ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2024 р. м. Київ Справа № 911/337/24

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання Д.С.Бабяка, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРИШІВСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ», Київська обл., смт. Баришівка

про стягнення збитків

за участю представників:

від позивача Голоднюк О.Г.

від відповідача не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» № від 22.01.2024 року (вх. №208/24 від 06.02.2024) (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРИШІВСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ» (далі відповідач) про стягнення збитків у розмірі 131204,10 грн.

Ухвалою суду від 20.02.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/337/24 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 01.03.2024 року (вх. №3214/24 від 07.03.2024), в якому відповідач проти позову заперечує та просить залучити до участі у справі в якості третіх осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім того, відповідач подав до суду заперечення б/н від 01.03.2024 року (вх. №3215/24 від 07.03.2024) проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив № від 07.03.2024 (вх. №3320/24 від 11.03.2024)

Ухвалою суду від 12.03.2024 року вирішено розглядати справу №911/337/24 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 02.04.2024 року.

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 28.03.2024 року (4358/24 від 01.04.2024) про приєднання доказів до матеріалів справи.

Також, від відповідача надійшло клопотання б/н від 02.04.2024 року (вх. №4411/24 від 02.04.2024) про виключення із числа доказів у справі №911/337/24 акту виконаних робіт № від 30.07.2021 року.

У судовому засіданні 02.04.2024 року судом задоволено клопотання відповідача б/н від 28.03.2024 року (вх. №4358/24 від 01.04.2024) про приєднання доказів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 30.04.2024 року у задоволенні клопотання відповідача про залучення третіх осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено. Відкладено розгляд заяви відповідача б/н від 02.04.2024 року (вх. №4411/24 від 02.04.2024) про виключення із числа доказів у справі №911/337/24 акту виконаних робіт № від 30.07.2021 року та відкладено підготовче засідання на 30.04.2024 року.

До суду від відповідача надійшла заява б/н від 04.04.2024 року (вх. №5101/24 від 15.04.2024) про залучення до участі у справі третьої особи ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 30.04.2024 року у задоволенні заяви відповідача б/н від 04.04.2024 року (вх. №5101/24 від 15.04.2024) про залучення до участі в якості третьої особи ОСОБА_1 відмовлено; у задоволенні заяви відповідача б/н від 02.04.2024 року (вх. №4411/24 від 02.04.2024) про виключення із числа доказів у справі №911/337/24 акту виконаних робіт № від 30.07.2021 року відмовлено; закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 11.06.2024 року.

До суду від позивача надійшли додаткові пояснення №1 від 17.05.2024 (вх. №6094/24 від 21.05.2024).

До суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи по суті б/н від 04.06.2024 (вх. №6588/24 від 04.06.2024) у зв`язку із участю 11.06.2024 року представника відповідача у судовому засіданні Чорнухинського районного суду Полтавської області у справі №336/5225/18.

Розглянувши у судовому засіданні 11.06.2024 року подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи по суті б/н від 04.06.2024 (вх. №6588/24 від 04.06.2024) суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

У даному випадку судом прийнято до уваги, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є саме неможливість вирішення спору у даному судовому засіданні, а не наявність відповідного клопотання учасника судового процесу. Проте, відповідачем не доведено суду неможливість заміни представника у даній справі, а також, неможливість розгляду справи без участі відповідача на підставі письмових доказів, що містяться у справі. На думку суду, наявних у матеріалах справи доказів достатньо для вирішення спору у даному судовому засіданні.

При цьому, судом враховано, що у судовому засіданні 30.04.2024 року представника відповідача повідомлено про закриття підготовчого провадження у справі №911/337/24 та призначення розгляду справи по суті на 11.06.2024, про що свідчить його підпис у повідомленні про закриття підготовчого провадження, в той час, як судове засідання у справі Чорнухинського районного суду Полтавської області у справі №336/5225/18 призначено до розгляду на 11.06.2024 року ухвалою суду від 14.05.2024 року, тобто, після того, як представник відповідача брав участь у розгляді справи №911/337/24, що свідчить про обізнаність представника відповідача про розгляд по суті справи №911/337/24 саме 11.06.2024 року.

Крім того, судом враховано обмеження встановленими ГПК України процесуальними строками терміну розгляду справи та приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи по суті не підлягає задоволенню судом.

