ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХвала

"13" червня 2024 р. м. Ужгород Справа №907/526/24

Суддя господарського суду Закарпатської області Пригара Л.І.,

розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Моекотаксі Буковина, м. Чернівці Чернівецької області б/н від 05.06.2024 про забезпечення позову, долучену до матеріалів позовної заяви у справі №907/526/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Моекотаксі Буковина, м. Чернівці Чернівецької області

до відповідача Фізичної особи підприємця Дутка Євгенія Володимировича, м. Ужгород Закарпатської області

про визнання недійсним Договору б/н від 01.2022, укладеного між ТОВ Моекотаксі Буковина та ФОП Дутком Є.В.; стягнення 1 027 109 грн безпідставно отриманих коштів,

шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти, які знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах і належать ОСОБА_1 , у межах ціни позову, що складає 1 027 109 грн, та з урахуванням судових витрат у розмірі 46 920,64 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю Моекотаксі Буковина, м. Чернівці Чернівецької області в особі представника адвоката Сочки В.І. звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача Фізичної особи підприємця Дутка Євгенія Володимировича, м. Ужгород Закарпатської області про визнання недійсним Договору б/н від 01.2022, укладеного між ТОВ Моекотаксі Буковина та ФОП Дутком Є.В.; стягнення 1 027 109 грн безпідставно отриманих коштів.

Разом із позовною заявою представником Товариства з обмеженою відповідальністю Моекотаксі Буковина, м. Чернівці Чернівецької області подано заяву б/н від 05.06.2024 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти, які знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах і належать ОСОБА_1 , у межах ціни позову, що складає 1 027 109 грн, та з урахуванням судових витрат у розмірі 46 920,64 грн.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття судом заходів забезпечення позову в даній справі, представник позивача звертає увагу на те, що сторонами спору було укладено в усній формі Договір про надання послуг б/н від 01.2022, на виконання домовленостей за яким ТОВ Моекотаксі Буковина перерахувало відповідачу грошові кошти в сукупному розмірі 1 027 109 грн в якості оплати вартості послуг, які останнім, у порушення взятих на себе зобов`язань, не були надані. На переконання представника позивача, при укладенні вищевказаного договору його сторонами не було дотримано письмової форми вчинення відповідного правочину, що має наслідком його недійсність.

Представник позивача зазначає, що з метою досудового врегулювання спору ТОВ Моекотаксі Буковина 16.05.2024 надіслало на юридичну адресу відповідача лист вимогу щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 1 027 109 грн, водночас така ФОП Дутком Є.В. була залишена без відповіді та належного реагування.

Покликаючись на інформацію, отриману із відкритих джерел, представник позивача наголошує, що відповідач на майданчику AUTO.RIA здійснює продаж автомобіля марки Ford Mustang Mach-E 2021, що 01.05.2024 був перереєстрований на ім`я дружини ФОП Дутка Є.В. Дутко А.В., і вказане, у свою чергу, свідчить про те, що відповідач спільно зі своєю дружиною вчиняють дії, спрямовані на відчуження рухомого майна з метою зменшення активів, на які могло би бути накладено стягнення, що в подальшому може унеможливити виконання рішення суду в даній справі у випадку задоволення позову.

Крім того, представник позивача зазначає про те, що відповідачем після проведення перемовин щодо повернення існуючої в нього заборгованості було укладено Іпотечний договір №1533 від 09.04.2024, за яким в іпотеку передано нерухоме майно, належне ФОП Дутку Є.В. на праві приватної власності, а саме, квартиру АДРЕСА_1 , і наведене також підтверджує намір останнього уникнути звернення стягнення на нерухоме майно шляхом укладення правочину, що має ознаки фраудаторного, та несе за собою ризик реального зменшення активів відповідача через його недобросовісні дії.

Вказане в сукупності, на думку представника позивача, зумовлює підстави для вжиття судом заходів забезпечення позову в даній справі шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти, які знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах і належать ОСОБА_1 , у межах ціни позову, що складає 1 027 109 грн, та з урахуванням судових витрат у розмірі 46 920,64 грн.

Оцінюючи заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Моекотаксі Буковина, м. Чернівці Чернівецької області про забезпечення позову у справі №907/526/24, суд зазначає наступне.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 ГПК України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

При вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду або незабезпечення таким рішенням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №910/1261/20, від 25.09.2020 у справі №921/40/20).

Отже умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову (аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема, тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.12.2020 у справі №911/1111/20).

Статтею 1291 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Отже метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спірних правовідносин є заявлена позивачем вимога немайнового характеру визнання недійсним Договору б/н від 01.2022, укладеного між ТОВ Моекотаксі Буковина та ФОП Дутком Є.В., а також майнова позовна вимога стягнення 1 027 109 грн безпідставно отриманих коштів.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 11.12.2023 у справі №904/1934/23 та від 29.02.2024 у справі №902/611/22.

В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, в постанові Верховного Суду від 13.05.2019 у справі №911/1551/18.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому, суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності учасників правовідносин.

Суд зазначає, що судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деякими визначеними в ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, такими, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, таке судове рішення стає обов`язковим до виконання до його апеляційного перегляду.

Відповідно до статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, та має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За положеннями ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Системний аналіз наведених положень Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку про те, що позивач, звертаюсь до суду із заявою про забезпечення позову, повинен підтвердити ті обставини, на які він посилається у заяві, певними доказами, на підставі яких суд має встановити обґрунтованість поданої заяви.

Слід зауважити, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду (Близькі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20, в постанові Верховного Суду від 04.05.2023 у справі №916/3710/22).

