РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.05.2024Справа № 910/2456/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г, за участю секретаря судового засідання Дишканта Д.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/2456/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліон Інвест"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання права власності,

За участю представників:

від позивача Забара А.В.;

від відповідача Хитрова Л.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Ліон Інвест" (далі - Товариство, позивач) до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк, відповідач), в якому просить суд визнати за ним право власності на автомобіль марки Fiat Fiorino Combi 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач (лізингоодержувач) належним чином виконав умови договору фінансового лізингу від 26.01.2021 № DNUCFLOWX6F2G-1 (далі - Договір, Договір лізингу), укладеного з відповідачем, проте, враховуючи, що Банк значиться в Єдиному реєстрі боржників, позивачу відмовлено в реєстрації за собою права власності на вказаний автомобіль, оскільки останній належить на праві власності відповідачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.

12.03.2024 від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого засідання на 15.04.2024.

25.03.2024 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про участь його представника в підготовчому судовому засіданні 15.04.2024 та подальших засіданнях у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

05.04.2024 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому позовні вимоги відхилено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2024 клопотання Товариства про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

08.04.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 15.04.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 29.04.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.05.2024.

Судове засідання 16.05.2024 протокольною ухвалою відкладено на 27.05.2024.

21.05.2024 позивач подав суду додаткові пояснення у справі.

У судових засіданнях суд, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 27.05.2024 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 ГПК України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, письмові пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.01.2021 Банком і Товариством (лізингоодержувач) укладено Договір, за умовами якого:

- Банк зобов`язується набути у власність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Сателіт Мотор» (далі - продавець) предмет (ти) лізингу (далі - майно) відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій (далі - Додаток № 1) та передати його в користування Лізингоодержувачу на строк, що зазначений в Договорі, а Лізингоодержувач зобов`язується сплатити Банку лізингові платежі в розмірі та порядку, визначених Договором (пункт 1.1);

- строк лізингу - 36 місяців, що обчислюється з дати підписання Акта прийому-передачі майна, та який не може бути меншим одного року з моменту передачі майна Лізингоодержувачу (пункт 1.2);

- загальна вартість майна за Договором становить 313 267,85 (триста тринадцять тисяч двісті шістдесят сім) гривень 85 копійок, ПДВ 62 653,77 грн, всього 375 922,62 грн, в т.ч. вартість пристрою GPS зі встановленням у розмірі 1 922,62 грн (пункт 2.1);

- протягом усього строку Договору майно є власністю Банка. Майно переходить у власність Лізингоодержувача після сплати Банку всієї суми лізингових та інших платежів за Договором, але не раніше одного року з моменту передачі майна Лізингоодержувачу (пункт 4.1);

- Договір є належною і достатньою підставою для переходу майна у власність Лізингодержувача після сплати Банку всієї суми лізингових та інших платежів за Договором. Укладення додаткових договорів для переходу майна у власність Лізингоодержувача не вимагається (пункт 4.3);

- Банк зобов`язався після сплати всієї суми лізингових та інших платежів передати майно у власність Лізингоодержувача з врахуванням умов, передбачених пунктом 4.1 Договору (пункт 6.2.1).

До Договору сторонами була укладена Специфікація у вигляді Додатка № 1, де зазначені характеристики майна, а саме: автомобіль марки Fiat Fiorino Combi 2020, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2.

Додатком № 2 до Договору сторони погодили графік платежів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір фінансового лізингу - це договір, за яким надаються послуги з фінансового лізингу.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивач виконав свої зобов`язання за Договором і сплатив на користь відповідача передбачені Договором платежі.

14.12.2023 Товариством (покупець) і Банком (продавець) укладено Договір купівлі-продажу предмета лізингу № DNUCFLOWX6F2G-1 (далі - Договір купівлі-продажу), відповідно до пункту 1.1 якого у зв`язку з повним розрахунком між покупцем та продавцем за Предмет лізингу до дати укладення цього Договору шляхом виплати покупцем усієї вартості Предмету лізингу за Договором лізингу, продавець зобов`язується передати у власність Покупцю Товар, що вказаний у Таблиці № 1, а покупець зобов`язується прийняти Товар на умовах, визначених цим Договором.