Таким чином, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважного представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 11.06.2024 року позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 11.06.2024 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено позивачем, 04.08.2020 року між ПрАТ «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (за договором страховик) та ОСОБА_2 (за договором страхувальник) укладено Договір страхування наземного транспорту №2174/20-Т/К/06, згідно умов п. 22.1 якого, Страховик бере на себе зобов`язання відшкодувати Страхувальнику (Вигодонабувачу) прямі збитки, як наслідок настання певних подій (страхових ризиків), що наведені у п. 22.2 цього Договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості настання, з урахуванням умов, зазначених в розділі 21 Договору. До страхових ризиків, зокрема, відносяться "Збитки внаслідок ДТП" - будь-яке пошкодження або знищення ТЗ («Audi А3» д.н.з. НОМЕР_1 ), його окремих конструктивних елементів (складових частин) або Додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) (пп. 22.2.2 п. 22.2 Договору).

01.06.2021 року на а/д м. Бровари - с. Калинівка, сталася ДТП за участю автомобіля марки «Audi А3» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , автомобіля марки «RENAULT MASTER» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 . Вказана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водія автомобіля «RENAULT MASTER» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Броварського міськрайонного суду Київської області у справі №361/5737/21 від 29.07.2021.

У зв`язку із зазначеним, згідно рахунку-фактури № від 09.06.2021, наданого ДП «Ауді Цент Віпос», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi А3» д.н.з. НОМЕР_1 склала 261204,10 грн.

З метою визначення розміру вартості відновлювального ремонту, внаслідок ДТП, яка мала місце 01.06.2021, ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» замовлено проведення авттоварознавчого дослідження у ТОВ «ЕАК «Довіра». Відповідно до Звіту ТОВ «ЕАК «Довіра» №18137 від 13.06.2021, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi А3» д.н.з. НОМЕР_1 , складає 263839,54 грн.

16.06.2021, виходячи з чинності страхового захисту, результатів розслідування страхового випадку, ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» надіслано лист СТО ДП «Ауді Цент Віпос» стосовно зарахування коштів з ротаційного фонду (який було створено на базі СТО, та попередньо перераховано гарантійний внесок у розмірі 1000000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних інструкцій, доданих до матеріалів справи) у розмірі 261204,10 грн. на відновлювальний ремонт застрахованого транспортного засобу.

Факт проведення відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi А3» д.н.з. НОМЕР_1 підтверджується Актом виконаних робіт № від 30.07.2021 року, що складений ДП «Ауді Цент Віпос».

Позивачем зазначено, що оскільки, винний у вчиненні вказаної вище ДТП, громадянин ОСОБА_1 , працює експедитором у ТОВ «БАРИШІВСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ», про що зазначено у постанові Броварського міськрайонного суду Київської області у справі №361/5737/21 від 29.07.2021, а також, підтверджується Наказом №03/02-ВТ від 02.03.2021 про закріплення транспортного засобу за працівником компанії ОСОБА_1 та під час ДТП виконував свої трудові обов`язки - ТОВ «БАРИШІВСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ» зобов`язане відшкодувати позивачу шкоду, завдану своїм працівником у розмірі 261204,10 грн.

Таким чином, позивач вважає, що у зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» набуло право вимоги до ТОВ «БАРИШІВСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ», як до роботодавця винної особи у ДТП, що сталася 01.06.2021.

Крім того, позивач зазначає, що на момент ДТП у ТОВ «БАРИШІВСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ», як власника транспортного засобу марки «RENAULT MASTER» д.н.з. НОМЕР_5 , була застрахована обов`язкова цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, та додаткова цивільна відповідальність у Приватному акціонерному товаристві «Страхова Група «ТАС» Поліс № АР/009939366 (далі Поліс).

18.06.2021 з метою досудового врегулювання, в порядку п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем надіслано до ПрАТ «СГ «ТАС» претензію №/р.

Згідно Полісу №АР/009939366, ліміт відповідальності ПрАТ «СГ «ТАС» за шкоду, заподіяну майну, складає 130000,00 грн.

25.08.2021 ПрАТ «СГ «ТАС» перераховано на розрахунковий рахунок ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» грошові кошти у розмірі 130000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №206722.

