РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.05.2024справа №910/11751/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/11751/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МР» (вул. Богатирська, буд. 16, кв. 14, м. Київ, 04209; ідентифікаційний код 35524087)

до Приватного підприємства «Хладоюг Сервіс» (просп. Соборності, буд. 15, м. Київ, 02160; ідентифікаційний код 37744418)

про зобов`язання вчинити дії та стягнення 710 381,04 грн,

за участю представників:

позивача - Гриви В.О. (ордер від 18.07.2023 серія СА №1060569);

відповідача - Чехонадського А.О. (ордер від 25.08.2023 серія АА №1000007; в режимі відеоконференції з використанням сервісу «Система захищеного відеоконференцзв`язку з судом»).

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «МР» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Хладоюг Сервіс» (далі - Підприємство) про:

- зобов`язання Підприємства вчинити дії, а саме забрати (вивезти) зі складу Товариства за свій рахунок виготовлений за замовленням Підприємства товар;

- стягнення 526 590,60 грн заборгованості за замовлений відповідачем та виготовлений позивачем товар; 6 866,74 грн втрат від інфляції та 3 202,83 грн 3% річних, а всього 536 660,17 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що:

- починаючи з 2016 року у сторін склалися довготривалі господарські відносини щодо виготовлення та поставки товару - виробів з металу за замовленнями, вихідними даними та кресленням відповідача; зазвичай договори у письмовій формі не укладалися, а домовленості стосовно виготовлення, відвантаження та оплати товару досягалися в усній формі та шляхом обміну повідомленнями з використанням електронної пошти та месенджера «Viber»;

- з серпня 2021 року по лютий 2022 року Підприємство зробило у Товариства замовлення на виготовлення виробів з металу за кресленнями відповідача; на виконання вказаної домовленості позивачем було виставлено Підприємству до оплати рахунки-фактури від 18.08.2021 №СФ-0000660 на суму 96 725,40 грн з ПДВ, від 21.10.2021 №СФ-0000847 на суму 96 180 грн з ПДВ, від 21.10.2021 №СФ-0000848 на суму 94 825,80 грн з ПДВ, від 31.01.2022 №СФ-0000061 на суму 101 862 грн з ПДВ, від 31.01.2022 №СФ-0000062 на суму 101 049 грн з ПДВ, від 31.01.2022 №СФ-0000063 на суму 101 751 грн з ПДВ, від 03.02.2022 №СФ-0000078 на суму 19 551 грн з ПДВ і від 03.02.2022 №СФ-0000079 на суму 100 512 грн з ПДВ, а всього 712 456,20 грн; відповідач здійснив часткову оплату товару, переліченого у рахунках-фактурах, що підтверджується банківськими виписками за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 31.12.2022 на загальну суму 185 865,60 грн; за фактом надходження сплачених коштів Товариство зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних на користь Підприємства податкові накладні; товар було виготовлено, проте відповідач його не забрав;

- з огляду на наявність у відповідача заборгованості позивачем нараховано 6 866,74 грн втрат від інфляції та 3 202,83 грн 3% річних.

2. Стислий виклад заперечень відповідача

Підприємство 29.08.2023 подало суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило таке:

- Підприємство завдань Товариству щодо виготовлення товару на суму 712 456,20 грн з ПДВ не надавало, замовлень на цю суму відповідач не здійснював, сторони роботу на згадану суму у договорі підряду не визначали;

- зазначення відповідачем у наявних матеріалах справи рахунків-фактур з назвами певних товарно-матеріальних цінностей не свідчить про те, що позивач їх замовив у відповідача; у всіх без винятку рахунках-фактурах відповідач самостійно зазначив «Без замовлення»;

- певні товари відповідач у позивача замовляв, здійснивши за них відповідачеві попередню оплату (хоча це і не передбачено укладеними сторонами цього позовного провадження правочинами); листом від 30.05.2023 №30-05 Підприємство повідомило Товариство про те, що сплачувати має намір лише за ті товари, які замовляв;

