яким надані земельні ділянки у власність громадян.

Як вбачається з ст. 77 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла станом на день прийняття постанови) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом. Особливості відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, встановлюються законом. Кошти, отримані від відчуження таких земельних ділянок, зараховуються до Державного бюджету України та використовуються виключно на потреби оборони відповідно до кошторису Міністерства оборони України у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України.

Відтак вказана норма станом на час прийняття постанови не визначала меж земельних ділянок в межах прикордонної смуги.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки з моменту прийняття остаточного рішення у справі (з 19.04.2016) по час внесення змін до Земельного кодексу України, уповноваженими органами не сформовано земельні ділянки, як об`єкти права те не отримано їх у встановленому порядку в користування, а спірна земельна ділянка не знаходиться в межах 30-50 метрів в межах прикордонної смуги, і в разі витребування може перейти лише у власність територіальної громади, відтак Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області є належним позивачем у вказаній справі.

Встановивши обставину, що земельні ділянки передані у власність на підставі постанови Жовківського районного суду від 23.10.2007 у справі № 2а-128/07/1308, яка в подальшому була скасована, прокурор обґрунтовано звернувся до суду із віндикаційним позовом за захистом інтересів держави.

Положеннями ст. ст. 13, 14 Конституції України передбачено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статей 4, 5 Земельного кодексу України, завданням земельного законодавства, яке включає цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальним громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Згідно статті 20 Земельного кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, відповідно до їх повноважень.

Відповідно до положень ст. ст. 317 і 319 Цивільного кодексу України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до п. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч. 1 ст. 122 ЗК України).

Згідно з п. п. 34, 41 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; прийняття рішень щодо здійснення виконавчим органом сільської, селищної, міської ради державного контролю за використанням та охороною земель;

Враховуючи викладене, листами № 14.53/05-38-979 вих -23 від 14.03.2023 та 14.53/05- 38-2208 вих -23 від 12.06.2023 прокурором, в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомлено Рава-Руську міську раду про виявлені порушення.

За результатами розгляду вказаних листів окружної прокуратури Рава-Руською міською радою надано відповіді від 12.04.2023 та від 16.06.2023, згідно з якими про обставини, вказані в листах прокуратури, міській раді стало відомо лише із листів Жовківської окружної прокуратури та відомостей ДЗК, заходи, щодо усунення порушень не вживались, що вказує на бездіяльність вказаного органу. Окремо, міська рада зазначила, що у зв`язку із плановим будівництвом пішоходного пункту пропуску на митному посту Рава-Руська - Гребенне, просить вжити відповідних заходів представницького характеру.

Таким чином, прокуратурою повідомлено Рава-Руську міську раду про виявлені порушення, однак, вказаний органи самостійно не звернувся до суду з позовом, тому це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

З огляду на викладене, прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, як органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, у зв`язку з бездіяльністю позивача.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником

договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 Цивільного кодексу України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № 522/2202/15-ц. Отже, особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним обов`язки Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) як користувача суміжної земельної ділянки та у зв`язку з будівництвом пішохідного переходу для потреб облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій на підставі ст. 50 ГПК України прокурор клопотав про залучення її до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск строку позовної давності, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого, особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом ст. ст. 256, 261 Цивільного кодексу України, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). В разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади. Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (ст.ст. 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Разом з тим, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фінікарідов проти Кіпру» механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (рішення Європейського суду з прав людини у справі у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

На віндикаційні позови держави (в особі уповноважених органів) поширюється загальна позовна давність, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 (справа № 362/44/17), від 14.11.2018 (справа № 183/1617/16).

Так, згідно з листом ДП «Центр державного земельного кадастру» від 02.02.2023 №1-9/266 та на підставі атестату відповідності, зареєстрованого в Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 02.12.2021 за № 23582, Жовківська окружна прокуратура є користувачем інформаційно-телекомунікаційної системи «Автоматизована система Державного земельного кадастру».

Відповідно до загальнодоступних відомостей з Публічної кадастрової карти України, розміщеної на офіційному вебсайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та державного земельного кадастру вищевказані земельні ділянки кадастрові номери :28:000:0006, :28:000:0007, :28:000:0008 накладаються на земельну ділянку :28:000:0004 загальною площею 5,3480 га. Такі відомості є загальновідомими, а тому не потребують доказування.