Враховуючи викладене та положення ст. 1194 Цивільного кодексу України, позивач зазначає, що розмір матеріального збитку, який не відшкодовується ПрАТ «СГ «ТАС» та повинен бути відшкодований ТОВ «БАРИШІВСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ» становить 131204,00 грн., а тому звернувся до суду з даним позовом.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі не є регресом, а є суброгацією, у зв`язку із чим, страховик повинен був повідомити відповідача про перехід до нього права вимоги, яке належало страхувальнику. Необізнаність про необхідність сплати позивачу страхового відшкодування, відсутність звернення про оплату страхових витрат до відповідача, як до особи, що несе відповідальність за шкоду, спричинену її працівником, свідчить про відсутність порушення відповідачем прав позивача. На думку відповідача, позивачем не подано документи, які підтверджують настання страхового випадку, передбачених п. 26.1.6. Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №2174/20-Т/К/06 від 04.08.2020, зокрема, схему місця ДТП (лицьова та оборотна сторона), підписана учасниками та поліцейським, копію Протоколу про адміністративне правопорушення, складеного стосовно водія застрахованого ТЗ або інших учасників ДТП. Проте, такі документи позивачем не надано, що на думку відповідача свідчить про те, що позивачем не підтверджено належним чином настання страхового випадку.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 04.08.2020 року між ПрАТ «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (за договором страховик) та ОСОБА_2 (за договором страхувальник) укладено Договір страхування наземного транспорту №2174/20-Т/К/06 (далі Договір), згідно умов п. 22.1 якого, Страховик бере на себе зобов`язання відшкодувати Страхувальнику (Вигодонабувачу) прямі збитки, які наслідком настання певних подій (страхових ризиків), що наведені у п.22.2 цього Договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості настання, з урахуванням умов, зазначених в розділі 21 Договору. До страхових ризиків, зокрема, відносяться "Збитки внаслідок ДТП" - будь-яке пошкодження або знищення ТЗ («Audi А3» д.н.з. НОМЕР_1 ), його окремих конструктивних елементів (складових частин) або Додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) (пп. 22.2.2 п. 22.2 Договору)

Як передбачено статтею 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в ст. 354 ГК України та ст. 979 ЦК України.

Відповідно до ст. 981 ЦК України та ч. 2 ст. 18 Закону України "Про страхування", договір страхування укладається в письмовій формі, а також, може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Згідно ст. 8 Закону України "Про страхування", страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2021 року на а/д м. Бровари - с. Калинівка, сталася ДТП за участю автомобіля марки «Audi А3» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , автомобіля марки «RENAULT MASTER» д.н.з. НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 .

Вказана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «RENAULT MASTER» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Броварського міськрайонного суду Київської області у справі №361/5737/21 від 29.07.2021.

Відповідно до пп. 22.2.2 п. 22.2 Договору, до страхових ризиків, зокрема, відносяться "Збитки внаслідок ДТП" - будь-яке пошкодження або знищення ТЗ, його окремих конструктивних елементів (складових частин) або Додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник (ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

У зв`язку зі зверненням страхувальника до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу від 01.06.2021 року, останнім визнано вказану ДТП страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування страхувальнику у сумі 261204,10 грн. згідно розрахунку суми страхового відшкодування від 14.06.2021, про що складено страховий акт №006.01169221-1 від 15.06.2021.

Згідно рахунку-фактури № від 09.06.2021 ДП «Ауді Цент Віпос», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi А3» д.н.з. НОМЕР_1 склала 261204,10 грн.

Відповідно до Звіту №18137 від 13.06.2021, зробленого ТОВ «ЕАК «Довіра» на замовлення ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi А3» д.н.з. НОМЕР_1 складає 263839,54 грн.

16.06.2021, за результатами розслідування страхового випадку позивачем надіслано лист на СТО ДП «Ауді Центр Віпос» стосовно зарахування коштів з ротаційного фонду (який було створено на базі СТО, та попередньо перераховано гарантійний внесок у розмірі 1000000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних інструкцій №247 від 11.05.2019 на суму, №301 від 17.05.2019 на суму 200000,00 грн., №27221889 від 14.05.2019 га суму 400000,00 грн., №26547640 від 11.05.2019 на суму 200000,00 грн. та платіжного доручення №301 від 17.05.2019 року на суму 200000,00 грн.) у розмірі 261204,10 грн. на відновлювальний ремонт застрахованого транспортного засобу.