- в матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі та достовірні докази, які підтверджують, що сторонами погоджено ціну підрядних робіт у сумі 712 456,20 грн з ПДВ;

- відповідачем з позивачем було укладено змішаний договір, а саме договір підряду на виконання робіт з виготовлення товару та поставки товару на суму 185 865,60 грн (шляхом конклюдентних дій - часткової оплати виставлених позивачем рахунків в сумі 185 865,60 грн); проте остаточної здачі роботи позивачем відповідачеві у розмірі обумовленої ціни (185 865,60 грн) не відбулося;

- щодо решти суми замовлення (526 590,60 грн), то в цій частині сторонами не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов правочину - предмету, ціни та строку, а тому в цій частині договір сторонами не укладений;

- працівник відповідача менеджер Гаврилова, представляючи останнього у відносинах з позивачем, вчинила правочин за договором підряду на виконання робіт з виготовлення товару та поставки товару на суму 185 865,60 грн; вказаний працівник Підприємства діяла з перевищенням повноважень, не маючи права укладати такі правочини від імені відповідача, проте з подальшим їх схваленням відповідачем шляхом оплати товару на вказану суму;

- товар позивач відповідачеві не відвантажував, тому скласти податкові накладні був вправі по першій події - даті зарахування коштів на банківський рахунок позивача - тільки після отримання грошових коштів від відповідача на суму 185 865,60 грн.

3. Стислий виклад відповіді позивача на відзив

Позивач 05.09.2023 подав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що у відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнає повністю, однак обґрунтовуючи свої заперечення, Підприємство заперечує очевидні факти і не надає жодного доказу на підтвердження своїх заперечень, крім того, суперечить сам собі та спростовує свої ж дії, що містить ознаки недобросовісної поведінки.

4. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2023 позову заяву Товариства залишено без руху; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

04.08.2023 позивачем подано суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 18.09.2023.

30.08.2023 відповідач подав суду заяву про відмову у наданні відповідей на поставлені запитання позивачем.

11.09.2023 відповідач подав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав таке:

- Підприємство погоджується із Товариством в частині того, що правочини сторонами даного позовного провадження були укладені, проте у сторін існує спір в тому числі і щодо того, на яку суму були укладені такі правочини; відповідач повторює, що правочини були укладені у спрощеній формі - у спосіб здійснення конклюдентних дій - шляхом виставлення позивачем рахунків та їх часткової оплати на суму 185 865,60 грн, таким чином визначивши ціну договорів - 185 865,60 грн; у справі №910/3611/23 Підприємство не стверджувало, що правочини сторонами були укладені на суму 712 456,20 грн; доказів замовлення відповідачем у позивача товарів на суму 712 456,20 грн матеріали справи не містять;

- стосовно решти суми замовлення, про яке стверджує позивач, - 526 590,60 грн (712 456,20 грн - 185 865,60 грн), то в цій частині сторонами не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов правочину - предмету, ціни та строку, тому в цій частині договір сторонами не укладений;

- в матеріалах справи також відсутні докази про погодження сторонами асортименту саме того товару, який позивач в односторонньому порядку зазначив у спірних рахунках;

- номери, дати згаданих платіжних доручень, а також зазначені в них призначення платежів на момент надання відзиву вже містились в матеріалах справи - у наданих позивачем банківських виписках; у відповідача немає права перекладати обов`язок із збирання та надання доказів на позивача, рівно як і повторно підтверджувати визнані відповідачем обставини доказами;

- зазначення відповідачем про строк виконання зобов`язання пов`язанbq із встановленням відповідної обставини рішенням Господарського суду міста Києва від 31.07.2023 у справі №910/3611/23 (факт перерахування грошової суми було встановлено, а у задоволенні позову відмовлено у частині її стягнення виключно через те, що строк виконання зобов`язання з поставки сплаченого товару не настав).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 продовжено строк підготовчого провадження; підготовче засідання відкладено на 23.10.2023.