З інформації наданої Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №10-13-0.2-2176/2-23 від 17.05.2023 відомості про земельні ділянки кадастрові номери :28:000:0006, :28:000:0007, :28:000:0008 помилково перенесені з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру. З метою впорядкування відомостей Державного земельного кадастру Державним кадастровим реєстратором відомості про зазначені земельні ділянки перенесено до архівного шару.

За результатами аналізу вищевказаних відомостей, а також відомостей, наявних в Державному земельному кадастрі встановлено, що підставою для перенесення стало те, що земельні ділянки кадастрові номери :28:000:0006, :28:000:0007, :28:000:0008 об`єднанні та утворено земельну ділянку кадастровий номер :28:000:0004, яка станом на час їх об`єднання перебувала у власності ТзОВ «Торговий дім «Геосистеми».

Зокрема, такий висновок зроблено за результатами аналізу повідомлень від 16.05.2023 державного кадастрового реєстратора - Кіцілінської М.О. про виявлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру органом, що здійснює його ведення № ЗВ-023, ЗВ-023, ЗВ-023

Встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер :28:000:0008 (перебуває у власності ТзОВ «Торговий дім «Геосистеми» на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1952 від 27.10.200, документ, що посвідчує право - державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №182986 зареєстрований за №00002 від 03.04.2008) утворена шляхом об`єднання трьох земельних ділянок: - кадастровий номер :28:000:0006 площею 1,7826 га, цільове призначення - для ведення фермерського господарства (КВЦПЗ: 01.02), категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області, зареєстрована на підставі постанови Жовківського районного суду Львівської області від 23.10.2007 по справі № 2а-128/2007, документ, що посвідчує право - державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 458449 зареєстрований за № 02:08:455:00007 від 03.04.2008, виданий Лавейкіну М.І.; - кадастровий номер :28:000:0007 площею 1,7827 га, цільове призначення - для ведення фермерського господарства (КВЦПЗ: 01.02), категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області, зареєстрована на підставі постанови Жовківського районного суду Львівської області від 23.10.2007 по справі № 2а-128/2007, документ, що посвідчує право - державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 458450 зареєстрований за № 02:08:455:00006 від 03.04.2008 виданий Лавейкіну І.М.; - кадастровий номер :28:000:0008 площею 1,7827 га, цільове призначення - для ведення фермерського господарства (КВЦПЗ: 01.02), категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області, зареєстрована на підставі постанови Жовківського районного суду Львівської області від 23.10.2007 по справі № 2а-128/2007, документ, що посвідчує право - державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 458451 зареєстрований за №01:08:455:00005 від 03.04.2008 виданий ОСОБА_4 .

Крім цього, за результатами вивчення встановлено, що 25.02.2014 між ТОВ «Торговий дім «Геосистеми» та ТОВ «Гелакс-Юніон» укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :28:000:0004 площею 5,348 га.

На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відомості про право власності ТзОВ «Гелакс-Юніон» на земельну ділянку кадастровий номер :28:000:0004 площею 5,348 га (номер відомостей про речове право: 4786682).

Надалі, 23.10.2014 між ТзОВ ТзОВ «Гелакс-Юніон» та ТзОВ «Волиньінжавтосервіс Лтд» укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :28:000:0004 площею 5,348 га.

На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відомості про право власності ТзОВ «Волиньінжавтосервіс Лтд» на земельну ділянку кадастровий номер :28:000:0004 площею 5,348 га (номер відомостей про речове право: 7436620).

Відповідно до відомостей, наявних в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на даний час власником земельної ділянки кадастровий номер :28:000:0004 площею 5,348 га є ТОВ «Волиньінжавтосервіс Лтд» - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27.

За результатами вивчення Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що ТОВ «Волиньінжавтосервіс лтд» змінило назву і стало ТОВ «ОККО-ДРАЙВ».

З урахуванням вищенаведеного відповідач на даний час є власником земельної ділянки площею 5,3480 га кадастровий номер :28:000:0004, яка безпідставно вибула з володіння власника поза його волею.

