до Об`єднання кооперативних автостоянок "Дублер"
про визнання недійсними рішень загальних зборів, зобов`язання скасувати записи та визнання недійсним статуту.
Суддя Літвінова М.Є.
Представники учасників справи:
Від позивача: Зінов`єв Д.С.;
Від відповідача: не з`явились.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Об`єднання кооперативних автостоянок "Дублер" про визнання недійсними рішень загальних зборів, зобов`язання скасувати записи та визнання недійсним статуту.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 у справі № 910/15004/22 позовні вимоги задоволено повністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2024 повернуто Об`єднанню кооперативних автостоянок "Дублер" апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2024 у справі № 910/15004/22 з доданими до неї документами.

26.04.2024 Господарським судом міста Києва на виконання рішення від 08.11.2023 у справі №910/15004/22 видано наказ.

27.05.2024 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» від державного реєстратора надійшла заява про роз`яснення рішення в частині виконання пунктів 4,5 рішення суду від 08.11.2023 у справі №910/15004/22.

30.05.2024 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про виправлення помилки в рішенні суду від 08.11.2023 у справі №910/15004/22.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 задоволено частково заяву представника позивача заява про виправлення помилки в рішенні суду від 08.11.2023 у справі №910/15004/22; не змінюючи суті, внести виправлення у п. 4 та 5 резолютивної частини рішення від 08.11.2023 та викласти її в наступній редакції:

« 4. Скасувати запис від 20.06.2022р. №012027010 про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу - Об`єднання кооперативних автостоянок "Дублер", про зміну інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою, про зміну керівника або відомостей про керівника юридичної особи, про зміну фізичних осіб або зміну відомостей про фізичних осіб - платників податків, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо, внесений ОСОБА_2 , Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація;».

5. Скасувати запис від 20.06.2022р. №013027010 про виправлення помилок, внесений ОСОБА_2 , Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 призначено судове засідання на 05.06.2024.

Представник відповідача у судове засідання 05.06.2024 не про причини неявки суд не повідомив.

За результатами судового засідання 03.06.2024, судом ухвалено додаткове рішення, з огляду на наступне.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказано, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 року виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

У рішення від 15.10.2009 року Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його корись, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено ст.1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконання або надмірно його затримувати, а держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Протягом розгляду справи № 910/15004/22, судом не розглянута позовна вимога ОСОБА_1 , яка була вказана в заяву про усунення недоліків, а саме: «скасувати запис від 23.06.2022р. про державну реєстрацію змін до відомостей про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, змін інформації для здійснення зв?язку з юридичною особою., інше, внесений ОСОБА_2 , Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація», яка є похідною від вимоги про скасування запису від 20.06.2022р. №013027010 про виправлення помилок, внесений ОСОБА_2 , Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 у справі № 910/15004/22 позовні вимоги задоволено повністю.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Преюдиціальність дає певний привілей стороні у справі не доказувати знову вже встановлені судом обставини (юридичні факти). Разом з тим, інша сторона повинна мати можливість заперечувати такі преюдиційні обставини (юридичні факти) з посиланням на належні та допустимі докази, а суд зобов`язаний навести мотиви відхилення або визнання цих заперечень.

У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності.

Згідно з правовим висновком, який містить у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц,у преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиційні обставини - це обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: ці обставини оцінені судом саме як обставина (юридичний факт) преюдиційного характеру та не є правовою оцінкою, наданою судом певній обставині (юридичному факту); судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини (наприклад, особа може посилатися на преюдиційні факти, що містяться в судовому рішенні.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивача про скасування запису від 23.06.2022р. про державну реєстрацію змін до відомостей про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, змін інформації для здійснення зв?язку з юридичною особою., інше, внесений ОСОБА_2 , Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація

На підставі викладеного, керуючись статтями 233-234, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Скасувати запис від 23.06.2022р. про державну реєстрацію змін до відомостей про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, змін інформації для здійснення зв?язку з юридичною особою., інше, внесений ОСОБА_2 , Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація.

3. Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту додаткового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 05.06.2024.

Суддя М.Є. Літвінова