ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.05.2024 м. Івано-ФранківськСправа № 909/927/23

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Рочняк О. В.

секретар судового засідання Михайлюк А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця"

вул.Єжи Гедроця,5, м.Київ,03680

ел.пошта:

в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця"

вул. Льва Толстого 61, м. Київ, 03035

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиво-ремонтний завод"

вул. Залізнична, 22, м. Івано-Франківськ, 76018

про стягнення 1 193 175 грн 70 коп. заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача: Дунець Галина Ярославівна;

від відповідача: Остап`юк Михайло Петрович

ВСТАНОВИВ: Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиво-ремонтний завод" про стягнення заборгованості в розмірі 1 189 087 грн 39 коп., з яких: 981 068 грн 82 коп. - основна заборгованість, 175 942 грн 57 коп. - інфляційні збитки, 32 076 грн 00 коп. - 3% річних та 4 088 грн 31 коп. - пеня.

Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 13.10.2023, суд залишив подану позовну заяву без руху та встановив строк для усунення її недоліків.

До господарського суду від АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшла заява №277-10 від 23.10.2023 (вх. №15557/23) про усунення недоліків позовної заяви.

Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 02.11.2023, суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 23.11.2023; встановив сторонам строк для надання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення.

В підготовчому засіданні 23.10.2023 у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання суд відклав підготовче засідання на 20.12.2023, про що постановив протокольну ухвалу.

20.12.2023 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 19.12.2023 (вх.№18256/23 від 20.12.2023).

Призначене на 20.12.2023 підготовче засідання не відбулося, оскільки при розгляді справи №909/927/23 виявлено технічні проблеми в роботі підсистеми відеоконфернцзв`язку ЄСІТС, про що складено акт №25 від 20.12.2023, у зв`язку з чим суд призначив підготовче засідання на 11.01.2024, про що сторони повідомлені ухвалою-повідомленням.

26.12.2023 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання від 19.12.2023 (вх.№18548/23) про виправлення технічної помилки в ціні позову.

Судом встановлено, що позивачем допущено технічну помилку (описку) в ціні позову та прохальній частині позовної заяви, відтак з урахуванням клопотання позивача, предметом позову є вимога про стягнення з відповідача 1 193 175 грн 70 коп. заборгованості, з яких: 981 068 грн 82 коп. - основна заборгованість, 175 942 грн 57 коп. - інфляційні збитки, 32 076 грн 00 коп. - 3% річних та 4 088 грн 31 коп. - пеня.

02.01.2024 до відділу документального забезпечення, канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву №348-ю від 29.12.2023 (вх.№70/24)

В судовому засіданні 11.01.2024 суд задовольнив усне клопотання представника позивача про оголошення перерви в судовому засіданні для надання можливості надати довіреність на представництво та оголосив перерву до 17.01.2024.

15.01.2024 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання від 15.01.2024 (вх.№820/24) про приєднання до матеріалів справи копії ордеру на надання правничої (правової) та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

17.01.2024 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 31.01.2024, про що постановив протокольну ухвалу.

За результатами підготовчого засідання 31.01.2024 суд постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 21.02.2024.

В судовому засіданні 21.02.2024 суд задовольнив усне клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та відклав розгляд справи по суті на 11.03.2024, про що постановив протокольну ухвалу.

В судовому засіданні 11.03.2024 суд заслухав вступне слово позивача, представник відповідача подав суду клопотання (вх.№4112/24) про приєднання до матеріалів справи платіжних доручень, що підтверджують часткову сплату боргу; суд оголосив перерву в судовому засіданні до 03.04.2024.

В судовому засіданні 03.04.2024 суд заслухав вступне слово відповідача, з`ясував обставини справи, дослідив докази та перед судовими дебатами оголосив перерву до 10.04.2024.

03.04.2024 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява від 03.04.2024 (вх.№5801/24) про приєднання до матеріалів справи копій підписаних сторонами актів виконаних робіт №20172 від 31.03.2022, №20042 від 31.01.2023, №20103 від 28.02.2023, №20104 від 28.02.2023, №20166 від 30.03.2023, №20167 від 30.03.2023, №20229 від 26.04.2023, №20287 від 31.05.2023.