Отже, лише після надходження інформації з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №10-13-0.2-2176/2-23 від 17.05.2023 та аналізу повідомлень від 16.05.2023 державного кадастрового реєстратора - Кіцілінською М.О. про виявлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру органом, що здійснює його ведення № ЗВ-023, ЗВ-023, ЗВ-023 прокурором встановлено об`єкт права, щодо якого наявні підстави застосування заходів представницького характеру, а саме об`єднану земельну ділянку кадастровий номер :28:000:0004 площею 5,348 га, яка утворилась шляхом об`єднання земельних ділянок кадастрові номери :28:000:0006, :28:000:0007, :28:000:0008, які незаконно вибули з власності на підставі скасованого рішення суду.

Обґрунтовуючи свої твердження, щодо пропущення строків позовної давності, представник відповідача вказує на ряд справ (№ 2а-128/07/1308, №876/10081/15), які слухались в 2016 році за участю військового прокурора та Львівського прикордонного загону ДПСУ (військова частина НОМЕР_1 ), предмет розгляду яких стосувався земельних ділянок з кадастровими номерами :28:000:0007, :28:000:0006, :28:000:0008.

Виходячи з системного аналізу законодавчих актів, що регулюють діяльність органів прокуратури, представник скаржника вважає, що поняття «прокурор» охоплює не лише прокурора певної прокуратури, а й будь-якого прокурора, який здійснює представництво інтересів держави з посиланням на постанову ВС від 01.07.2022 у справі № 907/323/18. Водночас, у вказаній постанові дано оцінку тому, що у відповідних органах прокуратури відбувалося вирішення організаційних питань щодо порядку роботи, зокрема, перейменування заявника та кадрові зміни, спрямовані передусім на підвищення ефективності його роботи. Проведення таких організаційних заходів органом прокуратури не зупиняє його роботу, не впливає на виконання працівниками своїх обов`язків та не впливає на обчислення строку звернення до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Тобто зазначені вище викладені у заяві про поновлення строку обставини (причини), не є об`єктивно непереборними, а тому колегія суддів погодилась із висновками місцевого господарського суду, що такі причини є неповажними. Тому вказана судова практика не стосується предмету спору, що розглядається у вказаній справі.

Оскільки судові рішення у справах, про які вказує відповідач, стосуються трьох земельних ділянок, факт накладення яких на спірну земельну ділянку встановлено лише 17.05.2023, об`єктивної можливості звернення до суду з позовом про витребування спірної земельної ділянки, як у прокурора, так і у позивача не було.

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів (відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 (справа № 362/44/17).

З урахуванням наведеного строк позовної давності розпочався, з моменту встановлення прокурором об`єкта права, щодо якого наявні підстави застосування заходів представницького характеру, а саме з 17.05.2023.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що строк позовної давності розпочався, з моменту встановлення прокурором об`єкта права, щодо якого наявні підстави застосування заходів представницького характеру, а саме з 17.05.2023.

Отже, по суті обґрунтування апеляційної скарги зводиться до переоцінки доказів та не спростовує висновків суду першої інстанції і свідчить про незгоду скаржника із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи.

З врахуванням наведеного рішення Господарського суду Львівської області від 03.04.2024 у справі №914/2187/23 слід залишити без змін, як законне та обґрунтоване відносно обставин та матеріалів справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Суд апеляційної інстанції вважає, що Господарський суд Львівської області ухвалив рішення від 03 квітня 2024 року у справі №914/2187/23, з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення Господарського суд Львівської області від 03 квітня 2024 року у справі №914/2187/23 належить залишити без змін, апеляційну скаргу ТОВ «ОККО-ДРАЙВ» - без задоволення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги та судові витрати на правову допомогу слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОККО-ДРАЙВ", б/н від 01.05.2024 (вх. № апеляційного суду 01-05/1270/24 від 01.05.2024) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 03 квітня 2024 року у справі №914/2187/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги - покласти на ТОВ «ОККО-ДРАЙВ».

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

5. Матеріали справи №914/2187/23 повернути Господарському суду Львівської області.

Повний текст постанови складено та підписано 24.06.2024.

Головуючий суддя І.Б. Малех

Суддя В.М. Гриців

Суддя І.Ю. Панова