ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2024 р. м. Київ Справа № 911/1121/24

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НВІ УКРАЇНА» (03115, м. Київ, вул. Верховинна, буд. 36-А, оф. 401)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА «МОЛОДІСТЬ» (08205, Київська обл., м. Ірпінь (з), вул. Соборна, буд. 1-в)

про стягнення 88000,00 грн. за договором № 140823-НЙ від 07.08.2023 р.,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НВІ УКРАЇНА» (далі позивач, виконавець, ТОВ «НВІ УКРАЇНА») звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА «МОЛОДІСТЬ» (далі відповідач, замовник, ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА «МОЛОДІСТЬ») про стягнення 88000,00 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо здійснення повного та своєчасного розрахунку з позивачем за договором № 140823-НЙ від 07.08.2023 р., у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 88000,00 грн. заборгованості, а також судовий збір та витрати на правову допомогу в сумі 8000,00 грн.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також заявлене позивачем клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд дійшов висновку, що справа за поданою ТОВ «НВІ УКРАЇНА» позовною заявою до Товариства ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА «МОЛОДІСТЬ» про стягнення 88000,00 грн. за договором № 140823-НЙ від 07.08.2023 р., підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.05.2024 р. було відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Вказану ухвалу було отримано позивачем 06.05.2024 р., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі ЄСІТС.

Поряд з цим, згідно з ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України судові рішення вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Враховуючи, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА «МОЛОДІСТЬ» відсутній зареєстрований електронний кабінет в ЄСІТС, суд надсилає йому усі судові рішення (ухвали) у паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Таким чином, ухвалу суду від 06.05.2024 р. було направлено на адресу місцезнаходження відповідача, проте, вручення останньому поштового відправлення № 996 не відбулося, і конверт повернувся на адресу суду з відміткою про неможливість вручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Частиною 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення, зокрема, є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місця реєстрації відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Слід зазначити, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судове рішення повернуто підприємством зв`язку з посиланням, зокрема, на відсутність (вибуття) адресата, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.12.2023 р. у справі № 916/905/23, від 22.04.2024 р. у справі № 922/1648/19).

Суд також звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 25.04.2018 р. у справі № 800/547/17, та Верховного Суду, викладений у постановах від 21.01.2021 р. у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 р. у справі № 910/16033/20).

Поряд з цим, у відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Київської області від 06.05.2024 р. у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, яка опублікована та доступна до вільного перегляду.

У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

Відзиву на позов або будь-яких інших заперечень чи пояснень по суті спору відповідачем до справи подано не було. Водночас, учасники процесу про судовий розгляд справи були повідомлені належно в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

У відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

07.08.2023 р. між ТОВ «НВІ УКРАЇНА» та ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА «МОЛОДІСТЬ» було укладено договір № 140823-НЙ про надання послуг експлуатації будівельних машин та механізмів, відповідно до п. 1.1 якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець надає замовнику послуги щодо експлуатації будівельних машин і механізмів (далі техніка) для виконання земляних, будівельно-монтажних робіт, перевезення вантажу на об`єкті будівництва замовника: «Будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудованими нежитловими приміщеннями за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вул. Університетська, 1-л, 1-м, 1-н», а замовник приймає виконані послуги та оплачує їх вартість на умовах цього договору.

Відповідно до п. 3.1 договору вартість послуг виконавця за цим договором вказана у додатках до договору. Оплата праці персоналу, що обслуговує техніку, входить до ціни послуги.

Згідно з п. 3.2 договору сума останнього складається з суми вартості актів надання послуг.

Пунктом 3.3 договору встановлено, що оплата за надані виконавцем послуги проводиться замовником на підставі належним чином оформлених та підписаних сторонами актів наданих послуг, протягом 14 календарних днів з дати підписання сторонами акту наданих послуг.

У відповідності з п. 5.2 договору замовник зобов`язаний здійснювати розрахунки за надані виконавцем послуги за даним договором в розмірі та на умовах, викладених сторонами у цьому договорі.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2023 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Якщо за один календарний до дати закінчення дії договору жодна зі сторін не виявила бажання його розірвати, договір продовжує свою дію на кожен наступний календарний рік без обмеження кількості пролонгацій (п. 9.1 договору).

