СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Харків Справа №922/2714/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,

за участю представників:

від апелянта ОСОБА_1 адвокат Волошина Н.Л.,

від боржника ОСОБА_2 адвокат Камінська А.А.,

від кредитора ФОП Краснікова П.І. - ФОП Красніков П.І. особисто,

арбітражний керуючий Єрьоміна О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 (вх.№682Х від 15.03.2024) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.03.2024 у справі №922/2714/23 (м. Харків, суддя Прохоров С.А., повний текст ухвали складено 04.03.2024),

за заявою ОСОБА_2 ,

до ОСОБА_2 ,

про неплатоспроможність, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Харківської області з заявою про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.07.2023 у справі №922/2714/23 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; ухвалено оприлюднити на офіційному веб-сайті оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 ; призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_2 арбітражну керуючу Єрьоміну Ольгу Юріївну (свідоцтво №125 від 06.02.2013).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.03.2024 застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді стягнення штрафу в розмірі 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід Державного бюджету України в особі Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ; Отримувач коштів: УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/21081100, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код класифікації доходів бюджету 21081100) 15 140,00 грн штрафу.

ОСОБА_1 з вказаною ухвалою суду не погодилася та звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.03.2024 по справі №922/2714/23 задовольнити; ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.03.2024 по справі №922/2714/23 про застосування до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу у вигляді стягнення штрафу скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає наступне:

- представниками ОСОБА_1 неодноразово наголошувалось суду першої інстанції про неможливість забезпечити особисту явку заявника в судове засідання та відповідно надання оригіналу витребуваних судом доказів через її хворобу, що підтверджувалось, в тому числі, електронним листком непрацездатності, копія якого міститься у справі. Натомість, суд першої інстанції залишив вказану обставину поза увагою та дійшов помилкового висновку щодо неповідомлення заявником про поважні причини неможливості надати витребувані судом докази;

- учасник справи самостійно повинен обґрунтовувати заявлені вимоги до боржника, а на суд покладаються повноваження оцінювати доводи та докази на які посилається заявник. У разі, коли суд вважає, що доказів та доводів не достатньо, він має застосувати стандарт переваги більш вагомих доказів, але аж ніяк не заходи процесуального примусу до учасника справи за його «недобросовісність»;

- ОСОБА_1 , яка має на утриманні малолітню дитину, територіально перебуває за більш ніж 470 км від приміщення Господарського суду Харківської області (Київ-Харків), що є поважною причиною не прибуття в судове засідання та відповідно неможливості надання в засіданні для огляду оригіналів витребуваних судом документів;

- суд першої інстанції помилково розцінив неприбуття ОСОБА_1 в судові засідання та ненадання нею оригіналів документів в судовому засіданні, як зловживання правом. ОСОБА_1 в межах усіх наявних можливостей виконувала покладені на неї законом процесуальні обов`язки та вживала об`єктивно можливі дії для обізнаності про хід судового процесу, що не є зловживанням процесуальних прав та підставою для прийняття ухвали про застосування заходів примусу у вигляді стягнення штрафу;

- заявлені відводи не можуть свідчити про зловживання процесуальними правами, оскільки подаючи такі відводи ОСОБА_1 реалізовувала свої процесуальні права задля об`єктивного розгляду її заяви з грошовими вимогами до боржника неупередженим судом;

- суд належним чином не обґрунтував, яким саме чином здійснюється затягування чи перешкоджання розгляду справи, яким чином обґрунтовано суму стягнутого штрафу, з яких міркувань суд дійшов висновку про зловживання процесуальними правами, у разі якщо особа реалізовувала своє право, визначене нормами ГПК. Крім того, реалізацію учасником справи своїх процесуальних прав не може бути покладено в обґрунтування наявності зловживання процесуальними правами.

Системою автоматизованого розподілу справ відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.03.2024 для розгляду справи №922/2714/23 визначено склад суду, а саме: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.№682Х від 15.03.2024) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.03.2024 у справі №922/2714/23 залишено без руху з підстав несплати судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, в додатках до апеляційної скарги міститься квитанція про сплату судового збору в належному порядку та розмірі.

Таким чином, апеляційну скаргу помилкового залишено без руху, перешкоди для відкриття провадження відсутні.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (вх.№682Х від 15.03.2024) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.03.2024 у справі №922/2714/23. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/2714/23.

Від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків (вх.№4079 від 20.03.2024), в якій просить долучити до матеріалів справи №922/2714/23 докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.03.2024 по справі №922/2714/23 про застосування заходів процесуального примусу у вигляді стягнення штрафу та відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на вищевказану ухвалу суду.

27.03.2024 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/2714/23 (вх.№4444).

