ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2024 р. Справа№ 910/4810/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Демидової А.М.

Руденко М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шипки Олександра Івановича на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/4810/22 (суддя Привалов А.І., повний текст складено - 15.01.2024) за позовом Фізичної особи-підприємця Шипки Олександра Івановича до 1) Головного управління ДПС у місті Києві; 2) Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди в сумі 70000,00 грн

ВСТАНОВИВ наступне.

Фізична особа-підприємець Шипка Олександр Іванович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до 1) Головного управління ДПС у місті Києві; 2) Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди в сумі 70000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на завдання йому моральної шкоди неправомірними діями посадових осіб податкової служби, неправомірність дій яких встановлена рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2021 у справі № 826/10151/18.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/4810/22 у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи наведене рішення суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем обставин завдання йому моральної шкоди діями посадових осіб податкової служби.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на надання позивачем належних доказів на підтвердження обставин завдання йому моральної шкоди (заяви свідків), а також посилається на те, що місцевий господарський суд, відхиливши висновок експерта, не призначив додаткової або повторної експертизи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Шипки Олександра Івановича на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/4810/22; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Перший відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення її вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Шипка Олександр Іванович з 13.12.2016 був зареєстрований Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією як фізична особа-підприємець та з 01.01.2017 перебував на обліку у Державній податковій інспекції у Святошинському районі міста Києва на спрощеній системі оподаткування 3 групи.

Листом від 28.02.2018 № 2070/БОРГ/26-57-13-02-15 ДПІ у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві повідомила позивача, що станом на 01.02.2018 (протягом двох послідовних кварталів) останній має податковий борг по сплаті та перерахуванню до бюджету податків і зборів. Станом на 20.03.2018 податковий борг буде збільшено у зв`язку з автоматичним нарахуванням авансових платежів (при умові перебування на 1, 2 групі єдиного податку).

Так, 15.07.2017 ФОП Шипкою Олександром Івановичем було подано до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за півріччя 2017 року, у якій визначено до сплати суму єдиного податку в розмірі 4818,90 грн.

Згідно платіжного доручення від 11.08.2017 № 6, ФОП Шипкою О.І. на казначейський рахунок перераховано 4818,90 грн. У призначенні платежу вказано: ", єдиний податок 3 групи - 5 % за 2 кв. 2016 року, нараховано та сплачено повністю; термін сплати 20.08.2017".

Згідно платіжного доручення від 30.08.2017 № 9 ФОП Шипкою О.І. на казначейський рахунок перераховано 2000,00 грн. У призначенні платежу вказано: ", єдиний податок 3 групи - 5 % за 3 кв. 2017 року, нараховано та сплачено повністю; термін сплати 20.11.2017".

25.10.2017 ФОП Шипкою О.І. було подано до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за три квартали 2017 року, у якій визначено до сплати суму єдиного податку в розмірі 6975,00 грн.

Згідно платіжного доручення від 15.11.2017 № 14 ФОП Шипкою О.І. на казначейський рахунок перераховано 4975,00 грн. У призначенні платежу вказано: ", єдиний податок 3 групи - 5 % за 3 кв. 2017 року, нараховано та сплачено повністю; термін сплати 20.11.2017".

25.01.2018 ФОП Шипкою О.І. було подано до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2017 рік, у якій визначено до сплати суму єдиного податку в розмірі 7187,10 грн.

Згідно квитанції від 14.02.2018 № П6059 ФОП Шипкою О.І. на казначейський рахунок перераховано 7187,10 грн. У призначенні платежу вказано: ", єдиний податок за 4 кв. 2017 року".

Виявивши, що у платіжних дорученнях у призначенні платежу ФОП Шипка Олександр Іванович помилково зазначив ідентифікаційний номер ФОП Шипки О.І. , останні 28.03.2018 звернулись до контролюючого органу з заявами про здійснення зарахування сплачених сум податку на рахунок ФОП Шипки О.І .

Рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 30.03.2018 № 1028/26-15-13-02-26/ анульовано реєстрацію платника єдиного податку Шипки О.І. через наявність протягом двох послідовних кварталів відповідно до абзацу восьмого підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України.

13.04.2018 Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкову вимогу №70381-17, згідно якої станом на 12.04.2018 сума податкового боргу з єдиного податку становить 9893,80 грн.

Не погодившись з вимогою, позивач оскаржив останню в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 16.05.2018 № 6989/Ш/99-99-17-04-14 повідомлено ФОП Шипку О.І. про відсутність предмета оскарження, оскільки податковий борг, який зазначений в податковій вимозі Головного управління ДФС у м. Києві від 13.04.2018 № 70381-17, відсутній, така вимога відповідно до підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України вважається відкликаною, а рішення про опис майна в податкову заставу від 13.04.2018 № 70381-17 таким, що втратило юридичну силу.

У вказаному рішенні Державна фіскальна служба України зазначила, що за даними інформаційної системи "Податковий блок" станом на 14.05.2018 податковий борг у ФОП Шипки О.І. відсутній через проведення інвентаризації карток платника податків з єдиного податку з фізичних осіб.

