ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2024м. ДніпроСправа № 904/1431/24
Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г., розглянувши матеріали

за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради м. Дніпро

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Дніпро

про стягнення суми боргу в розмірі 57972грн03коп, пені в розмірі 13895грн88коп, штрафу в розмірі 2898грн60коп, інфляційних втрат в розмірі 10003грн09коп, 3% річних в розмірі 2393грн71коп.

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ: Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради звернулось до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з позовом про стягнення суми боргу в розмірі 57972грн03коп, пені в розмірі 13895грн88коп, штрафу в розмірі 2898грн60коп, інфляційних втрат в розмірі 10003грн09коп, 3% річних в розмірі 2393грн71коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на порушення відповідачем зобов`язання з оплати вартості одержаної теплової енергії за листопад 2021 року - березень 2023 року на підставі договору №763 від 20.07.2011 про постачання теплової енергії.

Позивач стверджував, що протягом листопад 2021року - березень 2022року та листопад 2022року березень 2023року поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 57972грн03коп за адресою: м. Дніпро, проспект Пушкіна, буд. 6, прим. 13а. Станом на день подання позову наявна сума боргу в розмірі 57972грн03коп.

На підставі підпункту 9.4.4 пункту 9.4 договору №763 від 20.07.2011 за порушення строків оплати теплової енергії позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 13895грн88коп за період 21.04.2023 02.04.2024.

Посилаючись на підпункт 9.4.5 пункту 9.4 та підпункт 4.2.18 пункту 4.2 договору №763 від 20.07.2011, за порушення відповідачем обов`язку здійснювати звіряння розрахунків на кінець/початок опалювального періоду позивач нарахував та заявив до стягнення штраф в розмірі 2898грн60коп.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України позивач також нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 2393грн71коп за період 21.12.2021 02.04.2024 та інфляційні втрати в розмірі 10003грн09коп за січень 2022року лютий 2024року.

Позивач вказав, що орієнтовний розмір судових витрат складається із судового збору в розмірі 2422грн40коп та поштових витрат в розмірі 35грн.

Також позивач просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2024 суд залишив позовну заяву без руху та запропонував позивачу в строк протягом 10днів з моменту отримання ухвали усунути недоліки позовної заяви.

На адресу суду 09.04.2024 надійшло клопотання позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду, задовольнив клопотання позивача та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними в справі матеріалами.

Суд роз`яснив відповідачу право у строк протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду відзив на позов відповідно до вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду.

Суд попередив відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала суду від 15.04.2024 направлялась рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу відповідача, зазначену у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та була повернена до суду відділенням поштового зв`язку із застереженням про відсутність адресата за вказаною адресою.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

На адресу суду 30.04.2024 надійшла сформована в системі «Електронний суд» заява позивача від 30.04.2024 про зменшення розміру позовних вимог.

Позивач вказав про допущені технічні помилки під час розрахунку пені, тому просив стягнути пеню в розмірі 7347грн25коп за період 21.04.2023 02.04.2024 замість раніше заявленої пені в розмірі 13895грн88коп за аналогічний період. Решта позовних вимог залишилась незмінною.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою від 15.04.2024 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Оскільки заява про зменшення розміру позовних вимог від 30.04.2024 надійшла в межах встановленого процесуального строку, суд приймає її до розгляду. Таким чином предметом розгляду є позовні вимоги про стягнення суми боргу в розмірі 57972грн03коп, пені в розмірі 7347грн25коп, штрафу в розмірі 2898грн60коп, інфляційних втрат в розмірі 10003грн09коп, 3% річних в розмірі 2393грн71коп.

На адресу суду 30.04.2024 надійшло сформоване в системі «Електронний суд» клопотання позивача про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Позивач повідомив про оплату відповідачем в повному обсязі після відкриття провадження у справі суми боргу в розмірі 57972грн03коп, пені в розмірі 7347грн25коп, штрафу в розмірі 2898грн60коп, інфляційних втрат в розмірі 10003грн09коп та 3% річних в розмірі 2393грн71коп.

Також позивач просив суд повернути сплачений за подання позову судовий збір.