Таблицею № 1 у пункті 1.3 Договору купівлі-продажу надана характеристика автомобіля: Fiat Fiorino, 2020, реєстраційний помер НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 .

Відповідно до пункту 2.3 Договору купівлі-продажу покупець зобов`язаний у десятиденний строк з дня підписання цього Договору здійснити перереєстрацію товару на своє ім`я.

Листом від 28.11.2023 №20.1.0.0.0/7-231128/189967 відповідач надав пакет документів щодо переоформлення автомобіля, серед яких: заява про перереєстрацію транспортного засобу, Наказ №DNUCFLOWX6F2G-1 від 28.11.2023 «Про перереєстрацію транспортного засобу Fiat Fiorino Combi, 2020, реєстраційний номер НОМЕР_1 », Довіреність №DNUCFLOWX6F2G-1 від 28.11.2023, видана на директора Товариства, Довіреність від 28.11.2023 на директора Товариства, Акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу від 28.11.2023, Довіреність від 31.08.2021, Акт приймання-передачі транспортного засобу від 28.11.2023, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 .

З отриманим пакетом документів позивач звернувся до ТСЦ МВС № 1242 у місті Дніпро по проспекту Праці, 16, для проведення перереєстрації транспортного засобу на позивача, однак Товариство отримало відмову в проведенні такої дії.

Відповідно до листа ТСЦ МВС № 1242 від 26.12.2023 № 21/29-1242-F28-2023 за результатом розгляду документів встановлено, що Банк значиться в Єдиному реєстрі боржників згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, а саме на підставі пункту 15 «у разі надходження до сервісного центру МВС звернення щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація транспортного засобу не здійснюється».

Таким чином, позивачу було відмолено в постановці на облік автомобіля з причин, які від нього не залежали.

Товариство вказує, а відповідач не заперечує, що автомобіль не є предметом судових справ відповідача, за наслідком яких щодо Банку були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру боржників.

Позивач направляв на адресу відповідача вимогу про усунення перешкод в реєстрації транспортного засобу від 16.01.2024, де просив вжити всіх необхідних заходів, спрямованих на набуття позивачем у власність транспортного засобу.

У відповідь на таку вимогу від відповідача надійшов лист від 22.01.2024 № 20.1.0.0.0/7-240118/33885, зміст якого складається з роз`яснень норм законодавства про розкриття банківської таємниці.

На переконання позивача, неможливість зареєструвати автомобіль за собою порушує його право власності, оскільки Товариство не може в повній мірі розпоряджатись автомобілем.

Зокрема, позивач не може продати такий автомобіль, передати в оренду чи розпорядитись ним іншим способом, оскільки реєстраційне посвідчення на вказаний автомобіль зареєстроване на відповідача та в такому посвідчення зазначено, що власником автомобіля є саме Банк.

У свою чергу, відповідач заперечив проти задоволення позову, вказуючи на те, що Банк не порушував права та законні інтереси Товариства, виконав умови договорів, укладених з позивачем.

Також відповідач зазначив, що не оспорює право власності позивача на предмет лізингу та саме дії третьої особи щодо відмови у реєстрації порушують права позивача.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

До Договору купівлі-продажу сторонами був укладений Акт приймання-передачі транспортного засобу від 28.11.2023 № DNUCFLOWX6F2G-1, яким сторони зафіксували факт передачі позивачу автомобіля та свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт) НОМЕР_4.

Відповідно до Наказу № DNUCFLOWX6F2G-1 від 28.11.2023, складеного Банком, відповідач вирішив провести перереєстрацію транспортного засобу та доручити перереєстрацію транспортного засобу в сервісному центрі МВС директору Товариства.

На підставі вказаного наказу на ім`я директора позивача була видана довіреність від 28.11.2023, якою директор позивача був уповноважений на зняття автомобіля з обліку та постановку на облік на ім`я позивача.

Відповідачем також була видана Заява, адресована до центру МВС, якою Банк просив провести перереєстрацію належного йому транспортного засобу.