В подальшому, позивач в адміністративному порядку оскаржив рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку № 1028/26-15-13-02-26/ , проте рішенням Державної фіскальної служби України від 06.06.2018 № 8136/Ш/99-99-13-01-02-14 скаргу ФОП Шипки О.І. залишено без задоволення, а рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 30.03.2018 № 1028/26-15-13-02-26/ про виключення з реєстру платника єдиного податку - без змін.

Вважаючи, що у відповідача не було правових підстав для виключення позивача з реєстру платника єдиного податку,

Фізична особа-підприємець Шипка О.І. звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просив суд:

- визнати недійсним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 30.03.2018 № 1028/26-15-13-02-26/ про виключення ФОП Шипки О.І. з реєстру платників єдиного податку;

- зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві вчинити дії щодо відновлення реєстрації ФОП Шипки О.І. як платника єдиного податку з 01.04.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2021 у справі №826/10151/18 адміністративний позов фізичної особи-підприємця Шипки О.І. задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 30.03.2018 № 1028/26-15-13-02-26/. Зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві поновити реєстрацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця Шипки О.І. в реєстрі платників єдиного податку. Стягнуто витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою від 02.03.2023 Шостий апеляційний адміністративний суд визнав недоведеними Головним управлінням ДФС у м. Києві обставини поважності пропуску строку на апеляційне оскарження та відмовив скаржнику у відкритті апеляційного провадження на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2021 у справі №826/10151/18.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, зокрема моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1). Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2).

За змістом частин 3, 4 статті 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині 2 зазначеної статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, за змістом наведеної норми зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає лише за умови, що ця шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Водночас до встановлених законом випадків відшкодування моральної шкоди незалежно від вини відноситься випадок її заподіяння внаслідок, зокрема, неправомірних дій органів державної влади або органів місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК) або дій їх посадових чи службових осіб (стаття 1174 ЦК).

Разом із тим, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач має довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

За змістом частини 4 статті 23 ЦК при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За усталеною судовою практикою під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності такої шкоди, перенесених моральних страждань та переживань, а також того, що стан психологічного здоров`я позивача знаходиться в будь-якому причинно-наслідковому зв`язку з діями першого відповідача.

Сам лише факт порушення прав позивача, за висновками суду, не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Стосовно висновку комплексної судової психологічної експертизи №29402/22-61 від 16.10.2022, слід зазначити наступне.

Так, суд першої інстанції з метою визначення розміру завданої позивачу моральної шкоди та характеру і обсягу душевних і психічних страждань, їх тривалості, за клопотанням позивача призначив у справі судову психологічну експертизу, проведення якої доручив Київському науково-дослідному інститут судових експертиз.

За результатами проведення комплексної судової психологічної експертизи складено висновок №29402/22-61 від 16.10.2022, відповідно до якого судові експерти дійшли таких висновків:

1. Ситуація, що пов`язана з незаконним рішенням №1028/26-15-13-02- 26/ від 30.03.2018 за підписом начальника ГУ ДФС у м. Києві щодо виключення Фізичної особи-підприємця Шипки О.І. з Реєстру платників єдиного податку та подальші дії і бездіяльність службових та посадових осіб ГУ ДФС у м. Києві, була для нього психотравмувальною.

2. Ситуація, що досліджується у справі, завдала значного психотравмувальпого впливу на особистість Шипці О.І. і призвела до виникнення тимчасових проблем у деяких основних сферах його життєдіяльності.

3. Шипки О.І. спричинені страждання (моральна шкода) за умов ситуації (незаконного виключення фізичної особи-підприємця з Реєстру платників єдиного податку рішенням №1028/26-15-13-02- 26/ від 30.03.2018 за підписом начальника ГУ ДФС у м. Києві) та подальших дій і бездіяльності службових та посадових осіб ГУ ДФС у м. Києві, що досліджується у справі.

4. Орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) становить 13,5 мінімальних заробітних плат, що установлені на момент розгляду справи судом.

Відповідно до статті 104 ГПК України висновок експерта не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 ГПК.

Стаття 86 цього Кодексу містить положення про те, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів вважає правомірними посилання суду першої інстанції на те, що вказаний висновок не містить опису конкретних ситуацій, які виникли у житті позивача після 30.03.2018 та тривали на протязі майже п`яти років, у зв`язку з неправомірними діями першого відповідача, і мали негативні наслідки, як на життя Шипки Олександра Івановича , так і на його господарську діяльність.

Стосовно посилань скаржника на заяви свідків, як на докази завдання йому моральної шкоди, то колегія суддів зазначає, що згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, вказані заяви свідків не можуть підтвердити обставин того, що внаслідок дій першого відповідача позивачу завдано страждань, які призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про не доведення позивачем завдання йому першим відповідачем моральної шкоди.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ґрунтується на встановлених обставинах і оцінених доказах та повністю узгоджується з приписами чинного законодавства, а тому відповідно підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за їх подання покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/4810/22 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 10.06.2024 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді А.М. Демидова

М.А. Руденко