Відповідачем відзив на позовну заяву до суду не надано, тому суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд встановив таке.

Відповідно до матеріалів справи (нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 25.04.2001, Інформація з Державного реєстру речових прав №373204260 від 08.04.2024, №373202422 від 08.04.2024) відповідач є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Між Комунальним підприємством «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради (далі теплопостачальне підприємство, постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі споживач) був укладений договір про постачання теплової енергії №763 від 20.07.2011 (далі договір від 20.07.2011).

Відповідно до пункту 2.1 договору від 20.07.2011 теплопостачальне підприємство бере на себе зобов`язання виробляти та постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов`язується одержати теплову енергію та сплатити теплопостачальному підприємству її вартість за встановленими тарифами (цінами) в терміни та на умовах, передбачених цим договором.

Пунктами 3.1 - 3.5 договору від 20.07.2011 визначено, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах визначених додатком №1 договору для задоволення наступних потреб:

- опалення - в опалювальний період (175 діб);

- вентиляції - в опалювальний період (175 діб);

- гарячого водопостачання - протягом року (350 діб);

- технологічних потреб відповідно з виробничою програмою споживача.

Обсяг теплової енергії для потреб визначений додатком №1, визначається розрахунковим способом з використанням "Норм та вказівок" та є динамічною величиною, яка змінюється під впливом температурних показників та інших суттєвих факторів, які сторони в момент укладення договору не в змозі передбачити. Розрахунок обсягу та вартості теплової енергії наведений у додатку №1, який є невід`ємною частиною договору.

Фактично отриманий обсяг теплової енергії споживачем від теплопостачального підприємства фіксується сторонами актом здачі - приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період за формою, визначеною сторонами в додатку №3 договору.

Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється протягом опалювального періоду, який відповідно до вимог БНіП 2.01.01.-82 "Будівельна кліматологія та геофізика" починається при наявності стійкої середньодобової температури зовнішнього повітря протягом трьох послідовних діб +8С0 (восени) і закінчується при підвищенні середньодобової температури зовнішнього повітря протягом трьох послідовних діб +8С0 (навесні).

Початок та кінець опалювального періоду встановлюється відповідним актом місцевого органу самоврядування.

Відповідно до пунктів 6.1 - 6.2 договору від 20.07.2011 облік спожитої теплової енергії споживачем здійснюється на межі продажу, яка є межею балансової належності (додаток №2 договору) на підставі показників комерційних приладів обліку. В разі відсутності у споживача комерційних приладів обліку теплової енергії обсяг спожитої теплової енергії розраховується у відповідності до теплового навантаження (визначеного додатком №1 договору) з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості діб роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Облік споживання теплової енергії споживачем здійснюється за адресою: пр. Пушкіна, 6.

Згідно з пунктом 6.5 договору від 20.07.2011 споживач, який має комерційні прилади обліку, щомісячно подає постачальнику звіт про фактичне споживання теплової енергії.

Пунктами 6.6 - 6.10 договору від 20.07.2011 визначено, що розрахунки між теплопостачальним підприємством та споживачем за договором проводяться виключно у безготівковій формі у національній валюті України - гривні, шляхом перерахування грошових коштів, вказаних у відповідних платіжних документах, на поточні рахунки, зазначені сторонами у розділі 15 договору.

Розрахунковим періодом є календарний місяць, за результатами якого підписується акт здачі - приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період (в 2-х примірниках) за формою, визначеною сторонами в додатку №3 договору. Підписаний акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період або його відсутність в порядку п.п. 4.2.2, 6.10 договору є підтвердженням відсутності претензій з боку споживача в частині фактично отриманої кількості теплової енергії.

Споживач зобов`язаний не пізніше 15 числа розрахункового періоду здійснити теплопостачальному підприємству авансовий платіж у розмірі 80% від вартості теплової енергії згідно з її кількістю, передбаченою додатком №1 до цього договору, за власним платіжним дорученням з вказаним періодом, за який він сплачується.

Споживач здійснює кінцевий розрахунок за спожиту теплову енергію до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим. У випадку утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів.