Відповідач 16.10.2023 подав суду заяву свідка в порядку статті 170 та частини третьої статті 90 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) (відповіді на поставлені позивачем запитання та письмові пояснення щодо витребуваних доказів).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2023 підготовче засідання відкладено на 13.11.12023.

13.11.2023 позивач подав суду додаткові пояснення щодо заперечень на відповідь на відзив відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 підготовче засідання відкладено на 11.12.2023.

Протокольною ухвалою від 11.12.2023 суд задовольнив клопотання відповідача про повернення без розгляду клопотання позивача про виклик директора (керівника) Підприємства Бурлаки М.В. у якості свідка для допиту в судовому засіданні від 10.11.2023 та додаткових пояснення щодо заперечень на відповідь на відзив відповідача, поданих позивачем 12.11.2023.

У підготовчому засіданні 11.12.2023 оголошено перерву до 29.01.2024.

У підготовчому засіданні 29.01.2024 представник позивача просив суд задовольнити клопотання, подане суду 25.01.2024, про виклик директора (керівника) Підприємства Бурлаки М.В. в судове засідання як свідка для допиту.

Суд відклав розгляд вказаного клопотання позивача до стадії дослідження доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 прийнято до розгляду заяву Товариства про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з Підприємства: 526 590,60 грн заборгованості за замовлений відповідачем та виготовлений позивачем товар; 154 101,28 грн втрат від інфляції та 29 689,16 грн 3% річних, а всього 710 381,04 грн.

Представник позивача у підготовчому засіданні 29.01.2024 просила суд долучити до матеріалів справи заяву про надання додаткових пояснень та додаткових доказів, подані суду 25.01.2024.

Господарським судом міста Києва поновлено позивачу пропущений процесуальний строк на подання заяву про надання додаткових пояснень та додаткових доказів та долучено їх до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 провадження у справі зупинено до перегляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду справи №910/3611/23 та набрання рішенням з названої справи законної сили; зобов`язано представників сторін повідомити господарський суд міста Києва про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі №910/11751/23.

Позивач 11.03.2024 і 12.03.2024 подав суду клопотання про поновлення провадження у справі №910/11751/23, оскільки 15.02.2024 Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду прийнято постанову у справі №910/3611/23, якою касаційну скаргу Підприємства залишено без задоволення; постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2023 у справі №910/3611/23 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 поновлено провадження у справі; підготовче засідання призначено на 15.04.2024.

Відповідач 12.04.2024 подав суду заяву про відвід судді Марченко О.В. від участі у розгляді даної справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 відмовлено у задоволенні заяви Підприємства про відвід судді Марченко О.В. від участі у розгляді даної справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.05.2024.

У судовому засіданні 13.05.2024 оголошено перерву до 27.05.2024.

Представник позивача у судовому засіданні 27.05.2024 оголосив вступне слово та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача оголосив вступне слово та заперечив проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, дослідив в порядку статей 209 і 210 ГПК України докази у справі, в тому числі і електронні докази переписки сторін.

Дослідивши подані сторонами документи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про виклик директора (керівника) Підприємства Бурлаки М.В. в судове засідання як свідка для допиту.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

Представники сторін виступили з промовами (заключним словом), в яких посилалися на обставини і докази, досліджені у судовому засіданні.

У судовому засіданні 27.05.2024 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно зі статтею 233 ГПК України.

Судом відповідно до вимог статей 222 і 223 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Позивач 18.08.2021 виставив відповідачу рахунок-фактуру на оплату матеріалів №СФ-0000660 на суму 96 725,40 грн. Підприємством 29.10.2021 було сплачено Товариству 48 362,70 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 22.10.2021 №50767 (призначення платежу «Оплата за тмц згідно рах№660 від 18.08.21 у т.ч. ПДВ 20% 8060,45 грн.»).

