Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.06.2024 м. Івано-ФранківськСправа № 909/261/24
Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста",
до відповідача: Фізичної особи - підприємця Сохан Руслани Яремівни,
про стягнення заборгованості в сумі 415 715,45 грн, з них: 81 390,42 грн - 3% річних; 334 325,03 грн - інфляційні
від позивача: Змієвська Тетяна Павлівна
установив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (далі позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Сохан Руслани Яремівни (далі відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 415 715,45 грн, з них: 81 390,42 грн - 3% річних; 334 325,03 грн - інфляційні.
Позовні вимоги обгрунтовані невиконанням відповідачем по справі рішення суду від 17.01.2012 у справі №5010/2415/2011-14/121 про стягнення заборгованості за кредитним договором №109/КВ-07 від 14.08.07 на суму 2 125 000,43 грн, яке набрало законної сили.
Ухвалою від 20.03.2024 Господарський суд Івано-Франківської області вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 16.04.2024.
В судовому засіданні 16.04.2024 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 14.05.2024, про що повідомив сторін.
В судовому засіданні 14.05.2024 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 20.05.2024.
В судовому засіданні 20.05.2024 оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 04.06.2024, про що повідомив сторін.
В судовому засіданні 04.06.2024 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення судового засідання щодо розгляду справи по суті на 18.06.2024.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд позовні вимоги задовольнити.
Відповідач повноваженого представника в судове засідання не направив, хоча про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка на зворотньому боці ухвали суду від 04.06.2024. Відзив на позов не подав.
Вказана ухвала направлена на адресу відповідача, яка зазначена в ЄДРПОУ та у позовній заяві.
У відповідності до ч.9 ст. 165 та ч.2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
При розгляді даної справи суд також керується положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
При розгляді справи, судом взято до уваги, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 р. у справі Смірнова проти України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010 р., Смірнова проти України від 08 листопада 2005 р., Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006 р., Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 р. та інші).
Розглянувши та дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вислухавши представника позивача, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
14.08.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" та Фізичною особою-підприємцем Сохан Русланою Яремівною (позичальником) укладено Кредитний договір №109/КВ-07 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії, що діє зі змінами та доповненнями.
29.11.2011, внаслідок неналежного виконання зазначеного вище договору, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Фізичної особи підприємця Сохан Руслани Яремівни про стягнення заборгованості у розмірі 2 125 000,43грн (за кредитним договором №109/КВ-07 від 14.08.07).
Рішенням від 17.01.2012 Господарський суд Івано-Франківської області задовольнив позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Фізичної особи-підприємця Сохан Руслани Яремівни про стягнення заборгованості у розмірі 2125000 грн 43 к. за кредитним договором №109/КВ-07 від 14.08.07.

На виконання цього рішення суд видав накази від 30.01.2012 № 128/12 та № 129/12.

26.10.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" подало заяву вх.№16312/20 про заміну стягувача його правонаступником. Заявник просив замінити вибулого стягувача Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста".

За результатом розгляду зазначеної вище заяви 24.12.2020 суд постановив ухвалу про заміну сторони (стягувача) у виданому Господарським судом Івано-Франківської області наказі від 30.01.2012 №128/12 у справі № 5010/2415/2011-14/121 - Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (вул. Олексія Терьохіна, буд.8А, офіс 111, м. Київ, 04080, код 41264766). Вказана ухвала набрала законної сили.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач рішення суду від 17.01.2012 у справі №5010/2415/2011-14/121 про стягнення заборгованості за кредитним договором №109/КВ-07 від 14.08.07 на суму 2 125 000,43 грн, яке набрало законної сили не виконав.

Внаслідок невиконання вказаного вище рішення суду товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовом до Фізичної особи - підприємця Сохан Руслани Яремівни про стягнення три процентів річних в сумі 81 390,42 грн та інфляційних втрат в сумі 334 325,03 грн. Загальна сума до стягнення складає 415 715,45 грн.

За наведеного, суд виходить з наступного.

За змістом частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 р. №01-8/1427).