У судовому засіданні 10.04.2024 представниця позивача заявила усне клопотання про перехід в підготовче провадження для подання додаткових доказів.

Строк для подання позивачем доказів встановлено ч. 2. ст. 80 ГПК України, згідно з якою, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4. ст.80 ГПК України). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк , до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа , яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст.80 ГПК України).

Суд відмовив у задоволенні усного клопотання представника позивача про перехід в підготовче провадження для подання додаткових доказів у зв`язку з його не обґрунтованістю та не прийняв до розгляду подані позивачем копії актів виконаних робіт, з огляду на те, що позивачем при поданні такого клопотання не дотримано приписів ч. 2 ст.80 ГПК України, тобто, не подано ці докази разом з позовною заявою та не наведено суду об`єктивних причин, за яких ці докази не могли бути подані у встановлений процесуальним законом строк.

Також в судовому засіданні 10.04.2024 представник відповідача подав суду клопотання (вх.№6166/24) про приєднання до матеріалів справи платіжних інструкцій № 5664 від 09.04.2024 та №819 від 10.04.2024 та просив оголосити перерву для можливого врегулювання спору мирним шляхом.

Представниця позивача щодо можливості врегулювання спору в позасудовому порядку та оголошення перерви в судовому засіданні не заперечила.

Для надання можливості сторонами врегулювати спір в добровільному порядку суд оголошував перерви в судових засіданнях на 24.04.2024, 08.05.2024 та 27.05.2024 відповідно.

08.05.2024 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання від 08.05.2024 (вх.№7641/24) про приєднання до матеріалів справи доказів про направлення проєкту мирової угоди позивачу та розрахунку основної суми боргу.

27.05.2024 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання від 27.05.2024 (вх.№8745/24) про приєднання до матеріалів справи відмови позивача від укладення мирової угоди.

ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Позиція позивача. Позовні вимоги мотивовано невиконанням умов укладеного між сторонами договору на відпуск і споживання води із залізничного водопроводу №ЦБМЕС/ІФ/В/2017-72 від 20.12.2017 в частині оплати наданих позивачем послуг водопостачання та водовідведення за період з червня 2021 р. по травень 2023 р., у зв`язку з чим виникла заборгованість, на яку позивачем нараховано 3% річних, інфляційні втрати та пеню. Стосовно наданих до позовної заяви рахунків за січень-травень 2023 р. без актів виконаних робіт та не підписаних зі сторони відповідача актів виконаних робіт за березень-квітень 2022 р. представниця позивача зазначила, що акти виконаних робіт за ці місяці були направлені відповідачу, однак на адресу позивача не повернулися. Щодо застосованих тарифів на водопостачання та водовідведення представник позивача вказала на те, що такі тарифи встановлені відповідно до постанови НКРЕКП "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення" №1141 від 16.06.2016 (із внесеними 04.02.2020 та 16.12.2020 змінами), яка є обов`язковою до виконання всіма суб`єктами господарювання на сферу діяльності, яких поширюється її дія. Також зазначила, що надавши розрахунок заборгованості до проєкту мирової угоди відповідач заборгованість визнав.

Позиція відповідача. Відповідач щодо позовних вимог заперечив та вказав на те, що ним повністю оплачені надані позивачем послуги та в нього наявна переплата за ці послуги. Також відповідач зазначив, що вказані в рахунках та актах тарифи на водопостачання є значно вищими тарифу погодженого сторонами в договорі, а тарифи на водовідведення є вищими ніж тарифи для КП "Івано-Франківськводоекотехпром", при цьому вказав на те, що про зміну ціни на ці послуги позивач відповідача не повідомляв. Водночас, відповідач зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази направлення на адресу відповідача рахунків для оплати в розумінні п. 2.3 договору, відповідно обов`язок з оплати послуг у відповідача не настав, а позов є передчасним. Також відповідач вказав на те, що до позовної заяви долучено акти виконаних робіт, які не стосуються договору, що є предметом даного спору, оскільки в них зазначено інший номер договору. Крім того, представник відповідача просив суд залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з тим, що її підписано особою, яка не має права на її підписання, оскільки жодна із осіб, якими видана довіреність представникам не належить до підписантів чи керівників АТ "Українська залізниця", які зазначені в Єдиному державному реєстрі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, давши оцінку доказам у відповідності до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, які мають значення для справи, суд встановив таке.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

20.12.2017 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Івано-Франківський локомотиво-ремонтний завод" (споживач) укладено договір на відпуск і споживання води із залізничного водопроводу №ЦБМЕС/ІФ/В/2017-72 (а.с. 13-15).