Сторони, підписавши цей договір, домовились, що факт отримання споживачем акту здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період та подальше неотримання теплопостачальним підприємством протягом 5 календарних діб, з моменту отримання, підписаного споживачем акту здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, є підставою для теплопостачального підприємства вважати акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період підписаним з боку споживача.

Відповідно до пунктів 11.1, 11.2 договору від 20.07.2011 цей договір набуває юридичної сили з моменту його підписання та діє до 20.07.2014, а в частині проведення розрахунків за теплову енергію до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Датою підписання цього договору вважається дата, зазначена у правому верхньому куті першої сторінки цього договору.

У разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього договору за один місяць до закінчення терміну дії договору. договір вважається продовженим на той самий строк (кількість місяців, визначених у пункті 11.1 договору) і на тих самих умовах. Кількість пролонгацій за цим договором необмежена.

Згідно з матеріалами справи (зокрема, підписані відповідачем акти споживання теплової енергії) протягом листопада 2021року - березня 2021року та листопада 2022року березня 2023року позивач поставляв, а відповідач отримував теплову енергію.

В матеріалах справи відсутні докази припинення дії договору від 20.07.2011 після 20.07.2014. Тому суд дійшов до висновку про продовження строку дії договору протягом спірного періоду (листопад 2021року березень 2023року).

Акти прийому - передачі послуги від 30.11.2021 на суму 3515грн99коп, від 31.12.2021 на суму 3899грн84коп, від 31.01.2022 на суму 10133грн96коп, від 28.02.2022 на суму 7230грн86коп, від 31.03.2022 на суму 8062грн13коп, від 30.11.2022 на суму 3585грн83коп, від 31.12.2022 на суму 5169грн13коп, від 31.01.2023 на суму 5773грн46коп, від 28.02.2023 на суму 6607грн76коп, від 31.03.2023 на суму 3993грн07коп направлялись позивачем на адресу відповідача.

З огляду на положення пункту 6.10 договору від 20.07.2011 акти прийому - передачі послуги вважаються підписаними відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на пункт 6.9 договору від 20.07.2011 та положення статті 254 Цивільного кодексу України, відповідач був зобов`язаний оплатити вартість отриманої теплової енергії у листопаді 2021року - в строк до 20.12.2021; в грудні 2021року - до 20.01.2022; в січні 2022року - до 21.02.2022; в лютому 2022року - до 21.03.2023; в березні 2022року - до 20.04.2022, у листопаді 2022року - в строк до 20.12.2022; в грудні 2022року - до 20.01.2023; в січні 2023року - до 20.02.2023; в лютому 2023року - до 20.03.2023; в березні 2023року - до 20.04.2023.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач не сплатив вартість спожитої теплової енергії у розмірі 57972грн03коп, це обумовило звернення відповідача з позовом до суду.

Згідно з матеріалами справи (виписка про рух коштів між сторонами від 30.04.2024) після відкриття провадження у справі (22.04.2024) відповідач сплатив суму боргу в розмірі 57972грн03коп.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи наведене, наявні підстави для задоволення клопотання позивача та закриття провадження у справі в частині стягнення суми боргу в розмірі 57972грн03коп на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Підпунктом 9.4.4 пункту 9.4 договору від 20.07.2011 передбачено, що в разі прострочення споживачем виконання грошового зобов`язання за цим договором споживач на вимогу теплопостачального підприємства зобов`язаний виплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3% річних, а також пеню за весь час прострочення у розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу за весь період неналежного виконання зобов`язання споживачем.

На підставі підпункту 9.4.4 пункту 9.4 договору від 20.07.2011 за порушення строку оплати послуг з поставки теплової енергії за березень 2023року позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 7347грн25коп за період з 21.04.2023 по 02.04.2024.

При цьому визначена позивачем кількість днів нарахування пені не співпадає з розміром кінцевої суми пені:

- 3993грн07коп х 1% = 39грн93коп (розмір пені за 1 день);

- 39грн93коп (розмір пені за 1 день) х 348днів прострочення = 13895грн64коп (пеня за період з 21.04.2023 по 02.04.2024);

- 7347грн25коп (заявлена позивачем пеня) / 39грн93коп (розмір пені за 1 день) = 184дня.