Таким чином, у рішенні суду 17.01.2012 у справі №5010/2415/2011-14/121 було встановлено факт заборгованості відповідача перед позивачем по кредитному договору №109/КВ-07 від 14.08.07 на суму 2 125 000,43 грн.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказане, визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. В розумінні положень наведеної норми, позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Вказаної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, Касаційний господарський суд Верховного суду у постановах від від 10.04.2018 та 27.04.2018 у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 13.02.2019 у справі №924/312/18.

Суд встановив факт невиконання відповідачем свого зобов`язання щодо сплати заборгованості в сумі 2 125 000 грн 43к., встановленої рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 17.01.2012 у справі №5010/2415/2011-14/121 та дійшов висновку про правомірність покладення позивачем на відповідача додаткових юридичних обов`язків, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України у вигляді інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання інфляційних втрат складають за період листопад 2020-лютий 2022 в сумі 334 325,03 грн та 81 390,42 грн - 3% річних за період 15.11.2020 по 23.02.2022.

Суд перевірив правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, прийшов до висновку про арифметично вірне їх нарахування та таких, що підлягають до задоволення.

З огляду на вимоги частин 1,3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 73 ГПК України).

Згідно частини 1 статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

В порушення зазначених вище приписів, відповідач по справі належними та допустимими доказами не спростував позовні вимоги.

З аналізу наведеного вище, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Щодо судових витрат по справі.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

При зверненні із позовом позивач по справі заявив у позовній заяві клопотання до відшкодування йому за рахунок відповідача по справі витрат на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених зазначених вище витрат позивач надав копії Договору про надання правової допомоги №02-01/2023 від 03.01.2023, Заявку на надання юридичної допомоги №1 від 07.11.2023, Акт №52 приймання-передачі послуг від 21.11.2023.

Згідно Договору про надання правової допомоги №02-01/2023 від 03.01.2023 сторонами договору погоджено розмір та порядок оплати послуг у його розділі 4.

Зокрема п.4.1. Договору сторони погодили, що вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, яка є невід`ємними додатками до договору.

Відповідно до долученої до матеріалів Заявки на надання юридичної допомоги №1 від 07.11.2023 сторони погодили вартість наданих послуг на суму 20 000,0 грн.

Відповідно до п.4.2 Договору про надання правової допомоги сторони визначили термін оплати наданих послуг - у строк до 60 банківських днів з моменту підписання акту про надання юридичної допомоги та надання Адвокатським об`єднанням відповідного рахунку Клієнту.

Відповідно до судової практики надання доказів оплати зазначених витрат на правову допомогу не є обов`язковим.

В спірному випадку позивач по справі не надав доказів оплати Адвокатському об`єднанню "Лігал Ассістанс" зазначених послуг.

З урахуванням наведеного, суд вважає надані докази понесення витрат, зокрема копія Договору про надання правової допомоги №02-01/2023 від 03.01.2023, Заявка на надання юридичної допомоги №1 від 07.11.2023 та Акт №52 приймання-передачі послуг від 21.11.2023 достатніми доказами для вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу.

Частиною 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

В спірному випадку відповідач по справі клопотання про зменшення розміру витрат заявлених позивачем не заявив.

Пунктом 1 частини 4 статті 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких зокрема входить витрати на правову допомогу) у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

В спірному випадку позовні вимоги у справі задоволено повністю.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, з урахуванням результату вирішення спору (позов задоволено) слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 86, 129, 236-238, 240-241 Господарсько процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" до Фізичної особи - підприємця Сохан Руслани Яремівни про стягнення заборгованості в сумі 415 715,45 грн, з них: 81 390,42 грн - 3% річних; 334 325,03 грн - інфляційні - задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Сохан Руслани Яремівни ( АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (вул. Сурикова,3, корп.8Б, офіс 103) - 415 715,45 грн. (чотириста п`ятнадцять тисяч сімсот п`ятнадцять гривень сорок п`ять копійки) - заборгованості, з них: 81 390,42 грн (вісімдесят одна тисяча триста дев`яносто гривень сорок дві копійки) - 3% річних; 334 325,03 грн (триста тридцять чотири тисячі триста двадцять п`ять гривень три копійки) - інфляційні, 7 969,00 грн (сім тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять гривень) судового збору та 20 000,00 грн (двадцять тисяч гривень) витрат на правову допомогу).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного Господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне рішення складено 19.06.2024

Суддя О. М. Фанда