УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про відвід судді

м. Київ

10.06.2024Справа № 910/25118/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши матеріали

за заявою б/н від 04.06.2024 року відповідача - Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13"

про відвід судді Селівона А.М.

від розгляду справи № 910/25118/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" 01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 13

до Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13" 02222, м. Київ, вул. Градинська, буд. 10-А

про стягнення 1 086 616,68 грн.

Представники сторін: без виклику.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу "Індікатор-13", з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, 574 276,54 грн. заборгованості за теплову енергію у гарячій воді, 77 089,44 грн. пені, 35 326,10 грн. 3% річних та 399 924,60 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 року у справі № 910/25118/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 року, позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.04.2016 року у даній справі касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13" задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 року у справі скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2016 року справу № 910/25118/15 прийнято до провадження суддею Дупляк О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2016 року зупинено провадження у справі № 910/25118/15 до набрання рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/11156/16 законної сили.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у зв`язку із закінченням терміну повноважень у судді Дупляк О.М., призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи № 910/25118/15, за результатом якого вказану справу передано на розгляд судді Комаровій О.С.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 поновлено провадження у справі № 910/25118/15, здійснено заміну позивача у справі - Публічне акціонерне товариство "Київенерго" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" та призначено підготовче засідання у справі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.03.2023 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 року, відмовлено у задоволенні заяви Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13" про закриття провадження у справі, позов задоволено частково та стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" 574 276,54 грн. заборгованості та 8 614,15 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 10.04.2024 року касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13" задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 року та рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2023 року у справі № 910/25118/15 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" 574 276,54 грн. скасовано, а справу № 910/25118/15 у цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2024 року справу № 910/25118/15 передано на розгляд судді Селівону А.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 року справу № 910/25118/15 прийнято до свого провадження суддею Селівоном А.М., постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та у зв`язку з надходженням запиту Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2024 року про витребування у Господарського суду міста Києва матеріалів справи №910/25118/15 з метою розгляду заяви відповідача про повернення судового збору відкладено вирішення питання про призначення підготовчого засідання у справі до повернення матеріалів справи №910/25118/15 до Господарського суду міста Києва.

Супровідним листом від 06.05.2024 року матеріали справи № 910/25118/15 направлені до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2024 року заяву Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13" про повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж установлено законом у справі № 910/25118/15 задоволено. Повернуто Житлово-будівельному кооперативу "Індикатор-13" (02222, м. Київ, вул. Градинська, 10-А, ) з Державного бюджету України судовий збір, внесений в більшому розмірі, ніж установлено законом, у розмірі 2584,24 грн., сплачений згідно платіжної інструкції № 871 від 29.03.2023 року.

Матеріали справи № 910/25118/15 повернуто до суду першої інстанції 30.05.2024 року.

Поряд із цим, через систему "Електронний суд" 05.06.2024 року від відповідача - Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13"надійшла заява б/н від 04.06.2024 року про відвід судді Селівона А.М. від розгляду справи № 910/25118/15, в обґрунтування якої заявник посилається на порушення порядку визначення судді для розгляду справи, позаяк її розгляд було розпочато не суддею Селівоном А.М. (як до, так і після скасування рішення судді Комарової (Ваврікової) О.С.), що є підставою для відводу судді від розгляду справи згідно п. 4 ч. 1 ст. 35 ГПК України.

При цьому представником відповідача також вказано, що підставами, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, є прийняття суддею Селівоном А.М. рішення суду у справі № 910/11156/16 від 12.10.2016 року, яке набрало законної сили та на думку позивача є преюдиційним для даної справи, але на переконання відповідача таке рішення позбавлене логіки і здорового глузду, а також свідчить про порушення суддею у справі № 910/11156/16 права власності відповідача.

Також, як зазначено ЖБК "Індикатор-13" в заяві про відвід б/н від 04.06.2024 року, суддями Господарського суду міста Києва, яким за результатами проведеного авторозподілу буди передані численні заяви та скарги відповідача у справі № 910/25118/15 ( Комарової (Вавріковою) О.С. , Усатенко І.В. , Бондаренко-Легких Г.П. , Лиськовим М.О. , Греховою О.А. , Стасюком С.В. , Селівоном А.М. , Турчиним С.О. , Пукасом А.Ю. , Трофименко Т.Ю. тощо), не були розглянуті заяви та скарги відповідача, та, окрім цього, на переконання заявника, судом здійснювалась "імітація розгляду та перегляду справи № 910/11156/16 виключно в майнових інтересах бенефіціару суб`єкта монополій".

Положеннями частини 7 статті 39 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід (частина 8 статті 39 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши без повідомлення учасників справи заяву Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13" про відвід судді суд зазначає, що згідно статті 38 Господарського процесуального кодексу України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно положень ст. 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

За приписами частини 2 статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.

