РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.06.2024Справа № 910/3911/24

За позовом Фізичної особи-підприємця Марченко Наталії Вікторівни (м. Київ)

до ОСОБА_1 (м. Київ)

про стягнення 64 462,27 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Марченко Наталія Вікторівна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 64 462,27 грн, з яких: 61 236,40 грн заборгованості по орендній платі за договором суборенди нежитлових приміщень №02/07/2027 від 01.07.2021, 1 985,34 грн інфляційних втрат та 1 240,53 грн 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2024 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк і спосіб усунення виявлених недоліків.

10.04.2024 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2024 відкрито провадження у справі №910/3911/24, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.

Копія цієї ухвали була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, проте відповідний поштовий конверт було повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення отримувачу.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст. 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 цього Закону).

Таким чином, відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Проте відповідач у встановлений строк відзиву на позовну заяву не подав; будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від відповідача не надходило.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України передбачено, що в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, проте правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. При цьому з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням воєнного стану на території України), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2021 між позивачем, як Орендодавцем, та відповідачем, як Суборендарем, було укладено договір суборенди нежитлових приміщень №02/07/2021 (далі - Договір), за умовами п. п. 1.1., 1.2. якого відповідно до цього Договору та дозволу розпорядника приміщення (лист від 22.06.21р.) Орендодавець передає, а Суборендар приймає у строкове господарське відання та платне користування нерухоме майно - нежитлове приміщення (надалі - Об`єкт суборенди) для організації роботи магазину по продажу непродовольчих товарів. Нежитлове приміщення, що передається Орендодавцем Суборендарю, розташовано в будівлі за адресою: 03049, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 18/2 та має загальну площу 152,3 м. кв. Вартість орендованого майна складає 6 935 000,0 грн.

Пунктами 2.1. - 2.4. Договору встановлено, що прийом-передача Об`єкта суборенди у користування (господарське відання) Суборендаря здійснюється після підписання цього Договору. Прийом-передача Об`єкта суборенди здійснюється двосторонньою комісією, що складається з представників Сторін за актом (Додаток №1). Техніко-санітарний стан Об`єкта суборенди, експлуатаційні характеристики (наявність та стан устаткування, технологічного обладнання), місця загального користування за необхідністю вказуються Сторонами у акті прийому-передачі орендованого майна. Сторони повинні призначити своїх представників у двосторонню комісію. Об`єкт суборенди повинен бути переданий Орендодавцем та прийнятий Суборендарем протягом 3-х днів з моменту підписання договору та проведення платежів. В момент підписання акту прийому - передачі Орендодавець передає Суборендарю ключі від Об`єкту суборенди після чого персоналу Суборендаря має бути забезпечений безперешкодний доступ у Об`єкт суборенди протягом строку дії Договору.

Відповідно до п. п. 3.2. - 3.3. Договору підставою внесення орендних платежів є рахунки-фактури Орендодавця та складений Сторонами відповідний акт, що фіксують факт та обсяги наданих Орендодавцем послуг (виконаних робіт) за цим Договором. Орендні платежі вносяться авансом за наступний місяць до 5-го числа кожного місяця шляхом перерахування грошових коштів в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок Орендодавця або шляхом передачі грошових коштів Орендодавцю під розписку. При необхідності Сторони можуть складати акти звірки. Розмір місячної орендної плати встановлюється 40 000,00 грн. Орендна плата по договору проводиться в національній валюті України. Розмір орендної плати може бути змінений шляхом підписання Сторонами додаткових угод до цього Договору.

Витрати по забезпеченню Об`єкта суборенди протягом дії Договору, необхідними комунальними послугами які включають у себе: витрати на електроенергію, теплову енергію, воду та каналізацію, телефонний зв`язок, утримання пожежної сигналізації, вивіз сміття, дезінсекцію, земельний податок тощо відшкодовуються Суборендарем. Кошти за отримані комунальні послуги які включають у себе: витрати на електроенергію, теплову енергію, воду та каналізацію, телефонний зв`язок, утримання пожежної сигналізації, вивіз сміття, дезінсекцію, земельний податок тощо Суборендарем перераховуються на рахунок Орендодавця (п. 3.4. Договору).

Згідно з п. п. 3.5., 3.6. Договору сторона, яка отримала акт звірки орендних платежів за цим Договором повинна підписати його та надіслати іншій Стороні у 3-денннй строк у письмовому вигляді. Порушення цього терміну або ухилення від підписання даного акту визнається як факт визнання Стороною, що отримала акт звірки, зазначених у акті даних. Орендна плата сплачується Суборендарем з моменту прийняття Об`єкту суборенди і до дня фактичного повернення Орендодавцю на підставі Акту прийому-передачі.

Термін дії Договору встановлюється з 01.07.2021 по 30.06.2024 та може бути продовжений за взаємною згодою Сторін. З 1 січня 2022 року Сторони можуть переглянути умови орендної плати, але вона не може бути меншою ніж встановленою у п.п.3.2.1. Договору. У разі продовження користуванням Об`єктом суборенди після закінчення строку Договору, він вважається поновленим на невизначений строк і кожна із сторін має право в будь-який час відмовитись від Договору, попередивши про це другу за два місяці. Умови цього Договору зберігають силу протягом усього строку його дії (п. п. 6.1., 6.2. Договору).

01.07.2021 між сторонами було укладено акт приймання-передачі об`єкта оренди за Договором, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв Об`єкт суборенди в користування.

Як зазначає позивач, він свої зобов`язання за укладеним правочином виконував належним чином та у повному обсязі, протягом строку дії Договору відповідач безперешкодно користувався орендованим приміщенням. Однак, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань в частині своєчасної сплати витрат по забезпеченню об`єкта суборенди необхідними комунальними послугами 01.05.2023 Договір було розірвано достроково.

15.04.2023 сторони підписали акт приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення за Договором.

Також 15.04.2023 між сторонами було підписано акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого сума заборгованості відповідача за договором становить 96 236,40 грн.

Вказаним актом було погоджено графік сплати існуючої заборгованості, відповідно до якого вся сума боргу мала бути сплачена до 31.08.2023.

Натомість, відповідачем було сплачено лише 35 000,00 грн, внаслідок чого залишок заборгованості на даний час складає 61 236,40 грн.

07.02.2024 позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою про сплату заборгованості, яка останнім залишена без відповіді та задоволення.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України ).

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом (ч. 6 ст. 289 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 774 ЦК України встановлено, що передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідач доказів сплати заборгованості за Договором або відсутності в нього обов`язку з такої сплати суду не надав.

Крім суми основного боргу, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача також 1 985,34 грн інфляційних втрат та 1 240,53 грн 3 % річних.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат, суд встановив їх правильність, арифметичну вірність та відповідність визначених періодів нарахування погодженому сторонами в акті звірки взаєморозрахунків від 15.04.2023 графіку платежів.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, доводів і тверджень позивача у встановленому законом порядку не спростував.

Частиною 3 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з ч. 2 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Марченко Наталії Вікторівни ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 61 236 (шістдесят одну тисячу двісті тридцять шість) грн 40 коп. заборгованості, 1 985 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн 34 коп. інфляційних втрат, 1 240 (одну тисячу двісті сорок) грн 53 коп. 3% річних та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко