ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 р. м. Ужгород Справа № 907/384/24

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом компанії «Byrass Consultants Limited», 1660, Cyprus, Nicosia, Karpenisi str., 30

до відповідача фізичної особи підприємця Артющенкова Сергія Васильовича, м. Берегове

про стягнення 239 102,28 грн

Секретар судового засідання Райніш М.І.

Сторони не викликалися

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ:

Позивач заявив позов до фізичної особи підприємця Артющенкова Сергія Васильовича, м. Берегове з вимогою про стягнення 239 102,28 грн заборгованості за Договором оренди № 08/06 від 23.08.2021 року в т.ч. 141 034 грн. 53 коп., що еквівалентно 3 614 (трьом тисячам шістсот чотирнадцяти) доларам 12 центам США, з урахуванням курсу долара НБУ, який станом на дату складання позову 11.04.2024 року становить 39,0232 грн. за 1 долар США, а також заборгованість за комунальними платежами у розмірі 98 067 (дев`яносто вісім тисяч шістдесят сім) гривень 75 копійок. Позов заявлено з посиланням на статті 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського Кодексу України.

Ухвалою суду від 17.04.2024 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі та здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить суму 3586,53 грн сплаченого судового збору.

Вказана ухвала суду від 17.04.2024 р. була надіслана відповідачу 17.04.2024 р. рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, таке повернуто до суду 09.05.2024 р., з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження.

Верховний Суд зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Згідно з пунктом 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відтак, в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у визначений відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України строк.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, взявши до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Правова позиція позивача.

Позивач просить суд задоволити позов в повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги доданими до матеріалів справи документальними доказами, зокрема стверджує, що між компанією «Byrass Consultants Limited» та фізичною особою підприємцем Артющенкова Сергія Васильовича укладено договір оренди №08/06 від 23 серпня 2021 року.

Позивач наголошує, що сторони договору чітко визначили та погодили всі істотні умови, взаємні права та обов`язки, а також відповідальність сторін у разі порушення умов договору.

Позивач наголошує, що належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за договором оренди №08/06 від 23 серпня 2021 року, передав відповідачу у тимчасове строкове планове користування нерухоме майно, що підтверджує доданим позовної заяви актом приймання-передавання орендованого майна від 23 серпня 2021 року.

Водночас зазначає, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання в частині здійснення повної та своєчасної сплати орендної плати, а відтак має заборгованість перед позивачем на суму 239 102,28 грн в т.ч. 141 034,53 коп. заборгованості за оренду приміщення, а також заборгованість за комунальними платежами у розмірі 98 067,75 грн, що стало підставою для звернення з позовом до Господарського суду.

Правова позиція відповідача.

Відповідач не подав відзиву на позовну заяву.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

23.08.2021 між Компанією Byrass Consultans Limited (надалі Позивач, Орендодавець) та фізичною особою підприємцем Артющенкова Сергія Васильовича (надалі Відповідач, Орендар) укладено Договір оренди № 08/06 (надалі Договір) відповідно до умов п. 1.1. якого, орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове, строкове, платне користування нерухоме майно, а саме, приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,9 кв.м. (орендоване майно) для використання його орендарем.

Позивач є власником майна, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 24.01.2007 серія САВ № 427651, витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №13334057 від 24.01.2007 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №61760432 від 17.06.2016.

Відповідно до п. 1.9. Договору сторони погодили, що орендоване майно передається орендарю в нормальному технічному стані та придатному для використання з метою оренди на підставі Акту приймання-передавання орендованого майна, який є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 2.1. Договору орендодавець протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня підписання даного договору передає, а орендар приймає у користування орендоване майно, що оформлюється Актом приймання-передавання орендованого майна, який підписується сторонами. З цього моменту починається обчислення строку оренди за цим договором.

Відповідно до п. 3.1, 3.2 Договору за користування орендованим майном орендар сплачує щомісячно орендодавцеві орендну плату в українській національній валюті - гривні по курсу долара США у відношенні до української гривні.

Протягом 5 (п`яти) банківських днів після дати підписання сторонами цього договору, Орендар має сплатити Орендодавцю орендну плату за перший місяць оренди, що складає суму в гривні, еквіваленту 300 доларам США по курсу долара США у відношенні до української гривні без ПДВ. За другий шостий місяці оренди (включно), орендна плата складатиме суму в гривні, еквівалентну 471 долару 60 центам США по курсу долара США у відношенні до української гривні без ПДВ. Починаючи з сьомого місяця оренди, орендна плата сплачуватиметься у розмірі та на умовах договору.