Порядок визначення складу господарського суду здійснюється за допомогою автоматизованої системи документообігу суду відповідно до положень статті 32 Господарського процесуального кодексу (з урахуванням пункту 17.4 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачені підстави, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу.

Так, згідно з ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч.3 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Отже, враховуючи відсутність процесуального рішення про призначення дати судового засідання у справі № 910/25118/15, у відповідності до приписів ч. 3 ст. 39 ГПК України питання про відвід вирішується суддею Селівоном А.М. як судом, що розглядає дану справу.

Суд зазначає, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд наголошує, що право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Визначення юридичного змісту оціночної категорії "безсторонній суд" зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Конкретизуючи суб`єктивний критерій Європейський суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді. Таку презумпцію спростувати досить складно. Критерієм суб`єктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим давали б підстави сумніватися в його неупередженості. У світлі прецедентної практики Суду об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії").

У рішенні в справі "Білуха проти України" від 9 листопада 2006 року Європейський суд з прав людини з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Стосовно об`єктивного критерію Європейський суд з прав людини указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі "Білуха проти України").

При цьому, як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення від 24.05.1989 у справі №11/1987/134/188 "Hauschildt v. Denmark", пункт 48).

Тобто, заявлений учасником відвід складу суду від розгляду справи має ґрунтуватися не на особистих переконаннях заявника щодо обставин спірних правовідносин, а саме на оцінці особистих переконань конкретного судді у конкретній справі та його фактичної поведінки при вирішенні такої справи.

Як зазначалось судом вище, в обґрунтування наявності підстав для відводу судді Селівона А.М. від розгляду справи № 910/25118/15 внаслідок порушення порядку визначення судді для розгляду справи відповідач посилається приписи ч. 13 ст. 32 ГПК України та неможливість розгляду даної справи суддею Селівоном А.М., позаяк розгляд справи було розпочато не вказаним суддею.

Суд зазначає, що згідно ч.3 ст.3 ГПК судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду (п.2 ч.1 ст.308 ГПК України).

Згідно із ч.3 ст.310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.5 ст. 310 ГПК висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Як встановлено судом за матеріалами справи, за результатами розгляду касаційної скарги Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13" постановою Верховного Суду від 10.04.2024 року касаційну скаргу задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 року та рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2023 року у справі № 910/25118/15 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ЖБК "Індикатор-13" на користь ТОВ "Київенерго-борг" 574 276,54 грн. скасовано, а справу № 910/25118/15 у цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Статтею 6 ГПК України передбачено, що у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система (далі - ЄСІТС). Позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до господарського суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в ЄСІТС в день надходження документів. Визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється ЄСІТС у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 32 ГПК України визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється ЄСІТС під час реєстрації документів, зазначених в частині другій статті 6 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

У відповідності до ч. 16 вказаної статті результати автоматизованого розподілу (повторного розподілу) справи оформлюються протоколом.

Відповідно до пункту 2.3.1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року №30, розподіл судових справ здійснюється в суді в день їх реєстрації, на підставі інформації, внесеної до автоматизованої системи, уповноваженою особою апарату суду, відповідальною за здійснення автоматизованого розподілу судових справ.

Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою шляхом: автоматизованого розподілу судових справ під час реєстрації відповідної судової справи; пакетного автоматизованого розподілу судових справ після реєстрації певної кількості судових справ; розподілу судових справ шляхом передачі судової справи раніше визначеному у судовій справі судді; визначення складу суду з метою заміни судді (суддів); повторного автоматизованого розподілу судових справ.

Так, 23.04.2024 року проведено автоматизований розподіл справи та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2024 року справу № 910/25118/15 передано на розгляд судді Селівону А.М. згідно ст.ст. 6, 32 ГПК України.

Персональна спеціалізація суддів Господарського суду міста Києва затверджена рішенням зборів суддів Господарського суду міста Києва від 07.12.2023 року № 2.

З матеріалів справи вбачається, що автоматизований розподіл справи відбувся 23.04.2024 року з параметрами "Суть судової справи: стягнення 1 206 616,68 грн. Підстави здійснення автоматизованого розподілу: необхідність визначення складу суду. Категорія справи: надання послуг" і автоматизований розподіл справи відбувався серед суддів Господарського суду міста Києва, до відання яких віднесені такі спори.

За приписами частини 1 статті 36 ГПК України суддя, який бав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участь в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження в справі.

Таким чином, суддя, якого автоматизованою системою визначено для розгляду даної справи № 910/25118/15, є складом суду, встановленим законом.