Згідно з п. 9.4 договору усі додатки, зміни і доповнення до цього договору є його невід`ємними частинами і дійсні тільки у разі їх викладення у письмовій формі українською мовою, скріплення печатками (у разі наявності) та підписами сторін.

07.09.2023 р. ТОВ «НВІ УКРАЇНА» та ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА «МОЛОДІСТЬ» було підписано додаток № 1 до договору № 140823-НЙ, відповідно до якого вартість надання послуг щодо експлуатації будівельних машин і механізмів для виконання земляних, будівельно-монтажних робіт, перевезення вантажу на об`єкті будівництва замовника: «Будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудованими нежитловими приміщеннями за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вул. Університетська, 1-л, 1-м, 1-н», становить 1062,50 грн. за 1 год., а ціна за зміну (8 годин) становить 8500,00 грн.; транспортний засіб екскаватор-навантажувач JCB 3CX.

Як слідує з матеріалів справи, сторонами було підписано акти здачі-приймання робіт (надання послуг) на загальну суму 323000,00 грн., а саме № 480 від 14.08.2023 р. на суму 34000,00 грн., № 493 від 21.08.2023 р. на суму 42500,00 грн., № 517 від 28.08.2023 р. на суму 42500,00 грн., № 554 від 04.09.2023 р. на суму 41437,50 грн., № 564 від 11.09.2023 р. на суму 42500,00 грн., № 582 від 18.09.2023 р. на суму 42500,00 грн., № 611 від 25.09.2023 р. на суму 23375,00 грн., № 646 від 02.10.2023 р. на суму 14875,00 грн., № 690 від 11.10.2023 р. на суму 30812,50 грн., № 714 від 16.10.2023 р. на суму 8500,00 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем було здійснено часткову оплату за надані послуги (виконані роботи) на суму 235000,00 грн., на підтвердження чого ТОВ «НВІ УКРАЇНА» надало до матеріалів справи, зокрема, підписану зі свого боку копію акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2023 р. по 18.03.2024 р.

Оскільки ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА «МОЛОДІСТЬ» має несплачену заборгованість у сумі 88000,00 грн. перед ТОВ «НВІ УКРАЇНА» за послуги щодо експлуатації будівельних машин і механізмів для виконання земляних, будівельно-монтажних робіт, перевезення вантажу на об`єкті будівництва замовника, останнє і звернулось з даним позовом до суду.

Згідно приписів ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У статті 610 Цивільного кодексу України вказано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Умовами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Поряд з цим, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами ст. 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором надання послуг.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 цього ж кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Поряд з цим, згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Як встановлено судом, позивачем на виконання умов договору № 140823-НЙ від 07.08.2023 р. було надано відповідачу послуги щодо експлуатації будівельних машин і механізмів для виконання земляних, будівельно-монтажних робіт, перевезення вантажу на об`єкті будівництва замовника, однак, відповідач, всупереч вимогам статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, доводів позивача не спростував, доказів оплати наданих позивачем послуг (виконаних робіт) згідно договору № 140823-НЙ від 07.08.2023 р. у сумі 88000,00 грн. та, відповідно, відсутності заборгованості суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем зобов`язань за договором судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 140823-НЙ від 07.08.2023 р. про надання послуг експлуатації будівельних машин та механізмів, з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 88000,00 грн., є обґрунтованою, доведеною матеріалами справи, не спростованою відповідачем та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат у даній справі слід зазначити наступне.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Позивачем у позовній заяві зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, становить суму, яка складається з судового збору в розмірі 3028,00 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

У підтвердження сплати судового збору позивачем до позовної заяви додано платіжну інструкцію № 4767 від 25.04.2024 р. на суму 3028,00 грн.

Отже, судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Поряд з цим, дослідивши долучені до матеріалів справи № 911/1121/24 документи на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд встановив наступне.