Згідно постанови Броварського міськрайонного суду Київської області у справі №361/5737/21 від 29.07.2021 зазначено, що 01.06.2021, близько 13 години 40 хвилини, на автодорозі м. Бровари - с. Калинівка Броварського району Київської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Renault Master» н.з. НОМЕР_6 , не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Audi АЗ» н.з. НОМЕР_1 , від чого останній зіткнувся з автомобілем марки «Ford Fiesta» н.з. НОМЕР_3 . В результаті.дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, їх водії та інші учасники дорожнього руху не постраждали. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а отже, в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи зазначене, у постанові Броварського міськрайонного суду Київської області у справі №361/5737/21 від 29.07.2021 встановлено, що скоєння ДТП сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 , п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком (ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування").

Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Тобто, у правовідносинах суброгації відбувається лише заміна кредитора: право вимоги передається (переходить) від страхувальника (якого ще називають вигодонабувачем, первісним кредитором, потерпілим) до страховика - нового кредитора, який в подальшому замість страхувальника і буде пред`являти право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Така заміна відбувається на підставі закону, в момент виплати страховиком страхового відшкодування страхувальнику. Тому нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки у таких правовідносинах зберігається те зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування.

Отже, у відносинах суброгації страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні, а особа, яка завдала шкоди, - його боржником. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Під час виплати страховиком страхувальнику страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування відбувається заміна кредитора, і, як наслідок, у страховика виникає право вимоги до відповідальної особи щодо відшкодування йому завданої шкоди у порядку суброгації.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі №910/3165/17, від 12.08.2019 у справі №910/2351/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №910/2603/17.

У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат переходить від потерпілої особи право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем на підставі страхового акта № 006.01169221-1 від 15.06.2021 та виставленого ДП "АУДІ ЦЕНТР ВІПОС" рахунку-фактури № від 09.06.2021 здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 261204,10 грн., шляхом зарахування відповідної суми з рахунку авансового внеску, внесеного ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" на користь ДП "АУДІ ЦЕНТР ВІПОС" відповідно до укладеного між ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" та ДП "АУДІ ЦЕНТР ВІПОС" договору №15072014-СТО від 15.07.2014 про надання послуг з ремонту транспортних засобів, що підтверджується актом виконаних робіт № від 30.07.2021.

Таким чином, здійснивши виплату страхового відшкодування позивач набув право вимоги до особи, винної у завданні збитків.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Оскільки, винний у вчиненні ДТП громадянин ОСОБА_1 , працює експедитором у відповідача, що вказано у постанові Броварського міськрайонного суду Київської області у справі №361/5737/21 від 29.07.2021 та підтверджується Наказом №03/02-ВТ від 02.03.2021 про закріплення транспортного засобу за вказаним працівником і під час ДТП виконував свої трудові обов`язки, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач має право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду в розмірі фактично завданих збитків у сумі 261204,10 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №911/2589/17 зазначено, що на підставі ст. 1172 ЦК України особою, відповідальною за завдану під час ДТП шкоду може бути, у тому числі, і роботодавець винної у ДТП особи, у разі якщо вказана шкода була завдана таким працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

При цьому, судом враховано, що на момент ДТП у відповідача, як власника транспортного засобу марки «RENAULT MASTER» д.н.з. НОМЕР_5 була застрахована обов`язкова цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, та додаткова цивільна відповідальність в Приватному акціонерному товаристві «Страхова Група «ТАС» Поліс №АР/009939366.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

18.06.2021 позивачем на адресу ПрАТ «СГ «ТАС» надіслано претензію №/р. Згідно Полісу №АР/009939366 ліміт відповідальності ПрАТ «СГ «ТАС» за шкоду, заподіяну майну, складає 130000,00 грн. ПрАТ «СГ «ТАС» 25.08.2021 перераховано на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти у розмірі 130000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №206722.

Згідно ст. 1194 ЦК України, у разі недостатності страхового відшкодування, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

За таких обставин, розмір матеріального збитку, який повинен бути відшкодований відповідачем, складає 131204,00 грн.

Враховуючи встановлені факти та вимоги правових норм, за наслідками розгляду спору, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із доведеністю в сукупності наданих позивачем та отриманих судом доказів та встановлених судом фактичних обставин. Відповідачем під час розгляду справи не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно заперечень відповідача щодо не надсилання позивачем повідомлення про сплату страхового відшкодування суд зазначає наступне.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.08.2018 року у справі №227/3573/16-4 зроблено висновок про необхідність стягнення страхового відшкодування незважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15, та постановах Верховного Суду від 21.08.2018 року у справі №227/3573/16-ц, від 30.08.2018 року у справі №732/865/16-к, від 24.04.2019 у справі №643/19957/15-ц.