21.10.2021 позивач виставив відповідачу рахунки-фактури на оплату матеріалів №СФ-0000847 на суму 96 180 грн і №СФ-0000848 на суму 94 825,80 грн. Підприємством 22.10.2021 було сплачено Товариству 95 502,90 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 22.10.2021 №50735 на суму 47 412,90 грн (призначення платежу «Оплата за колектор згідно рах№СФ-0000848 від 21.10.21 у т.ч. ПДВ 20% 7902,15 грн.») і №50736 на суму 48 090 грн (призначення платежу «Оплата за колектор згідно рах№СФ-0000847 від 21.10.21 у т.ч. ПДВ 20% 8015 грн.»).

Позивач 31.01.2022 виставив відповідачу рахунки-фактури на оплату матеріалів №СФ-0000061 на суму 101 862 грн, №СФ-0000062 на суму 101 049 грн і №СФ-0000063 на суму 101 751 грн. Підприємством 31.01.2022 було сплачено Товариству 30 000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 31.01.2022 №51548 на суму 10 000 грн (призначення платежу: «Оплата за тмц згідно рах№СФ-0000061 від 31.01.22 у т.ч. ПДВ»), №51549 на суму 10 000 грн (призначення платежу «Оплата за тмц згідно рах№СФ-0000062 від 31.01.22 у т.ч. ПДВ») і №51550 на суму 10 000 грн (призначення платежу «Оплата за тмц згідно рах№СФ-0000063 від 31.01.22 у т.ч. ПДВ»).

03.02.2022 позивач виставив відповідачу рахунки-фактури на оплату матеріалів №СФ-0000078 на суму 19 551 грн і №СФ-0000079 на суму 100 512 грн. Підприємством 18.02.2022 було сплачено Товариству 12 000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 18.02.2022 №51659 на суму 2 000 грн (призначення платежу «Оплата за тмц згідно рах№СФ-0000078 від 03.02.22 у т.ч. ПДВ 20% 333,33 гр») і №51660 на суму 10 000 грн (призначення платежу «Оплата за тмц згідно рах№СФ-0000079 від 03.02.22 у т.ч. ПДВ 20% 1666,67 грн»).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказує про те, що позивачем не доведено, що сторонами було погоджено виготовлення всіх матеріалів, які зазначені у рахунках-фактурах. За доводами Підприємства, матеріали, яку були замовлені відповідачем, частково ним і оплачені у сумі 185 865,60 грн.

Так, згідно з наявними в матеріалах справи скриншотами електронної переписки сторін, позивачем електронною поштою (на адресу ) отримано від відповідача (з адреси «Кристина Гаврилова», дана особа в електронних листах зазначена як менеджер відповідача) креслення, за якими було замовлено виготовлення відповідних матеріалів.

Окрім того, матеріали справи містять електронну переписку сторін щодо погодження замовлень (креслень) і оплати за ними. Листування відповідачем здійснювалося з офіційної електронної адреси Підприємства (), яка зазначена на сайті відповідача.

У судовому засіданні 27.05.2024 судом було досліджено подані позивачем електронні докази щодо переписки сторін електронною поштою, в яких сторони погоджували креслення, внесення до них коригувань, готовність продукції на складі.

Матеріали справи також містять довіреності, видані Підприємством (з накладенням електронної печатки відповідача), на ім`я менеджера проєктів ОСОБА_1 від 21.12.2022 №351 на отримання цінностей за рахунком-фактурою від 31.01.2022 №ХС-0000063 і №352 на отримання цінностей за рахунком-фактурою від 21.10.2021 №СФ-0000848.

Відтак, оскільки відповідачем було здійснено часткові оплати, то він фактично погодився прийняти виготовлені позивачем матеріали.

Слід зазначити, що на кожну з проведених Підприємством оплат Товариством було складено податкові накладні, які надають відповідачу можливість скористатися податковим кредитом.