Тобто фактично позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 7347грн25коп за період з 21.04.2023 по 21.10.2023.

Згідно зі статтею 2 Закону України Про житлово-комунальні послуги №2189-VIII від 09.11.2017 (із змінами та доповненнями) предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до статті 5 Закону України Про житлово-комунальні послуги №2189-VIII від 09.11.2017 (із змінами та доповненнями) до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Надані відповідачу послуги з постачання теплової енергії є комунальними послугами, що регулюються нормами Закону України Про житлово-комунальні послуги.

Відповідно до підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) №530-ІХ від 17.03.2020 на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Covid-19 №211 від 11.03.2020 на території України був встановлений карантин з 12.03.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 №651 від 27.06.2023 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України відмінений карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

З огляду на положення підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) №530-ІХ від 17.03.2020, заборона нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги тривала до 30.07.2023.

Таким чином позивач помилково нараховував пеню за період з 21.04.2023 по 30.07.2023 за порушення строків оплати послуг з постачання теплової енергії за березень 2023року.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Підпункт 9.4.4 пункту 9.4 договору від 20.07.2011 не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначенням «до дати фактичного виконання», тощо. Тому умову, передбачену у підпункті 9.4.4 пункту 9.4 договору від 20.07.2011, неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування частини 6 статті 232 Господарського кодексу України у подібних правовідносинах викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.11.2019 у справі №904/1148/19, від 12.12.2019 у справі №911/634/19, у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.08.2021 у справі №910/13575/20.

Пунктом 7 розділу ІХ Прикінцеві положення Господарського кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином після завершення карантину (після 30.06.2023) відсутня можливість нараховувати штрафні санкції понад шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином правомірний та обґрунтований розмір пені за період 31.07.2023 21.10.2023 становить 3314грн19коп. В задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 4033грн06коп слід відмовити.

Згідно з матеріалами справи (виписка про рух коштів між сторонами від 30.04.2024) після відкриття провадження у справі (24.04.2024) відповідач сплатив пеню в розмірі 3314грн19коп.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи наведене, наявні підстави для задоволення клопотання позивача та закриття провадження у справі в частині стягнення пені в розмірі 3314грн19коп на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі підпункту 9.4.5 пункту 9.4 договору від 20.07.2011 за порушення відповідачем обов`язку здійснювати звіряння розрахунків на кінець/початок опалювального періоду позивач нарахував та заявив до стягнення штраф в розмірі 2898грн60коп.

Відповідно до підпункту 9.4.5 пункту 9.4 договору від 20.07.2011 у разі відмови від виконання зобов`язання, визначеного пунктом 4.2.18 договору, споживач сплачує штраф у розмірі 5% від наявної заборгованості.

Підпунктом 4.2.18 пункту 4.2 договору від 20.07.2011 на споживача покладений обов`язок здійснювати звіряння розрахунків на кінець/початок опалювального періоду.

Таким чином в договорі від 20.07.2021 сторони узгодили відповідальність споживача за відмову від звіряння розрахунків на кінець/початок опалювального періоду.

Позивач вказав про направлення в липні 2023року на адресу відповідача акту звіряння взаємних розрахунків по особовому рахунку № НОМЕР_1 від 03.07.2023 та отримання цього акту відповідачем 21.07.2023.

Згідно з пунктом 12.3 договору від 20.07.2011 у разі зміни юридичної адреси, найменування, банківських реквізитів, посадових осіб, форми власності чи інших відомостей, що впливають на виконання зобов`язань за цим договором, сторони зобов`язані письмово повідомити одна одну про такі зміни протягом 5робочих діб з моменту настання таких змін.

Відповідно до матеріалів справи, акт звіряння взаємних розрахунків направлявся відповідачу на адресу, зазначену в договорі від 20.07.2011 ( АДРЕСА_2 ), та на адресу місцезнаходження об`єкта відповідача (м. Дніпро, пр. Лесі Українки, буд.6, прим.13а).