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5627 від 22.04.2024), в якому просить поновити процесуальний строк на подання відзиву; прийняти відзив, що додається у додатках, та долучити його до матеріалів справи; у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.03.2024 у справі №922/2714/23 про застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу відмовити.

Щодо клопотання боржника про поновлення строку на подання відзиву, колегія суддів вказує про наступне.

Відповідно до ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Частиною 8 ст. 165 ГПК України врегульовано, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 учасникам справи встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу. Вказаний строк є таким, що встановлений судом та відповідає встановленому законом строку.

Як вбачається з матеріалів справи, вказана ухвала доставлена до електронного кабінету ОСОБА_2 в системі «Електронний Суд» 22.03.2024 о 13:37 год.

Згідно з частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відзив на апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку представником боржника подано до суду через систему «Електронний Суд» 19.04.2024.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на подання відзиву у справі, боржник посилається на систематичні відключення електроенергії та інтернет зв`язку через посилені обстріли міста, що ускладнило для представника боржника вчасне складання і направлення відзиву до суду через підсистему «Електронний Суд».

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 13 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено у тому числі змагальність сторін, яка по суті виключається, якщо під час розгляду справи представлена позиція лише однієї сторони (учасника справи).

Право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена ст. 129 Конституції України і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Тому рішення суду будь-якої інстанції не може ґрунтуватися на доводах однієї сторони без вивчення та належної оцінки правової позиції іншої сторони.

Крім того, судова колегія оцінює як загальновідомі умови здійснення діяльності усіма суб`єктами в м. Харкові, де внаслідок постійних обстрілів з боку військових формувань держави-агресора дотримання звичайних процедур (у тому числі вчасне складання та подання процесуальних документів) є істотно утрудненим з огляду на спричинені обстрілами пошкодження інфраструктури, тривалі відключення електроенергії та зв`язку. З урахуванням наведеного суд задовольняє клопотання боржника про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу боржник ОСОБА_2 вказує, що дії ОСОБА_1 , фактично свідчили про відсутність у неї бажання розглядати подані заяви з кредиторськими вимогами до боржника, та були спрямовані на свідоме невиправдане затягування судового процесу, перешкоджали іншим учасникам процесу використовувати наявні засоби правового захисту, чим порушували права учасників та в своїй сукупності свідчили про намагання здійснити тиск на суд. На думку боржника, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції вірно зазначив, що багаторазове невиконання ОСОБА_1 вимог ухвал суду, не подання витребуваних судом доказів та не повідомлення про неможливість їх подання, подання фактично третього безпідставного відводу, із повторним зазначенням частини підстав відводу питання щодо яких вже вирішено судом попередніми ухвалами, є зловживанням процесуальними правами.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.05.2024 призначено апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.№682Х від 15.03.2024) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.03.2024 у справі №922/2714/23 до розгляду на « 06» червня 2024 р. о 10:30 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. Повідомлено учасників справи про дату, час та місце розгляду справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.05.2024 задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Волошиної Н.Л. про її участь у судових засіданнях Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/2714/23 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника. Судове засідання у справі №922/2714/23, яке призначено на 06.06.2024 о 10:30 год та подальші судові засідання у даній справі ухвалено провести за участю представника ОСОБА_1 - адвоката Волошиної Н.Л. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.06.2024 задоволено клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Камінської А.А. про її участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/2714/23, яке відбудеться « 06» червня 2024 р. о 10:30 год у залі судового засідання №132 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів представника, який подав вказану заяву. Судове засідання у справі №922/2714/23, яке відбудеться « 06» червня 2024 р. о 10:30 год ухвалено провести за участю представника ОСОБА_2 - адвоката Камінської А.А. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 06.06.2024 адвокат Волошина Н.Л. підтримала вимоги апеляційної скарги, просила скаргу задовольнити, ухвалу скасувати. Представник боржника, кредитор та арбітражна керуюча проти вимог скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

23.10.2023 до Господарського суду Харківської області надійшла заява ОСОБА_1 (вх.№28751) з грошовими вимогами до ОСОБА_2 в розмірі 31 357 881,10 грн та судового збору в сумі 5 368,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.10.2023 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника та призначено до розгляду. Суд зобов`язав ОСОБА_1 надати до суду оригінали документів, поданих до заяви для огляду в судовому засіданні.

Вимоги зазначеної ухвали від 30.10.2023 ОСОБА_1 виконані не були.

В подальшому, ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.12.2023 судом повторно зобов`язано заявника - ОСОБА_1 надати до суду оригінали документів, поданих до заяви для огляду в судовому засіданні. Зобов`язано ОСОБА_1 надати суду докази наявності у ОСОБА_1 грошових коштів в заявленому розмірі на момент їх передачі боржнику - ОСОБА_2 , пояснення щодо джерела походження грошових коштів ОСОБА_1 в розмірі, заявленому в заяві з грошовими. Також, визнано обов`язковою явку ОСОБА_1 в судове засідання з розгляду її заяви, яке призначено на 17.01.2024.