Згідно з п. 1.1 договору, постачальник бере на себе зобов`язання забезпечувати споживача водою в межах встановленого ліміту: 18 000 м3/рік, по 4 500 м3/квартал.

Відповідно до п. 2.1 договору, споживач сплачує за фактично використану воду, облік якої ведеться відповідно до п. 1.2 договору. Відпускна ціна одного куб.м. води встановлюється на підставі погоджених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг тарифів.

Згідно Постанови №929 від 25.12.2014 вартість 1 м3 води становить - 8,328 грн з ПДВ. Загальна сума договору становить 149 904 грн 00 коп.

В п. 2.3 договору сторони визначили, що за спожиту воду споживач щомісяця сплачує рахунки постачальника не пізніше 25 числа поточного місяця.

За змістом п. 3.2.4 договору, при зміні відпускної ціни постачальник зобов`язаний у письмовій формі (через засоби масової інформації) повідомити про це споживача не пізніше останнього числа того місяця, за який здійснюється розрахунок.

У разі невчасної оплати рахунків постачальника споживач виплачує йому пеню: за перші три місяці прострочення - у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день затримки; за прострочення платежу понад три місяці - 7% від суми простроченого платежу за кожний день затримки. При цьому сума пені не повинна перевищувати розмірів, установлений чинним законодавством (п. 4.2 договору).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що зміни в договорі оформлюються Додатковою угодою, що додається до договору і вважається його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 5.6 договору, у випадках, не передбачених цим договором, сторони керуються Законом України "Про питну воду та питне водопостачання", Правилами користування системами водопроводу та каналізації на залізничному транспорті України, а також чинним законодавством України. Норми законодавства мають переваги перед даним Договором, у випадку якщо умови даного Договору суперечать чинному законодавству України.

Згідно з пунктами 7.1 та 7.2 договору, термін дії договору від 20.12.2017 до 31.12.2017. Договір вважається щорічно продовженим на тих самих умовах, якщо не менше ніж за один місяць до закінчення терміну жодна зі сторін не повідомить другу сторону про припинення його дії.

01.05.2018 сторони уклали Додаткову угоду №1 до договору на відпуск і споживання води із залізничного водопроводу №ЦБМЕС/ІФ/В/2017-72 від 20.12.2017, пунктом 2 якої внесли доповнення до п. 2.1 договору та виклали його в наступній редакції:

- 2.1 споживач сплачує за фактично використану воду, облік якої ведеться відповідно до п. 1.2 Договору. Відпускна ціна одного куб.м. води встановлюється на підставі тарифів, погоджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно Постанови № 929 від 25.12.2014 вартість 1 м3 води становить - 8,328 грн з ПДВ, вартість 1 м3 стоків становить 7,056 грн з ПДВ, вартість 1 м3 дощових стоків становить 7,056 грн з ПДВ. Загальна сума договору становить 276 912 грн. Споживач сплачує за відведені дощові стоки згідно поданого постачальником акту і рахунку на виконані роботи відповідно формули до кількості опадів.

- 2.1.1 споживач зобов`язується компенсувати постачальнику різницю в ціні за водовідведення, яке проводиться в мережі комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" згідно затверджених тарифів.

- 2.1.2 скидання стоків з перевищенням допустимих концентрацій на його каналізаційному випуску оплачується з підвищеним коефіцієнтом. Нарахування додаткової плати за послуги водовідведення проводиться постачальником відповідно до "Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи міст і селищ України".