Суду не надані докази підписання відповідачем вказаного акту звіряння розрахунків після його отримання в липні 2023року. Тобто відповідач відмовився звіряти розрахунки на кінець опалювального періоду.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення штрафу в розмірі 2898грн60коп є правомірними та обґрунтованими.

Згідно з матеріалами справи (виписка про рух коштів між сторонами від 30.04.2024) після відкриття провадження у справі (24.04.2024) відповідач сплатив штраф в розмірі 2898грн60коп.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи наведене, наявні підстави для задоволення клопотання позивача та закриття провадження у справі в частині стягнення штрафу в розмірі 2898грн60коп на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 2393грн71коп за період 21.12.2021 02.04.2024 та інфляційні втрати в розмірі 10003грн09коп за січень 2022року лютий 2024року.

Суд перевірив складений позивачем розрахунок інфляційної складової, розрахунок містить арифметичні помилки. За розрахунком суду обґрунтованою сумою інфляційних втрат за січень 2022року лютий 2024року є сума в розмірі 9955грн24коп. В задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 47грн85коп слід відмовити.

Згідно з матеріалами справи (виписка про рух коштів між сторонами від 30.04.2024) після відкриття провадження у справі (24.04.2024) відповідач сплатив інфляційні втрати в розмірі 9955грн24коп.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи наведене, наявні підстави для задоволення клопотання позивача та закриття провадження у справі в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 9955грн24коп.

Суд перевірив складений позивачем розрахунок 3% річних. Позивач допустив арифметичні помилки як при розрахунку сум 3%річних за кожною окремою сумою боргу, так і при визначенні загального розміру 3%річних.

За розрахунками суду, загальна сума 3%річних є більшою, ніж заявив позивач до стягнення. Водночас суду не надано право збільшувати розмір позовних вимог. Це право належить виключно позивачу. Тому позовні вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 2393грн71коп за період 21.12.2021 02.04.2024 є обґрунтованими та правомірними.

Згідно з матеріалами справи (виписка про рух коштів між сторонами від 30.04.2024) після відкриття провадження у справі (24.04.2024) відповідач сплатив 3%річних в розмірі 2393грн71коп.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи наведене, наявні підстави для задоволення клопотання позивача та закриття провадження у справі в частині стягнення 3%річних в розмірі 2393грн71коп.

Враховуючи положення статті 4 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 (зі змінами та доповненнями) та правову позицією, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №916/228/22, належний розмір судового збору в даній справі становить 2422грн40коп. (3028грн х 0,8).

Платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №4520 від 01.04.2024 позивач сплатив судовий збір в розмірі 2422грн40коп.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені 4033грн06коп, інфляційних втрат в розмірі 47грн85коп, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України суд покладає на позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 123грн54коп.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 (зі змінами та доповненнями) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

Позивач в своєму клопотанні про закриття провадження у справі просив суд повернути сплачений судовий збір за подання позову.

З огляду на закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 57972грн03коп, пені у розмірі 3314грн19коп, штрафу в розмірі 2898грн60коп, 3% річних у розмірі 2393грн71коп, інфляційних втрат у розмірі 9955грн24коп, поверненню позивачу з Державного бюджету підлягає сума судового збору в розмірі 2298грн86коп.

Керуючись нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) №530-ІХ від 17.03.2020, статтями 2, 3, 4, 13, 20, 41, 42, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 128, 129, 130, 231, 237, 238, 240, 241, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення пені в розмірі 4033грн06коп, інфляційних втрат в розмірі 47грн85коп.

Закрити провадження в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради суми боргу у розмірі 57972грн03коп, пені у розмірі 3314грн19коп, штрафу в розмірі 2898грн60коп, 3% річних у розмірі 2393грн71коп, інфляційних втрат у розмірі 9955грн24коп, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Повернути Комунальному підприємству "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код: 32688148; місцезнаходження: 49081, м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 29, оф. 504) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 2298грн86коп, сплачений платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №4520 від 01.04.2024.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в строки, передбачені статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.Г. Новікова