ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2024м. ДніпроСправа № 904/1470/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Колісника І.І.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Казарян Ніни Сергіївни, с. Мильці Полтавського району Полтавської області

до Фізичної особи-підприємця Казанцева Ігоря Олександровича, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 126 289,82 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Казарян Ніна Сергіївна звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Казанцева Ігоря Олександровича 126289,82 грн, з яких: 107847,00 грн основний борг, 6277,40 грн інфляційні втрати, 4039,96 грн 3% річних, 8125,46 грн проценти за користування чужими грошовими коштами.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн позивачка просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо поставки товару (дизельного генератора Kraftwele SDG9800S ATS (9,8 кВт) за попередньо отриманою оплатою в сумі 107847,00 грн, яку відповідач на вимогу позивачки не повернув.

Ухвалою суд від 08.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами; відповідачу для подання відзиву на позов встановлено 15-тиденний строк з дня вручення цієї ухвали.

Відповідно до рекомендованого поштового повідомлення ухвала суду від 08.04.2024 отримана відповідачем 16.04.2024.

Отже, відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та можливість подання до суду заяв по суті справи, однак своїм правом на подання відзиву не скористався.

Згідно з частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За викладених обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідач виставив позивачці рахунок № INV-0001 від 06.12.2022 на суму 107847,00 грн на оплату товару дизельного генератора Kraftwele SDG9800S ATS (9,8 кВт) у кількості 1 шт (а.с. 8).

Зазначений рахунок позивачка оплатила повністю, що підтверджується копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" № #0.0..1 від 06.12.2022 на суму 107847,00 грн (а.с. 10).

Відповідач поставку вказаного у рахунку товару протягом розумного строку не здійснив, у зв`язку з чим позивачкою 16.11.2023 на адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1 , а також на адресу, яку відповідач указав у своєму рахунку на оплату: 01034, м. Київ, вул. Рейтарська, буд. 37, оф. 12, направлено вимогу № 1 від 16.11.2023 (поштові відправлення № 665, №657) про повернення сплачених грошових коштів протягом 10-ти днів з дати отримання вимоги (а.с. 11 - 13).

Вимога, направлена відповідачу на адресу: 01034, м. Київ, вул. Рейтарська, буд. 37, оф. 12, повернута позивачці 02.12.2023 за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується даними оператора поштового зв`язку щодо відстеження поштового відправлення № 657 (а.с. 14-15).

Вимога, направлена відповідачу на адресу: АДРЕСА_1 , також повернута позивачці 04.12.2023 за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується даними оператора поштового зв`язку щодо відстеження поштового відправлення № 665 (а.с. 16-17).

У позові позивачка зазначає про те, що вимога про повернення сплачених за товар коштів вперше була пред`явлена відповідачу 19.12.2022, на підтвердження чого вона посилається на електронне листування її чоловіка з відповідачем у месенджері Viber, скріншоти якого надано до матеріалів справи. Тому, з посиланням на приписи частини другої статті 530 Цивільного кодексу України позивачка вважає, що повернення коштів у зв`язку з непоставкою оплаченого товару мало бути здійснено відповідачем не пізніше 26.12.2022. Відтак, зазначене грошове зобов`язання, на її думку, є простроченим з 27.12.2022.

Відповідач коштів у сумі 107847,00 грн позивачці не повернув, що й стало причиною виникнення спору.

Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з попередньою оплатою позивачкою товару та виконанням/невиконанням відповідачем обов`язку щодо його поставки.

За частинами першою, четвертою статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частин першої, третьої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України).

Частинами першою, другою статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

З огляду на наявні у матеріалах справи докази між позивачкою та відповідачем виникли правовідносини за договором поставки товару, укладеним у спрощений спосіб.

Відповідно до частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положення аналогічного змісту викладені в частині першій статті 712 Цивільного кодексу України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Отже, за змістом указаних правових норм зобов`язанню покупця з оплати товару передує зобов`язання постачальника передати (поставити) другій стороні товар у зумовлені строки.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору поставки у спрощений спосіб сторони погодили його предмет поставку дизельного генератора Kraftwele SDG9800S ATS (9,8 кВт) у кількості 1 шт, ціну товару 107847,00 грн. З огляду на відсутність у наданих до суду доказах, що підтверджують укладення договору, посилання на строк дії договору, суд доходить висновку про його безстроковість.

За приписом частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 Цивільного Кодексу України).

За обставинами справи повна оплата товару здійснена позивачем до його отримання, строк поставки товару сторонами погоджено не було.

Частиною першою статті 538 Цивільного кодексу України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

За приписом частини другої цієї законодавчої норми при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Системний аналіз положень частини першої статті 712, частини другої статті 538 Цивільного Кодексу України дає підстави для висновку, що постачальник (відповідач), який отримав від покупця (позивача) суму попередньої оплати за товар, повинен був виконати своє зобов`язання з поставки товару одночасно з отриманням коштів, а саме 06.12.2022.

Докази поставки товару у матеріалах справи відсутні. Строк поставки товару є таким, що настав.

Відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 08.02.2019 у справі № 909/524/18.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі формі позову (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.11.2011 у справі № 3-127гс11).

Тобто, зобов`язання з повернення відповідачем грошових коштів (грошове зобов`язання відповідача) залежить від волі позивача - платника коштів і виникає за наслідком його вимоги про їх повернення.