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.02.2020 № 283 внесено зміни до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 16.06.2016 № 1141 "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення", а саме доповнено новим підпунктом 107, згідно з яким АТ "Українська залізниця" встановлено тариф на централізоване водопостачання споживачам, які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, - 21,37 грн за 1 куб. м (без ПДВ) та тариф на централізоване водовідведення - споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, - 12,91 грн за 1 куб. м (без ПДВ).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16.12.2020 № 2499 внесено зміни до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 16.06.2016 № 1141 та підпункт 107 викладено в новій редакції та встановлено АТ "Українська залізниця" тариф на централізоване водопостачання споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, - 23,10 грн за 1 куб.м (без ПДВ) та тариф на централізоване водовідведення споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, - 15,96 грн за 1 куб.м (без ПДВ).

Відповідно до підписаного сторонами та скріпленого їх печатками акту звірки взаєморозрахунків (а.с.73), заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.06.2021 становить 308 985 грн 15 коп. (з врахуванням оплат згідно з платіжними дорученнями №14001 від 01.04.2021 та №576 від 14.05.2021).

В підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором за період 01.06.2021 по 31.05.2023, позивач надав суду акти виконаних робіт №431/869 від 25.06.2021, №432/869 від 25.06.2021, №520/869 від 28.07.2021, №519/869 від 28.07.2021, №592/869 від 26.08.2021, №665/869 від 29.09.2021, №666/869 від 29.09.2021, №20042 від 31.01.2022, №20041 від 31.01.2022, №20093 від 28.02.2022, №20094 від 28.02.2022, №20172 від 31.03.2022, №20172 від 31.03.2022, №20240 від 29.04.2022, №20241 від 29.04.2022, №20309 від 31.05.2022, №20308 від 31.05.2022, №20371 від 30.06.2022, №20333 від 30.06.2022, №20450 від 31.07.2022, №20451 від 31.07.2022, №20508 від 31.08.2022, №20509 від 31.08.2022, №20582 від 30.09.2022, №20583 від 30.09.2022, №20650 від 31.10.2022, №20651 від 31.10.2022, №20721 від 30.11.2022, №20722 від 30.11.2022, №20785 від 29.12.2022, №20786 від 29.12.2022, №20013 від 31.01.2023, №20228 від 26.04.2023, №20285 від 31.05.2023 на загальну суму 760 281 грн 88 коп.

Відповідно до банківських виписок (а.с. 62-67), платіжних інструкцій №2163 від 29.06.2023, №2039 від 15.09.2023, №5549 від 25.09.2023, №2456 від 31.10.2023, №2689 від 24.11.2023, №254 від 01.02.2024 (а.с.180-185) та платіжних інструкцій №5664 від 09.04.2024 та №819 від 10.04.2024 (а.с.202, 203) відповідач сплатив на рахунок позивача 1 070 203 грн 78 коп., з яких 308 985 грн 15 коп. позивачем зараховано в оплату за період до 01.06.2021.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довіреності №170 від 19.01.2023 (а.с. 140), АТ "Українська залізниця" в особі голови правління Камишіна Олександра Миколайовича (довіритель) уповноважило: виконавчого директора філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" Попова Володимира Володимироввича, заступників директора виконавчого філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" Любарську Камілу Юхимівну та ОСОБА_1 , зокрема, представляти інтереси довірителя у судах всіх інстанцій з усіма правами, що надані позивачу, стягувачу, заявнику в тому числі підписувати та подавати будь-які заяви, скарги, позовні заяви тощо. Довіреність видана з правом передоручення повноважень іншим особам.

Відповідно до довіреностей №81 та №82 від 23.01.2023 (а.с. 68, 70), АТ "Українська залізниця" в особі виконавчого директора філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" Попова Володимира Володимироча та заступника директора виконавчого філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (довіритель) уповноважило адвокатів Бондар Мирославу Любомирівну та Дунець Галину Ярославівну представляти інтереси довірителя, зокрема, у судах усіх інстанцій та юрисдикцій з усіма правами, що надані позивачу, стягувачу, заявнику в тому числі підписувати та подавати будь-які заяви, скарги, позовні заяви тощо. Довіреність видана без права передоручення повноважень іншим особам.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали повноваження на підписання позовної заяви, відтак підстав для залишення позову без розгляду, як про це стверджує відповідач, суд не вбачає.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 180 ГК України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено у ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості за договором на відпуск і споживання води із залізничного водопроводу №ЦБМЕС/ІФ/В/2017-72 від 20.12.2017 за період 01.06.2021 по 31.05.2023 в розмірі 981 068 грн 82 коп.