Відтак, за висновками суду, на час автоматизованого розподілу справи в суді першої інстанції після ухвалення постанови Верховного Суду від 10.04.2024 року та направлення справи на новий розгляд не було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, у зв`язку з чим вищенаведене в сукупності не дає суду підстав стверджувати про визначення складу суду для розгляду спору у справі №910/11156/15 не у спосіб, який передбачено господарським процесуальним законодавством, зокрема, за принципом випадковості, отже наведені заявником обґрунтування не можуть бути підставою для відводу судді Селівона А.М. відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

В частині обґрунтування заявника про наявність підстав для відводу судді Селівона А.М. згідно з п. 5 ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає що за статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

В контексті вищезазначеного суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у ч.1 ст.6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" вказано, що суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Частиною 3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є:

1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Кожен суддя об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснює правосуддя, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснює повноваження та виконує обов`язки судді, дотримуючись етичних принципів і правил поведінки судді, підвищує свій професійний рівень, не вчиняє дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" (Заява №33949/02) від 9 листопада 2006 року зазначено: "стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

Разом з цим суд наголошує, що однією з засад господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами (п. 11 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Одночасно, застосовуючи при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Приписами п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Згідно частин 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства.

Наразі, під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами тощо.

Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Суд наголошує, що учасники процесу не повинні допускати образливих реплік, утримуватися від поведінки або будь-яких дій чи висловлювань, що можуть призвести до виникнення конфліктних ситуацій під час розгляду справи, а навпаки - поводитися гідно і коректно, тим самим не проявляючи неповагу до суду. При цьому у взаємовідносинах між собою та іншими учасниками судового процесу дотримуватися ділового стилю спілкування, бути стриманими, коректними та тактовними, а також реагувати на негативні, за їх суб`єктивною оцінкою, дії суду та осіб, які беруть участь в судових засіданнях, лише у формах, передбачених законом (заяв, клопотань, скарг тощо).

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 9901/324/19 обґрунтування позову з використанням висловлювань, які виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, констатується як зловживання правом на подання заяви. Так, Європейський суд з прав людини вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (ухвали щодо прийнятності у справах "Ржегак проти Чеської Республіки" від 14 травня 2004 року, заява № 67208/01, "Дюрінже та Грандж проти Франції" від 4 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 і № 18589/02,"Guntis Apinis проти Латвії" від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06).

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19 (провадження № 11-82заі19).

Суд звертає увагу відповідача на те, що згідно ч.4 ст.35 Господарського процесуального кодексу України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Натомість, відповідач у заяві про відвід судді Селівона А.М. фактично надає суб`єктивну оцінку процесуальним діям судді у справі № 910/11156/16, у тому числі, висловлює незгоду з прийнятим процесуальним рішененням у справі №910/11156 та оцінює такі процесуальні дії, одночасно допускаючи неприпустимими вислови на адресу суду, зокрема, «позбавлене логіки та здорового глузду рішення тощо», а також недопустимі бездоказові припущення щодо "розгляду справи виключно в майнових інтересах бенефіціара суб`єкта природних монополій".

Тобто, вищенаведене не може свідчити про наявність упередженості та необ`єктивності судді в розгляді справи № 910/11156/16 та бути підставою для його відводу, оскільки наведене у заяві твердження ґрунтуються на власних домислах відповідача та його представника, суб`єктивному трактуванні ними приписів чинного господарського процесуального законодавства та емоційний реакціях заявників внаслідок участі в судовому процесі, а відтак свідчать про відсутність підстав, передбачених статтею 35 Господарського процесуального кодексу України для відводу судді.

При цьому, наявності будь - яких підстав, які б викликали сумніви у неупередженості судді, не встановлено, позаяк зі змісту поданої відповідачем заяви б/н від 04.06.2024 року про відвід судді не можливо дійти висновків про наявність будь - яких, окрім суб`єктивних, підстав для відводу, що свідчить про бажання заявника лише відвести від розгляду суддю з особистих мотивів. З процесуальних дій судді в даній справі не простежується жодної залежності чи взаємозв`язку, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість або необ`єктивність судді, якому заявлено відвід.

Окрім цього суд зазначає, що нормами чинного законодавства визначено засади та окремі механізми реалізації прав всіх учасників судового процесу, в тому числі, забезпечення права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, що може бути реалізовано у передбаченому чинним господарським процесуальним законодавством порядку у разі непогодження з процесуальними рішеннями судді.

Наразі, оцінка процесуальних дій суду при прийнятті рішень по справі відноситься до компетенції вищестоящих судів, і не може бути здійснена суддею, визначеним у порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України для розгляду заяви про відвід.

З огляду на викладене, посилання заявника на упередженість судді та необ`єктивність під час розгляду справи № 910/25118/15 суд розцінює як безпідставні.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 35 ГПК України, суд доходить висновку про необґрунтованість та безпідставність заявленого відповідачем - Житлово-будівельним кооперативом "Індикатор-13" відводу судді Селівона А.М. від розгляду справи № 910/25118/15.

Керуючись ст.ст. 32, 35-39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви відповідача - Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13" про відвід судді Господарського суду міста Києва Селівона А.М. від розгляду справи №910/25118/15 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Селівон