До матеріалів справи на підтвердження понесених ТОВ «НВІ УКРАЇНА» витрат на правову допомогу було долучено: копію договору про надання професійної правничої допомоги № 40 від 26.07.2022 р., копію рахунку на оплату № 110424/2 від 11.04.2024 р. на суму 8000,00 грн., копію банківської виписки про рух коштів від 25.04.2024 р., з якої вбачається, що 12.04.2024 р. було здійснено оплату за надання юридичних послуг згідно рахунку № 110424/2 від 11.04.2024 р. в сумі 8000,00 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5213/10, виданого 28.08.2014 р., ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1257739, виданий 25.04.2024 р. на підставі договору про надання професійної правничої допомоги № 40 від 26.07.2022 р.

Як встановлено судом, 26.07.2022 р. між адвокатом Солдаткіним О.С. та ТОВ «НВІ УКРАЇНА» (клієнт) було укладено договір № 40, відповідно до п. 1.1 предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

Відповідно до п. 3.1 договору розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.

Згідно з п. 3.2 договору оплата за надану правову допомогу здійснюється шляхом перерахування клієнтом грошових коштів у строк, погоджений сторонами у додатках до цього договору, на підставі наданого адвокатом рахунку.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що цей договір діє з моменту погодження сторонами усіх істотних умов та підписання сторонами тексту договору та додатків (додаткових угод) до нього.

Як вбачається з матеріалів заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 8000,00 грн.

Слід зазначити, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від 08.02.2022 р. у справі № 910/20792/20 зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", рішення у справі "Баришевський проти України", рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України", рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як зазначалося вище, на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу заявником було надано, зокрема, копію договору про надання професійної правничої допомоги № 40 від 26.07.2022 р., копію рахунку на оплату № 110424/2 від 11.04.2024 р. на суму 8000,00 грн., в якому міститься посилання на договір № 40 від 26.07.2022 р. та вказано виконані адвокатом роботи (надані послуги), а саме за надання професійної правничої допомоги адвоката щодо стягнення заборгованості з ТОВ «ІГ «МОЛОДІСТЬ», копію банківської виписки про рух коштів від 25.04.2024 р., з якої слідує, що 12.04.2024 р. ТОВ «НВІ Україна» було здійснено оплату за надання юридичних послуг згідно рахунку № 110424/2 від 11.04.2024 р. в сумі 8000,00 грн.

Відповідно до ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Закон України Про адвокатуру та адвокатську діяльність формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 р. у справі № 910/12876/19).

Частинами 1 та 2 ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру чи погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність як "форма винагороди адвоката", але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, позивачем було зазначено, що сторонами, на виконання вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», було встановлено фіксований розмір гонорару адвоката за надання професійної правничої допомоги (підготовка, подання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості з ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА «МОЛОДІСТЬ» за договором № 140823-НЙ, а також повний супровід справи у суді першої інстанції) в розмірі 8000,00 грн., який, як було зазначено вище, сплачено позивачем у повному обсязі.

З урахуванням наведеного, суд відзначає, що в даному випадку сума гонорару адвоката була встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником позивача часу, а отже, розмір витрат є визначеним.

Поряд з цим, відповідно до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач будь-яких заперечень щодо розміру заявлених позивачем до стягнення витрат на правову допомогу до суду не надав.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, які застосовуються за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналогічний за змістом правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 08.02.2022 р. у справі № 910/17343/20 та постанові Верховного Суду від 15.06.2022 р. у cправі № 911/2652/17 (911/3581/20).

Таких доказів або підтверджених документально обґрунтувань чи розрахунків, які свідчили б про неналежність чи ненадання позивачу передбачених договором послуг адвоката, неспівмірність або нерозумність витрат на послуги адвоката, відповідач до справи не надав.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для покладення на ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА «МОЛОДІСТЬ» понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА «МОЛОДІСТЬ» (08205, Київська обл., м. Ірпінь (з), вул. Соборна, буд. 1-в, код 44112331) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НВІ УКРАЇНА» (03115, м. Київ, вул. Верховинна, буд. 36-А, оф. 401, код 42951923) 88000 (вісімдесят вісім тисяч) грн. 00 коп. заборгованості, 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору, 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 25.06.2024 р.

Суддя В.М. Бабкіна