Крім того, протягом 5 (п`яти) банківських днів після дати підписання сторонами договору, орендар має сплатити орендодавцю гарантійний платіж, що складає суму в гривні, еквівалентну 300 доларам США по курсу долара США у відношенні до української гривні без ПДВ.

Протягом всього строку дії договору, сума гарантійного платежу орендаря має дорівнювати розміру орендної плати за 1 (один) місяць строку оренди. У будь-якому випадку курс долара США у відношенні до української гривні не може бути меншим офіційного валютного курсу станом на день здійснення оплати.

Пунктом 3.3. Договору сторони погодили, що гарантійний платіж, повністю внесений орендарем, зараховується в рахунок оплати орендної плати за останній місяць строку оренди по курсу долара США у відношенні до української гривні на момент виникнення зобов`язань у орендаря щодо оплати гарантійного платежу, при цьому сума орендної плати за останній місяць оренди, не покрита гарантійним платежем, підлягає оплаті в загальному порядку, передбаченому договором.

У випадку розірвання та/або припинення договору, гарантійний платіж або будь-яка решта такого підлягає зарахуванню в рахунок оплати орендної плати за останній місяць строку оренди.

Відповідно до п. 3.6. Договору для уникнення непорозумінь сторони погодили, що гарантійний платіж жодним чином не обмежує відповідальності орендаря у випадку неналежного виконання орендарем своїх зобов`язань за даним договором.

Згідно з п. 3.7. Договору загальна сума орендної плати в місяць за цим Договором

- в період з 23.08.2021 р. по 22.09.2021 р. складає суму в гривні еквівалентну 300 (трьомстам) доларам США по курсу долара США у відношенні до української гривні без ПДВ, і визначається згідно умовам цього Договору;

- в період з 23.09.2021 р. ПО 22.12.2021 р. складає суму в гривні еквівалентну 1,00 (одному) долару США по курсу долара США у відношенні до української гривні без ПДВ, і визначається згідно умовам цього Договору;

- в період з 23.12.2021 р. та до кінця строку дії Договору складає суму в гривні еквівалентну 300 (трьомстам) долару США по курсу долара США у відношенні до української гривні без ПДВ, і визначається згідно умовам цього Договору.

Згідно з п. 3.8. Договору, орендна плата за цим Договором підлягає сплаті Орендодавцю в сумі, зазначеній в п. п. 3.2. та 3.7. цього Договору без відрахування з цієї суми ПДВ та інших податків відповідно до законодавства, окрім податку на репатріацію, що утримується Орендарем із суми орендної плати в порядку, передбаченому п. 3.9. цього Договору.

Відповідно до п. 3.13, 3.14. Договору, орендна плата вноситься Орендарем щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця в період з 01 по 05 числа поточного місяця.

Експлуатаційні витрати, комунальні послуги, орендна плата за земельну ділянку та інші витрати, що підлягають сплаті Орендарем згідно цього Договору, не входять в орендну плату. Орендар щомісячно, але не пізніше 3-х банківських днів після отримання рахунків на оплату експлуатаційних витрат, комунальних послуг, орендної плати за земельну ділянку та інших витрат зобов?язується їх сплатити та до 30 (тридцятого) числа поточного місяця надати Орендодавцю звіт з підтвердженням сплати (не сплати) останнім експлуатаційних витрат, комунальних послуг, орендної плати за земельну ділянку та інших витрат, що підлягають сплаті Орендарем згідно цього Договору.

Відповідно до п. 5.2, 5.3 Договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк цього Договору починає свій перебіг з моменту, визначеному у п. 5.2 цього Договору та діє протягом 35 місяців.

Згідно з п. 7.1. Договору сторони дійшли згоди, що договір є юридично дійсним, обов`язковим до виконання сторонами і при порушенні сторонами його умов може бути примусово виконаний на підставі рішення суду згідно діючого законодавства України.

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що усі спори, розходження чи вимоги, які виникають із договору чи у зв`язку із ним, у тому числі, які стосуються його виконання, порушення, припинення чи визнання недійсним, підлягають вирішенню у суді згідно діючого законодавства України.