22.05.2023 позивачем було надіслано відповідачу вимогу від 22.05.2023 вих. №2205/23-1, в якій Товариство просило отримати виготовлені за замовленням Підприємства вироби зі складу позивача, оплатити у відповідача заборгованість у сумі 526 590,60 грн, повернути Товариству один екземпляр кожної видаткової накладної, доданої до даної вимоги, і актів звірки взаєморозрахунків за 2020 рік, 2021 рік та 2022 рік, надісланих Підприємству 05.05.2023.

Листом від 30.05.2023 №30-05 відповідач повідомив позивача про те, що:

- за рахунками-фактурами, вказаними Товариством (від 18.08.2021 №СФ-0000660, від 21.10.2021 №СФ-0000847, від 21.10.2021 №СФ-0000848, від 31.01.2022 №СФ-0000061, від 31.01.2022 №СФ-0000062, від 31.01.2022 №СФ-0000063, від 03.02.2022 №СФ-0000078, від 03.02.2022 №СФ-0000079), на оплату товарів за період з 18.08.2021 по 03.02.2022 Підприємство сплачувало лише ті товари, які дійсно замовляло у позивача; названі у платіжних документах товари, що сплачені за рахунками-фактурами відповідач від Товариства ніколи не отримував з причини, яка не залежить від Підприємства; заборгованість відповідача становить 185 865,60 грн;

- згідно з вимогами чинного законодавства всі операції передачі товарів між сторонами супроводжувалися складанням в двох примірниках (по одному для кожної із сторін) і підписанням повноважними представниками юридичних осіб первинних документів, в яких відображені відповідні господарські операції;

- твердження про те, що позивач в період з квітня 2020 року по грудень 2022 року передавав товари покупцям без оформлення таких первинних документів є нелогічним і не відповідає дійсності; просимо пояснити, якими саме документами, підписаними повноважними представниками Товариства і Підприємства, обумовлені зобов`язання (обов`язки), виконання яких позивач вимагає.

Товариство листом від 18.07.2023 вих. №1807/23-1 надало відповідачу таку відповідь:

- Підприємство з 18.08.2021 по 03.02.2022, як і практикувалося раніше між компаніями, здійснило замовлення на виготовлення металевих виробів (товару) за наданими відповідачем електронною поштою вихідними даними та кресленнями на загальну суму 712 456,20 грн;

- позивач за отриманими замовленнями виставив рахунки-фактури з переліком замовленого товару на загальну суму 712 456,20 грн та надіслав їх електронною поштою Підприємству; перелік рахунків зазначено у вимозі від 22.05.2023 вих. №2205/23-1;

- жодних повідомлень від відповідача щодо зміни рахунків чи номенклатури, вказаної у них, Товариству не надходило;

- Підприємство за рахунками-фактурами здійснило часткову оплату у сумі 185 865,60 грн із посиланням на номер рахунка у відповідних платіжних дорученнях;

- дії відповідача свідчать про повне та беззастережне прийняття ним умов договору, а отже всього переліку товару в рахунках на оплату відповідно до частин першої та другої статті 642 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

- вироби (товар) згідно з наданими та передплаченими замовленнями було виготовлено позивачем в строк, проте з незалежних від останнього причин на даний час не вивезено (забрано) Підприємством і не проведено останнім остаточного розрахунку з Товариством у сумі 526 590,60 грн.

Відповідач виготовлені матеріали у позивача не забрав та їх вартість не оплатив.

У відзиві на позов відповідач вказує про те, що ні законодавством, ані укладеними сторонами договорами не передбачений обов`язок відповідача забирати товар зі складу позивача, навпаки, враховуючи вимоги частини другої статті 664 ЦК України, для виконання обов`язку передати товар відповідачеві, позивач зобов`язаний вчинити дії, зазначені у вказані правовій нормі, проте останній такі дії не вчинив.

За положеннями частини другої статті 664 ЦК України якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов?язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов?язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв?язку для доставки покупцеві.