За приписами частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

При цьому днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення (п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Для визначення строку виконання відповідачем зобов`язання з повернення грошових коштів у сумі 107847,00 грн, суд приймає поштову вимогу позивачки № 1 від 16.11.2023, яка була надіслана нею на офіційну поштову адресу відповідача 16.11.2023 з описом вкладення у цінний лист (поштове відправлення № 665) та повернута відправнику оператором поштового зв`язку за закінченням терміну зберігання 04.12.2023.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене та з урахуванням положень статей 253, 254 Цивільного кодексу України щодо початку й закінчення перебігу строків відповідач мав повернути позивачу грошові кошти не пізніше 11.12.2023. Отже, строк повернення відповідачем попередньої оплати є таким, що настав.

За змістом положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

На момент розгляду справи докази повернення позивачу попередньої оплати в сумі 107847,00 грн відсутні.

З огляду на викладене вимога позивачки в частині стягнення з відповідача грошових коштів у вказаній сумі визнається судом законною та обґрунтованою.

Твердження позивачки про виникнення у відповідача обов`язку повернення грошових коштів не пізніше 26.12.2022, з урахуванням електронного листування її чоловіка з відповідачем у месенджері Viber, суд не приймає з огляду на таке.

Щодо вказаного електронного листування слід зазначити, що повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами в месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності й допустимості таких доказів, а також обсягу обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21.

Отже, скріншоти листування у застосунку-месенджері можуть бути паперовою копією відповідного електронного доказу.

Проте, зазначене електронне листування без можливості суду встановити його авторів не може вважатися належним і допустимим доказом звернення позивачки до відповідача з вимогою про повернення коштів у порядку частини другої статті 530 Цивільного кодексу України та виникнення у відповідача грошових зобов`язань у сумі 107847,00 грн з 27.12.2022.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних у сумі 4039,96 грн та інфляційних втрат у сумі 6277,40 грн, судом до уваги береться наступне.

За змістом статей 524, 533 - 535 та 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, що визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем до стягнення 3% річних розраховані за період з 27.12.2022 до 26.03.2024 із заборгованості в сумі 107847,00 грн.

За наслідком здійсненого судом перерахунку 3% річних із указаної заборгованості за період з 12.12.2023 по 26.03.2024 буде становити 937,52 грн.

З урахуванням викладеного 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, підлягають зменшенню на 3102,44 грн (4039,96 937,52 = 3102,44).

Щодо інфляційних втрат суд зазначає таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

За текстом позову заявлені до стягнення інфляційні втрати в сумі 6277,40 грн заявлені й розраховані із заборгованості у сумі 107847,00 грн за період з 27.12.2022 до 09.03.2024 з урахуванням офіційного індексу інфляції: січень 2023 року 100,80% лютий 2023 року 100,70%; березень 2023 року 101,50%; квітень 2023 року 100,20%, травень 2023 року 100,50%; червень 2023 року 100,80%; липень 2023 року 99,40%; серпень 2023 98,60%; вересень 2023 року 100,50%; жовтень 2023 року 100,80%; листопад 2023 року 100,50%; грудень 2023 року 100,70%; січень 2024 року 100,40%; лютий 2024 100,30%.

Після здійсненого судом перерахунку, з урахуванням меж позовних вимог та встановленого судом строку виконання відповідачем зобов`язання з повернення коштів, інфляційні втрати із заборгованості в сумі 107847,00 грн за період з грудня 2023 року по лютий 2024 року становлять 1516,45 грн, а тому підлягають зменшенню на 4760,95 грн (6277,40 1516,45 = 4760,95).

Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача 8125,46 грн процентів за користування чужими грошовими коштами, що нараховані за період з 09.03.2023 по 26.06.2023 із застосуванням облікової ставки Національного банку України, суд зазначає таке.

Правовою підставою нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами позивачка вказує статтю 536 Цивільного кодексу України.

Частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплатити проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу унормовані законодавством, зокрема положеннями статей 1048, 1054, 1057 Цивільного кодексу України, що регулюють відносини позики, кредитні відносини та відносини комерційного кредиту.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні.

Висновок про необхідність застосовувати до відносин поставки (купівлі-продажу) положення частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України за аналогією закону, аби визначити розмір процентів, є помилковими, бо, по-перше, тут йдеться про неправомірну поведінку боржника (в той час як частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України застосовується у випадку правомірної поведінки), а по-друге, у законодавстві немає прогалини у цій частині.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.

З огляду на викладене відсутність між сторонами договірної відповідальності за несвоєчасне повернення попередньої оплати, а саме процентів за користування коштами у випадку порушення зобов`язання, вимога позивачки про стягнення з відповідача 8125,46 грн процентів на рівні облікової ставки Національного банку України за користування чужими грошовими коштами є безпідставною.

За таких обставин законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 110300,97 грн, з яких: 107847,00 грн основний борг, 937,52 грн 3% річних, 1516,45 грн інфляційні втрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 2644,64 грн (110300,97х3028,00/126289,82 = 2644,64).

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Казарян Ніни Сергіївни до Фізичної особи-підприємця Казанцева Ігоря Олександровича про стягнення 126289,82 грн, з яких: 107847,00 грн основний борг, 6277,40 грн інфляційні втрати, 4039,96 грн 3% річних, 8125,46 грн проценти за користування чужими грошовими коштами задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Казанцева Ігоря Олександровича (РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Казарян Ніни Сергіївни (РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) основний борг у сумі 107847,00 грн, 3% річних у сумі 937,52 грн, інфляційні втрати в сумі 1516,45 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 2644,64 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10.06.2024.

Суддя І.І. Колісник