Відповідно до Акту приймання-передавання орендованого майна від 23 серпня 2021 року орендодавець передав, а орендар прийняв орендоване майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,9 кв.м. (орендоване майно) для використання його орендарем. Сторони погодили, що орендоване майно передається у належному стані разом із обладнанням (інвентарем), що визначений згідно переліку.

Позивач зазначає, що Відповідач не сплатив орендну плату у сумі 3 614 доларам 12 центам США, про що надано відповідний розрахунок заборгованості №08/06 та комунальні платежі у розмірі 98 067,75 грн. в період з вересня 2022 року про що надано відповідний розрахунок заборгованості.

Позивач звертався до відповідача з претензіями: №159 від 07.03.2024 з проханням у місячний строк з моменту отримання претензій перерахувати на поточний рахунок компанії заборгованість по орендній платі у розмірі еквівалентному 3614 доларам 12 центам США, а також сума боргу за комунальним платежами, яка складає 98 067,75 грн.

Відповідач заборгованість не сплатив. Вважаючи означені дії відповідача незаконними і такими, що порушують право позивача, останній звернулася до суду з даним позовом.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом п. 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до ст. 366 ГПК України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 365 ГПК України).

Правовідносини, пов`язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою), зокрема, і питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, визначені Законом України "Про міжнародне приватне право".

Статтею 73 Закону України "Про міжнародне приватне право" унормовано, що іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно вимог статті 74 Закону України "Про міжнародне приватне право" процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України.

Відповідно до статті 365 ГПК України, іноземні особи мають такі самі процесуальні права і обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Кодексу України з процедур банкрутства, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173-175 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що між КомпанієюConsultans Limited (надалі Позивач, Орендодавець) та фізичною особою підприємцем Артющенкова Сергія Васильовича (надалі Відповідач, Орендар) укладено Договір оренди № 08/06 від 23.08.2021 року.

Відповідно до норм частин 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачем не виконано зобов`язання по договору, не сплачено в обумовлені строки орендну плату за період користування приміщенням у сумі 3 614 доларам 12 центам США, та комунальні платежі у розмірі 98 067,75 грн.

Матеріали справи не містять доказів в підтвердження сплати відповідачем заборгованості за орендну плату та комунальні платежі, що є обов`язком відповідача обумовленим укладеним договором та чинним законодавством.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість за несплачену в обумовлені строки орендну плату нараховується за період з січня 2022 року по березень 2024 року та становить 3 614 доларам 12 центам США, що становить 141 034 грн. 53 коп., з урахуванням курсу долара НБУ, який станом на дату складання позову 11.04.2024 року становить 39,0232 грн. за 1 долар США, а заборгованість за несплату комунальних платежів згідно з доданого розрахунку нараховується з вересня 2022 по березень 2024 та становить 98 067,75 грн.

Враховуючи вищевказані обставини та те, що відповідач не надав суду свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористатись відповідними процесуальними правами і надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач відзив на позовну заяву та докази щодо належного виконання ним своїх зобов`язань по договору суду не надав.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю у сумі 239 102,28 грн заборгованості за Договором оренди № 08/06 від 23.08.2021 року в т.ч. 141 034 грн. 53 коп., що еквівалентно 3 614 доларам 12 центам США, а також заборгованості за комунальними платежами у розмірі 98 067 гривень 75 копійок

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на відповідача покладається 3 586,53 гривень витрат на оплату судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги - задоволити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи підприємця Артющенкова Сергія Васильовича ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь компанії «Byrass Consultants Limited» (1660, Cyprus, Nicosia, Karpenisi str., 30, 2) 239 102,28 грн (двісті тридцять дев`ять тисяч сто дві гривні 28 коп.) заборгованості за Договором оренди № 08/06 від 23.08.2021 року в т.ч. 141 034,53 грн. (сто сорок одну тисячу тридцять чотири гривні 53 коп.), що еквівалентно 3 614,12 (трьом тисячам шістсот чотирнадцяти доларам 12 центам США) основної заборгованості, заборгованості за комунальними платежами у розмірі 98 067,75 грн (дев`яносто вісім тисяч шістдесят сім гривень 75 коп.) а також 3 586,53 грн (три тисячі п`ятсот вісімдесят шість гривень 53 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в Західному апеляційному господарському суді в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення складено 17.06.2024

Суддя Андрейчук Л. В.