Разом з тим, абзацом першим частини першої статті 664 ЦК України передбачено, що обов?язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов?язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно з наявною в матеріалах справи перепискою між менеджерами сторін виготовлені позивачем за замовленнями відповідача матеріали отримувалися останнім безпосередньо у позивача, тобто відповідач самостійно забирав товар зі складу позивача.

З наведеного вбачається, що відповідач уникає як отримання товару, так і його оплати.

Слід зазначити, що Підприємством було подано до Господарського суду міста Києва позов до Товариства про розірвання договору, укладеного у спрощений спосіб, припинення зобов?язання сторін та стягнення 185 865,60 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.07.2023 у справі №910/3611/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2023, залишеною без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.02.2024, у задоволенні позовних вимог Підприємства відмовлено.

Вказане рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, мотивовано тим, що Підприємством не було доведено факту порушення Товариством зобов?язань з поставки товару у встановлений строк, що свідчило б про наявність у Підприємства права вимагати повернення спірної суми грошових коштів у порядку статті 693 ЦК України, відповідно, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів прострочення продавцем виконання його обов?язку щодо передачі товару, зокрема, доказів, які підтверджують конкретну дату виникнення такого прострочення і доказів відмови Товариства в передачі товару Підприємству на його вимогу, заявлені останнім вимоги про стягнення 185 865,60 грн є передчасними та не доведеними належним чином, тобто у розумінні положень частини другої статті 651 ЦК України не можуть вважатися істотним порушенням Товариством умов договорів та не можуть бути підставою для розірвання договорів.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що надані до відзиву на позовну заяву скріншоти переписки представників сторін електронною поштою (Крістіна Гаврилова / Микола Бурлака / Юлия ), а також у месенджері «Viber» підтверджують узгодження сторонам умов виготовлення замовлених товарів, уточнення за об?єктами, внесення коригувань у креслення, їх готовність на складі, надіслання Підприємством даних стосовно автомобілів на відвантаження готових виробів, підготовку розрахунків за замовленнями тощо. Факт наявності переписки сторін, вирішення відповідних питань з виконання замовлень, як електронною поштою, так і у месенджері «Viber» не заперечується Підприємством.

Узгодження умов поставки товару за кожним замовленням сторонами відбувалося шляхом обміну повідомленнями електронною поштою та у месенджері «Viber», як про те стверджує Товариство, відвантаження товару здійснювалось за адресою виробничих потужностей Товариства; Підприємство надсилало номер машини, вказувало особу, яка прибуде за товаром (підтверджено скріншотами повідомлень).

Разом з цим, апеляційний господарський суд зазначив, що з переписки сторін вбачається, що Товариство неодноразово повідомляло про готовність товарів до відвантаження та необхідність проведення оплат, а Підприємство неодноразово підтверджувало намір забрати товар та здійснити оплату.

Відтак, дослідивши наявне в матеріалах справи електронне листування сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що продавцем не була здійснена поставка замовлених Підприємством, виготовлених та готових товарів внаслідок ненадання покупцем транспортного засобу під завантаження, неприбуття уповноважених осіб Підприємства для отримання замовлень.

Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанції про те, що сукупність встановлених судами обставин доводить відсутність законних підстав для висновку про порушення Товариством своїх зобов?язань з поставки замовленого Підприємством товару, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для стягнення з Товариства суми попередньої оплати та розірвання договору.

Частиною четвертою статті 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 31.07.2023 у справі №910/3611/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2023 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.02.2024, не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи.

Слід зазначити, що у судовому засіданні 27.05.2024 судом було досліджено переписку сторін у застосунку «Viber» стосовно замовлення товару, його готовності для відвантаження та прохання з боку позивача оплачувати такий товар вчасно, сплачувати аванс, надіслання Підприємством даних стосовно автомобілів на відвантаження готових виробів.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов?язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов?язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов?язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов??язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку (частина перша статті 509 ЦК україни).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб?єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов?язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов?язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання).