Разом з тим, як встановлено вище, наявність пакету документів, переданого відповідачем, не призвела до зняття автомобіля з реєстраційного обліку, здійсненого за відповідача та проведення такої реєстрації за позивачем.

Так, позивач не може вважатись власником автомобіля в розумінні вимог Закону України «Про дорожній рух» та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх тинів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспорт них засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (далі - Порядок).

Відповідно до частини одинадцятої статті 34 Закону України «Про дорожній рух» власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митною оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. У разі наявності обтяжень реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів здійснюється за наявності згоди обтяжувача (обтяжувачів), справжність підпису (підписів) якого (яких) засвідчено нотаріусом.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до першого-четвертого абзаців пункту 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух"). Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Відповідно до статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно з частиною першою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що автомобіль був переданий позивачу, втім означена передача не призвела до реєстрації автомобіля за позивачем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20 викладено висновок про те, що положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації транспортних засобів, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу.

Слід зазначити, що транспортний засіб переданий позивачу, однак Товариство було позбавлено можливості здійснити державну реєстрацію такого транспортного засобу за собою, а також розпорядитись автомобілем, оскільки за даними реєстрів МВС власником вказаного автомобіля є відповідач.

Враховуючи викладене, є підстави вважати, що право власності позивача фактично не визнається.

Відповідно до абзацу дев`ятого пункту 15 Порядку у разі надходження до сервісного центру МВС звернення щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація транспортного засобу не здійснюється, крім випадків, коли:

перереєстрація транспортного засобу не пов`язана з його відчуженням;

транспортний засіб придбано на електронному аукціоні в порядку, установленому статтею 61 Закону України "Про виконавче провадження";

транспортний засіб отримано в рахунок погашення боргу в порядку, установленому статтею 61 Закону України "Про виконавче провадження";

транспортний засіб придбано в порядку, установленому статтею 30 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень";

транспортний засіб безоплатно отримано відповідно до пункту 14 Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 № 985.

Отже, центр МВС діяв відповідно до приписів пункту 15 Порядку, а тому доводи відповідача в частині порушення прав Товариства саме діями центру МВС є безпідставними.

Саме перебування Банку в Реєстрі боржників стало підставою для відмови в реєстрації права власності на автомобіль за позивачем.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання йото права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 34 Закону України «Про дорожній рух» у разі звернення особи, яка внесена до Єдиного реєстру боржників, для здійснення перереєстрації, зняття з обліку транспортного засобу з метою його відчуження територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України зобов`язані відмовити у вчиненні реєстраційної дії, про що не пізніше наступного робочого дня повідомити зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про такий транспортний засіб.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частин першої, п`ятої та сьомої статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з мстою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Позивачем додано до позовної заяви інформацію з реєстру боржників, відповідно до якої з приводу відповідача в реєстрі боржників міститься 255 записів по виконавчим провадженням, де Банк виступає боржником.

Позивач звертався до відповідача з вимогою усунути порушення, втім Банк не вчинив дії, спрямовані на усунення перешкод у реєстрації автомобіля за Товариством.

Слід зазначити, що позивачем вказано, що він не виключає можливості того, що на автомобіль, за який ним сплачено кошти, може бути звернено стягнення, а тому Товариство вважає, що його право власності підлягає захисту.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що ж до доводів відповідача, слід зазначити, що саме наявність інформації про відповідача у реєстрі боржників стала підставою для відмови у реєстрації автомобіля за позивачем, що має наслідком порушення прав Товариства як власника майна.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем не подано доказів в підтвердження заперечень проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 ГПК України, позов підлягає задоволенню.

За приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ліон Інвест" (49000, м. Дніпро, вул. Лешко-Попеля, буд. 13, код 41018370) право власності на автомобіль марки Fiat Fiorino Combi 2020 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

3. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30; код 14360570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліон Інвест" (49000, м. Дніпро, вул. Лешко-Попеля, буд. 13, код 41018370) 4 699 (чотири тисячі шістсот дев`яносто дев`ять) грн 02 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.06.2024.

Суддя О.Г. Удалова