ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2024 Справа № 914/183/24

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал"

до відповідача Державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій"

про стягнення 846976,23 грн

за участю представників:

від позивача Сорока Д.М.

від відповідача не з`явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Львівським міським комунальним підприємством "Львівводоканал" до відповідача Державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" про стягнення 846976,23 грн, з яких 771241,23 грн - основний борг, 27761,68 грн - пеня, 31422,92 грн - інфляційні втрати та 16550,40 грн - 3% річних.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечили, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд встановив таке.

11.02.2010 між ЛМКП «Львівводоканал» (надалі - Львівводоканал) та ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій» (надалі - абонент) укладено договір №300073 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі, відповідно до пункту 1.1. якого Львівводоканал надає послуги у забезпеченні питною водою та прийманні стічних вод, а абонент користується послугами, здійснює забір води з водопроводу, скид стічних вод у каналізацію і сплачує вартість наданих послуг на умовах, які визначені договором та чинним законодавством України, зокрема: Законом України "Про питну воду і питне водопостачання", "Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України", "Правилами технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення" "Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації, міст і селищ України", "Правилами приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації Львова".

Згідно з пунктом 3.5. договору, оплата за послуги водопостачання та водовідведення (в межах встановлених лімітів водоспоживання і якісних та кількісних показників стічних вод) проводиться абонентом відповідно до діючих тарифів шляхом перерахування на рахунок Львівводоканалу коштів до 25 числа поточного місяця. При цьому у першу чергу погашається заборгованість абонента. Оплата за послуги водопостачання та водовідведення може здійснюватись шляхом проведення передоплати.

Як стверджує позивач, відповідач не дотримувався умов договору та не сплачував кошти за надані ЛМКП «Львівводоканал» послуги водопостачання та водовідведення в повному об`ємі, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 771241,23 грн за період з липня 2022 року по грудень 2023 року.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що у разі повної або часткової несплати вартості наданих послуг, абоненту на несплачену суму, починаючи з 20 числа наступного за звітним місяцем, за кожен день прострочення нараховується пеня в розмірі 0,1%.

На підставі пункту 4.2. позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 27761,68 грн за період з 20.07.2023 по 15.01.2024.

Крім того, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач, керуючись статтею 625 Цивільного кодексу України, нарахував відповідачу 31422,92 грн - інфляційних втрат та 16550,40 грн - 3% річних за період з 25.08.2022 по 15.01.2024.

Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся з позовною заявою до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 846976,23 грн, з яких 771241,23 грн - основний борг, 27761,68 грн - пеня, 31422,92 грн - інфляційні втрати та 16550,40 грн - 3% річних.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку позов задовольнити частково з огляду на таке.

Згідно із частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 90 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 статті 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, 11.02.2010 між ЛМКП «Львівводоканал» (надалі - Львівводоканал) та ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій» (надалі - абонент) було укладено договір №300073 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі, відповідно до пункту 1.1. якого Львівводоканал надає послуги у забезпеченні питною водою та прийманні стічних вод, а абонент користується послугами, здійснює забір води з водопроводу, скид стічних вод у каналізацію і сплачує вартість наданих послуг на умовах, які визначені договором та чинним законодавством України, зокрема: Законом України "Про питну воду і питне водопостачання", "Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України", "Правилами технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення" "Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації, міст і селищ України", "Правилами приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації Львова".

Згідно з пунктами 5.1. та 5.2. договору, договір укладається терміном на один рік. Договір вважається переукладеним на новий термін на тих самих умовах, якщо за один місяць до його припинення жодна із сторін не заявить про закінчення його дії.

В матеріалах справи відсутні докази того, що будь-яка із сторін за один місяць до припинення дії договору зверталася до іншої сторони із заявою про припинення дії договору. Отже як вбачається із матеріалів справи вищевказаний договір є діючим.

Позивач до матеріалів справи долучив виставлені відповідачу рахунки за період з липня 2022 року по грудень 2023 року. Як зазначив позивач заборгованість відповідача за вказаний період становить 771241,23 грн.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже як вбачається із матеріалів справи, заборгованість відповідача за період з липня 2022 року по грудень 2023 року за вищевказаним договором становить 771241,23 грн. В матеріалах справи відсутні докази погашення вказаної заборгованості. Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Згідно із статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За умовами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності із статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено судом, пунктом 4.2. договору передбачено, що у разі повної або часткової несплати вартості наданих послуг, абоненту на несплачену суму, починаючи з 20 числа наступного за звітним місяцем, за кожен день прострочення нараховується пеня в розмірі 0,1%.

Однак, відповідно до статей 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається із матеріалів справи та розрахунку позовних вимог, позивачем не враховано положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", оскільки нарахування пені здійснено виходячи з того, що розмір пені становить 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Судом було здійснено перерахунок пені за період з 20.07.2023 по 15.01.2024, виходячи з того, що відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до здійсненого перерахунку розмір пені за період з 20.07.2023 по 15.01.2024 становить 26406,05 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 31422,92 грн інфляційних втрат та 16550,40 грн 3% річних, є обґрунтовані, з огляду на що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку позов задовольнити частково. Зокрема суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 771241,23 грн - основного боргу, 26406,05 грн - пені, 31422,92 грн - інфляційних втрат та 16550,40 грн - 3% річних.

Позивачем при поданні позовної заяви до Господарського суду Львівської області було сплачено судовий збір в розмірі 12704,65 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1531 від 16.01.2024.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 12684,31 грн, оскільки позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" (79040, місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 222, ідентифікаційний код 08006864) на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" (79017, місто Львів, вулиця Зелена, будинок 64, ідентифікаційний код 03348471) 771241,23 грн основного боргу, 26406,05 грн пені, 31422,92 грн інфляційних втрат, 16550,40 грн 3% річних та 12684,31 грн витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили, відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у відповідності до Глави 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 11.06.2024.

Суддя Петрашко М.М.