Частинами першою і другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов?язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов?язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов?язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов?язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов?язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов?язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 532 ЦК України передбачено, що місце виконання зобов?язання встановлюється у договорі.

Якщо місце виконання зобов?язання не встановлено у договорі, виконання провадиться, зокрема, за зобов?язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов?язання.

Згідно з частинами першою і другою статті 197 Господарського кодексу України господарське зобов?язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов?язання.

У разі якщо місце виконання зобов?язання не визначено, зобов?язання повинно бути виконано, зокрема, за іншими зобов?язаннями - за місцезнаходженням (місцем проживання) зобов?язаної сторони, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини другої статті 689 ЦК України покупець зобов?язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

ВИСНОВКИ

Отже, з огляду на встановлені судом обставини недобросовісних дій відповідача, враховуючи, що матеріали були виготовлені на замовлення Підприємства, і саме останній має їх вивезти зі складу Товариства, вимоги позивача про зобов`язання відповідача вчинити дії, а саме забрати (вивезти) зі складу Товариства за свій рахунок виготовлений за замовленням Підприємства товар та стягнення 526 590,60 грн заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім суми основної заборгованості позивач просить стягнути з відповідача 154 101,28 грн втрат від інфляції та 29 689,16 грн 3% річних за період з 02.03.2022 по 16.01.2024.

Судом перевірено розрахунок втрат від інфляції та 3% річних і період їх нарахування та встановлено, що дату початку періоду нарахування наведених сум та відповідно і суми позивачем визначено неправильно.

Так, за перерахунком суду період нарахування починається з 06.06.2022 (оскільки вимогу позивачем відповідачем отримано 29.05.2022) по 16.01.2024 (дата, визначена позивачем) і сума втрат від інфляції становить 91 054,33 грн, а 3% річних - 25 536,04 грн.

Відтак, втягненню з Підприємства підлягає 91 054,33 грн втрат від інфляції та 25 536,04 грн 3% річних; у стягненні решти сум втрат від інфляції (63 046,95 грн) і 3% річних (4 153,12 грн) слід відмовити.

За приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 233, 236 - 238, 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «МР» (вул. Богатирська, буд. 16, кв. 14, м. Київ, 04209; ідентифікаційний код 35524087) до Приватного підприємства «Хладоюг Сервіс» (просп. Соборності, буд. 15, м. Київ, 02160; ідентифікаційний код 37744418) про зобов`язання вчинити дії та стягнення 710 381,04 грн задовольнити частково.

2. Зобов`язати Приватне підприємство «Хладоюг Сервіс» (просп. Соборності, буд. 15, м. Київ, 02160; ідентифікаційний код 37744418) вчинити дії, а саме забрати (вивезти) зі складу Товариства з обмеженою відповідальністю «МР» (вул. Богатирська, буд. 16, кв. 14, м. Київ, 04209; ідентифікаційний код 35524087) за свій рахунок виготовлений за замовленням Приватного підприємства «Хладоюг Сервіс» (просп. Соборності, буд. 15, м. Київ, 02160; ідентифікаційний код 37744418) товар.

3. Стягнути з Приватного підприємства «Хладоюг Сервіс» (просп. Соборності, буд. 15, м. Київ, 02160; ідентифікаційний код 37744418) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МР» (вул. Богатирська, буд. 16, кв. 14, м. Київ, 04209; ідентифікаційний код 35524087): 526 590 (п`ятсот двадцять шість тисяч п`ятсот дев`яносто) грн 60 коп. заборгованості за замовлений відповідачем та виготовлений позивачем товар; 91 054 (дев`яносто одну тисячу п`ятдесят чотири) грн 33 коп. втрат від інфляції; 25 536 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот тридцять шість) грн 04 коп. 3% річних і 12 331 (дванадцять тисяч триста тридцять одну) грн 72 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідні накази.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.06.2024.

Суддя Оксана Марченко