Первинними доказами, якими у цьому випадку є акти виконаних робіт (наданих послуг), підтверджено надання позивачем відповідачу послуг за вказаний вище період на загальну суму 760 281 грн 88 коп.

Також з наявних в матеріалах справи платіжних документів судом з`ясовано, що відповідач перерахував на рахунок позивача за надання послуг по водопостачанню та водовідведенню 1 070 203 грн 78 коп., з яких 308 985 грн 15 коп. позивачем зараховано в оплату за період до 01.06.2021, розмір заборгованості за який зафіксовано в підписаному сторонами акті звірки взаєморозрахунків станом на 01.06.2021.

Отже, за період надання послуг з 01.06.2021 по 31.05.2023 відповідачем сплачено 761218 грн 63 коп.

Разом з тим, з цих коштів до звернення позивача до суду з позовом відповідачем сплачено 234779 грн 03 коп. (з платіжного доручення від 02.01.2023 залишок в розмірі 33014 грн 85 коп., 02.05.2023 - 51764 грн 18 коп., 29.06.2023 - 50000 грн, 15.09.2023 - 50000 грн та 25.09.2023 - 50000 грн).

Після звернення позивача з позовом до суду відповідачем сплачено 526439 грн 60 коп. (платіжні інструкції №2456 від 31.10.2023, №2689 від 24.11.2023, №254 від 01.02.2024, №5664 від 09.04.2024 та №819 від 10.04.2024).

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову в частині 234779 грн 03 коп. належить відмовити у зв`язку з безпідставністю (оскільки вказана сума сплачена відповідачем до подання позову до суду).

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, провадження у справі в частині стягнення 525 502 грн 85 коп. (760 281 грн 88 коп. - 234779 грн 03 коп.) основного боргу (які сплачені відповідачем під час розгляду справи) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України належить закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

За змістом ч. 3 ст. 231 ГПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Згідно п.5 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Питання щодо повернення позивачу з державного бюджету України судового збору (7882 грн 54 коп.) не вирішувалося судом у зв`язку з відсутністю відповідного клопотання.

В частині стягнення 220786 грн 94 коп. заборгованості належить відмовити у зв`язку з необґрунтованістю, з огляду на те, що подані позивачем в підтвердження наданих послуг рахунки без актів виконаних робіт (наданих послуг) не є доказом надання таких послуг, оскільки рахунки не є первинними документами, що підтверджують надання послуг, а розрахунок заборгованості відповідача до проєкту мирової угоди без наявності підтверджуючих документів не є належним доказом в підтвердження надання послуг.

Щодо посилання відповідача на те, що позивачем не повідомлено його про зміну (збільшення) тарифів на водопостачання слід зазначити, що такі тарифи були встановлені постановою НКРЕКП "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення" №1141 від 16.06.2016, постановами НКРЕКП № 283 від 04.02.2020 та №2499 від 16.12.2020 "Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 16.06.2016 № 1141" і ці постанови НКРЕКП є загально доступними.

Разом з тим, тарифи на водопостачання та водовідведення були зазначені в актах виконаних робіт, які підписані відповідачем без жодних зауважень, відповідно такі тарифи були йому відомі та ним погоджені.

Твердження відповідача про те, що обов`язок з оплати послуг у відповідача не настав у зв`язку з відсутністю доказів направлення на його адресу рахунків, спростовуються підписаними відповідачем актами виконаних робіт, відтак відповідач зобов`язаний був оплатити за надані йому послуги після підписання цих актів.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду рахунок на оплату товару (робіт, послуг) за своєю правовою природою не є первинним документом, а є документом, що містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти для оплати товару (робіт, послуг), тобто має інформаційний характер. Ненадання рахунка не є відкладальною умовою в розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України. Отже, наявність або відсутність рахунка не звільняє боржника від обов`язку здійснити оплату. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18, від 10.01.2024 у справі № 904/6023/19 (904/4903/22).

Також, відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 915/641/19, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку (правова позиція є сталою, сформована у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18).