Щодо заперечень відповідача стосовно відсутності належних доказів, що підтверджують розмір фактично завданих позивачу збитків, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 19.08.2018 у справі №753/21177/16-ц дійшов висновку, що у разі вирішення питання про відшкодування реальних збитків, належними доказами можуть бути платіжні документи та інші документи, які підтверджують факт понесення таких витрат і пов`язаність таких витрат з усуненням заподіяної шкоди.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №911/482/17.

Так, до матеріалів справи додано копію Договору №15072014-СТО від 15.07.2014 про надання послуг з ремонту транспортних засобів, укладеного між позивачем та ДП «Ауді Центр Віпос» та додаткових угод №1 від 19.03.2019, №2 від 10.05.2019, №3 від 16.03.2020, №4 від 16.03.2022, до Договору. Зокрема, згідно Додаткової угоди №1 від 19.03.2019, замовник перераховує на розрахунковий рахунок виконавця гарантійний внесок у розмірі 1000000,00 грн. у якості ротаційного фонду, наявністю якого забезпечується оплата в майбутньому страхових відшкодувань страхувальника за умови здійснення ними відновлювального ремонту застрахованих для замовника автомобілів на СТО виконавця, рахунку-фактури № від 09.06.2021 на суму 261204,10 грн., платіжних інструкцій №247 від 11.05.2019 на суму, №301 від 17.05.2019 на суму 200000,00 грн., №27221889 від 14.05.2019 га суму 400000,00 грн., №26547640 від 11.05.2019 на суму 200000,00 грн. та платіжного доручення №301 від 17.05.2019 року на суму 200000,00 грн., акту виконаних робіт № від 30.07.2021, Звіту №18137 від 13.06.2021 зробленого ТОВ «ЕАК «Довіра» на замовлення ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» згідно якого, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi А3» д.н.з. НОМЕР_1 складає 263839,54 грн.

При цьому, суд зазначає, що згідно умов п. 27.10 Договору добровільного страхування наземного транспорту № 2174/20-Т/К/06 від 04.08.2020, при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається Страховиком шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (Кошторису збитків), в який включається вартість конструктивних елементів (складових частин), обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, з врахуванням умов, зазначених в п.17,3 цього Договору, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається Страховиком виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на підставі рахунків з СТО (згідно з умовами п.п.17.1, 17.2 Договору).

Крім того, до матеріалів справи додано лист ДП «Ауді Центр Віпос» від 14.05.2024 у відповідь на адвокатські запити позивача від 02.04.2024 та 30.04.2024, згідно якого зазначено, що ДП «Ауді Центр Віпос» здійснювались ремонтні роботи транспортного засобу «Audi A3» д.н.з. НОМЕР_1 (номер кузова НОМЕР_7 ) на суму 261204,10 грн., що підтверджується підписаним актом виконаних робіт № від 30.07.2021, платник ремонту ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

Також, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що наявний в матеріалах справи акт виконаних робіт № від 30.07.2021 не містить підпису Романюк Х.І., оскільки, це жодним чином не впливає на факт встановленого обов`язку виплати страхового відшкодування, тоді як рахунок-фактура та акт виконаних робіт це документи, які визначають розмір відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Audi А3», д.н.з. НОМЕР_1 .

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Верховний Суд звертає увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц).

У зв`язку з цим, господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15).

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.01.2020 у справі № 916/556/19, від 22.10.2020 у справі № 910/18279/19).

Суд звертає увагу, що позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

З врахуванням наведеного, суд вважає слушними доводи відповідача щодо виникнення між сторонами відносин саме суброгації, а посилання позивача на правові норми, які регулюють відносини регресу необґрунтованими.

Посилання позивача у позовній заяві на норми, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки суд при вирішенні справи враховує підставу (обґрунтування) позовних вимог.

Враховуючи встановлені судом при вирішенні даного спору обставини, суд зазначає, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.

Усі інші твердження та заперечення відповідача розглянуті та досліджені судом, однак вони не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРИШІВСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ» про стягнення збитків задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРИШІВСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ» (07501, Київська обл., Броварський р-н, смт. Баришівка, вул. Торф`яна, 11, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, б. 154, ) 131204 (сто тридцять одну тисячу двісті чотири) грн. 10 коп. збитків та 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 17.06.2024.

Суддя Д.Г. Заєць