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Судом встановлено, що заявник, обґрунтовуючи наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову в даній справі, фактично посилається на ухилення відповідачем від виконання взятих на себе господарських зобов`язань за укладеним між сторонами в усній формі Договором про надання послуг б/н від 01.2022, що підлягає визнанню недійсним у зв`язку з недотриманням при його укладенні письмової форми вчинення відповідного правочину.

При цьому, стягнення із відповідача безпідставно одержаних грошових коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України є однією із позовних вимог, заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю Моекотаксі Буковина в даній справі.

Судом встановлено, що 16.05.2024 позивач звернувся до відповідача із листом вимогою щодо повернення суми 1 027 109 грн грошових коштів, сплачених ТОВ Моекотаксі Буковина в якості оплати вартості послуг, що фактично не були надані.

Факт надіслання означеного листа вимоги відповідачу підтверджується наданою заявником копією опису вкладення до цінного листа, поштової накладної та фіскального чеку відділення поштового зв`язку, а факт його отримання останнім роздруківкою трекінгу поштового відправлення з офіційного вебсайту АТ Укрпошта.

Водночас відповідь ФОП Дутка Є.В. на вказаний лист вимогу в матеріалах справи відсутня.

У постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок про те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

До того ж, за обставин звернення із позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач, зокрема і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі №905/446/22, від 15.09.2023 у справі №916/2359/23 та від 11.12.2023 у справі №904/1934/23).

Крім того, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22 також звернуто увагу на те, що у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

У випадку арешту коштів на рахунках, гроші залишаються у власності боржника і знерухомлюються з метою недопущення виведення грошових коштів з рахунків боржника й уникнення виконання судового рішення у майбутньому, такий захід може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову.

Немає підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки грошові кошти залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір. Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 911/1111/20 та від 21.01.2022 у справі №910/5079/21.

Зважаючи на викладене, суд визнає доведеним факт наявності підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах і належать відповідачу, у межах ціни позову, що складає 1 027 109 грн, відтак, подану представником позивача заяву про забезпечення позову в цій частині належить задоволити.

Що ж стосується посилань заявника на необхідність накладення арешту на все майно, належне ФОП Дутку Є.В., суд зауважує наступне.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22).

При цьому, Верховний Суд неодноразово наголошував (у постановах від 09.12.2020 у справі №910/9400/20, від 21.12.2020 у справі №910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до правових висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22, накладення арешту як на кошти, так і на майно відповідача, причому окремо на те і на інше у повній сумі спору, матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що також суперечить наведеним вимогам закону (частина 4 статті 137 ГПК України) стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Як вбачається із долученого заявником витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на належний відповідачу на праві приватної власності об`єкт нерухомості квартиру АДРЕСА_1 , накладено обтяження у вигляді заборони відчуження (номер запису про обтяження: 54490691), що об`єктивно свідчить про відсутність у ФОП Дутка Є.В. будь-якої можливості реалізувати вищевказане нерухоме майно.

Разом з тим, із доданого заявником витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів вбачається, що власником автомобіля Ford Mustang Mach-E 2021 є ОСОБА_2 , яку позивач не визначає співвідповідачем у даній справі та до якої не заявляє жодних позовних вимог, а відтак, накладення арешту на означене рухоме майно об`єктивно порушуватиме права і законні інтереси особи, що не є учасником спору, та порушуватиме принципи розумності й адекватності заходів забезпечення позову, що підлягають застосуванню судом.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог заявника щодо накладення арешту на все майно, що належить відповідачу в даній справі, у зв`язку із чим у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову в цій частині належить відмовити.

Водночас суд зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суду слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд вважає, що обрані представником позивача заходи забезпечення позову не перешкоджають господарській діяльності відповідача, а також не порушують права інших осіб, а лише запроваджують тимчасові обмеження, існування яких дозволяє створити належні умови для виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

При цьому, суд, з урахуванням приписів статті 141 ГПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність обставин, з якими законодавець пов`язує необхідність застосування зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч. 6 статті 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №915/870/18, суд не зобов`язаний в кожному випадку вживати заходи зустрічного забезпечення, оскільки ч. 1 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Разом з тим, суд зауважує, що виходячи із приписів ч. 4 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України, ухвалення рішення про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не позбавляє заявника звернутись із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подане після застосування судом заходів забезпечення позову.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року в справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття "ефективний засіб", за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії"), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

В ході вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Керуючись ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України

СУД ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Моекотаксі Буковина, м. Чернівці Чернівецької області б/н від 05.06.2024 про забезпечення позову, долучену до матеріалів позовної заяви у справі №907/526/24, задоволити частково.

2. Накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах і належать Фізичній особі підприємцю Дутку Євгенію Володимировичу (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), у межах ціни позову, що складає 1 027 109 грн.

3. В решті вимог, викладених представником Товариства з обмеженою відповідальністю Моекотаксі Буковина, м. Чернівці Чернівецької області у заяві б/н від 05.06.2024 про забезпечення позову, долученій до матеріалів позовної заяви у справі №907/526/24, відмовити.

Стягувачем за даною ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю Моекотаксі Буковина, вул. Достоєвського Федора, будинок 5В, квартира 3, м. Чернівці, Чернівецька область, 58018 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 43585427).

Боржником за даною ухвалою є: Фізична особа підприємець Дутко Євгеній Володимирович, АДРЕСА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

4. Згідно із ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, а саме, з 13.06.2024 та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 13.06.2027.

5. Ухвалу надіслати учасникам спору.

6. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду на підставі ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

7. Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

8. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Ухвалу складено та підписано 13.06.2024.

Суддя Пригара Л.І.