Стосовно наявних в матеріалах справи не підписаних відповідачем актів виконаних робіт (наданих послуг) за березень 2022 року на суму 37683 грн 07 коп., та квітень 2022 року на суму 38373 грн 24 коп. (38292 грн 41 коп. + 80 грн 83 коп.) суд зазначає, що з врахуванням того, що відповідачем підписувалися такі акти як до так і після цього періоду без заперечень, твердження про те, що у березні та квітні 2022 року такі послуги не надавалися, враховуючи принцип вірогідності доказів критично оцінюється судом, оскільки як з`ясовано судом передача на підписання актів здійснювалася нарочно, відтак не підписання цих актів є суб`єктивною поведінкою сторони. До того ж, під час розгляду справи відповідач не спростував надання послуг за цей період.

Посилання відповідача на те, що до позовної заяви приєднано акти виконаних робіт, які не стосуються договору, що є предметом цього спору, оскільки в них зазначено інший номер договору, також суд оцінює критично, оскільки відповідачем не доведено, що між сторонами в цей період було укладено інший договір, крім договору на відпуск і споживання води із залізничного водопроводу №ЦБМЕС/ІФ/В/2017-72 від 20.12.2017.

Стосовно порядку зарахування позивачем коштів, сплачених відповідачем, суд зазначає, що в платіжних дорученнях в призначеннях платежу не вказано, за якими саме актами та за який період проведено оплату.

У випадку, коли в графі платіжного доручення "призначення платежу" відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.12.2019 у справі № 911/2630/18.

Тому, підстав стверджувати, що позивачем неправильно зараховано проплати відповідача у суду немає.

Відповідно до ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

За приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та відсотки річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 2.3 договору, за спожиту воду споживач щомісяця сплачує рахунки постачальника не пізніше 25 числа поточного місяця.

У договорі сторони визначили, що у разі невчасної оплати рахунків постачальника споживач виплачує йому пеню: за перші три місяці прострочення - у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день затримки; за прострочення платежу понад три місяці - 7% від суми простроченого платежу за кожний день затримки. При цьому сума пені не повинна перевищувати розмірів, установлений чинним законодавством (п. 4.2 договору).

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем, на підставі положень ст. 625 ЦК України та пунктів 4.2 договору, нараховано відповідачу 175 942 грн 57 коп. інфляційних втрат, 32 076 грн 00 коп. 3% річних та 4 088 грн 31 коп. пені.

За перерахунком суду розмір інфляційних втрат становить 145 139 грн 85 коп., розмір 3% річних - 25 173 грн 72 коп., а розмір пені - 21 038 грн 90 коп.

Отже, розмір пені за визначений позивачем період є більшим ніж визначив позивач.

Разом з тим, суд не вправі виходити за межі позовних вимог, а тому до задоволення належить заявлена до стягнення з відповідача сума пені в розмірі 4 088 грн 31 коп.

Відтак, з відповідача на користь позивача у зв`язку із простроченням оплати наданих позивачем послуг слід стягнути 4 088 грн 31 коп. пені, 25 173 грн 72 коп. 3% річних та 145 139 грн 85 коп. інфляційних втрат.

Враховуючи вище викладене, позов підлягає до задоволення частково.

Судові витрати, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 73, 74, 86, 123, 129, 231, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково.

Провадження у справі в частині стягнення 525 502 грн 85 коп. основного боргу закрити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиво - ремонтний завод" (вул. Залізнична, 22, м. Івано-Франківськ, 76018, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул.Єжи Гедроця, 5, м. Київ, 03680, ) в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Льва Толстого 61, м. Київ, 03035, ) 174 401 (сто сімдесят чотири тисячі чотириста одну) грн 88 коп. заборгованості, з якої: 4 088 (чотири тисячі вісімдесят вісім) грн 31 коп. пені, 25 173 (двадцять п`ять тисяч сто сімдесят три) грн 72 коп. 3% річних, 145 139 (сто сорок п`ять тисяч сто тридцять дев`ять) грн 85 коп. інфляційних втрат та 2 616 (три тисячі шістсот чотирнадцять) грн 03 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.06.2024

Суддя О.В. Рочняк