Вимоги зазначеної ухвали від 04.12.2023 в частині надання, витребуваних судом доказів, ОСОБА_1 виконані не були.

У зв`язку з неодноразовими обстрілами інфраструктури, що межує з приміщенням Господарського суду Харківської області, працівникам обмежено перебування в приміщенні суду в період з 10.01.2024 по 19.01.2024 та рекомендовано суддям на період з 10.01.2024 по 19.01.2024 включно перенести здійснення судочинства у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, що зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці громадян в умовах воєнної агресії проти України.

З огляду на зазначені обставини, засідання у справі з розгляду заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника, яке призначено на 17.01.2024 перенесено Господарським судом Харківської області на 29.01.2024.

В судове засідання Господарського суду Харківської області 29.01.2024 ОСОБА_1 не з`явилася, витребувані судом докази не подала, не повідомила суд про неможливість подання таких доказів, а звернулася до суду з клопотанням про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою.

Судове засідання з розгляду заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника перенесено на 21 лютого 2024 року, про що направлено на адресу ОСОБА_1 ухвалу-повідомлення від 29.01.2024.

В свою чергу ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.01.2024 про повідомлення ОСОБА_1 вже не визнавалася явка ОСОБА_1 обов`язковою.

19.02.2023 від ОСОБА_1 до Господарського суду Харківської області надійшла заява про відвід судді Прохорова С.А. від розгляду справи №922/2714/23 про визнання неплатоспроможним ОСОБА_2 .

В обґрунтування своєї заяви про відвід судді, ОСОБА_1 посилалася на п. 5 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, відкриття суддею провадження у справі з порушенням правил територіальної підсудності та інші наведені в цій заяві обставини, які дають підстави для відводу у зв`язку з порушенням порядку визначення судді і ознак упередженості судді Прохорова С.А. Також, ОСОБА_1 вказувала, що значення при розгляді заяви в контексті недовіри до судді є дисциплінарні справи стосовно останнього, які були предметом розгляду Вищою радою правосуддя.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.02.2024 визнано необґрунтованим заявлений ОСОБА_1 відвід судді Прохорову С.А. у справі №922/2714/23 (вх.№4623 від 19.02.2024) та відмовлено в задоволенні заяви.

В судовому засіданні Господарського суду Харківської області 21.02.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Волошина Н.Л., яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, звернулася до суду з усним клопотанням про відкладення розгляду заяви ОСОБА_1 у зв`язку з хворобою.

Судове засідання з розгляду заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника перенесено на 29.02.2024.

29.02.2024 під час судового засідання Господарського суду Харківської області, що призначено судом з розгляду заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника, представник заявниці адвокат Волошина Н.Л. повідомила про те, що нею подано клопотання про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 про грошові вимоги.

Під час розгляду клопотання про зупинення розгляду заяви з грошовими вимогами, представником заявниці адвокатом Волошиною Наталією Леонідівною заявлено усний відвід судді як від представника ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 29.02.2024 Господарським судом Харківської області оголошено перерву для викладення адвокатом Волошиною Н.Л. своєї заяви в письмові формі.

Після перерви судом встановлено, що адвокатом Волошиною Н.Л. не було оформлено і подано письмової заяви, а, натомість, через систему «Електронний суд» подано ще одну заяву про відвід судді Прохорова С.А., підписану заявницею ОСОБА_1 особисто.

В обґрунтування заяви про відвід судді, ОСОБА_1 зазначила про безпідставне витребування судом документів, подання яких не передбачено діючим законодавством; відкриття провадження у справі з порушенням правил територіальної підсудності; упередженість розгляду клопотання ОСОБА_1 щодо відкладення розгляду справи; наявні дисциплінарні справи стосовно судді, які були предметом розгляду Вищою радою правосуддя.

Також в своїй заяві про відвід ОСОБА_1 повідомила про те, що нею подана заява до Вищої Ради Правосуддя щодо притягнення судді ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності. Як окрема підстава для відводу ця обставина заявницею не зазначена.

Господарським судом Харківської області окремо розглянуто заяву про відвід судді Прохорова С.А., що заявлена усно адвокатом Волошиною Н.Л. як представником заявниці ОСОБА_1 та залишено її без розгляду ухвалою від 01.03.2024 як таку, що подана з порушенням вимог ч. 3 та ч. 5 ст. 38 ГПК України.

Ухвалою від 01.03.2024 Господарський суд Харківської області залишив без розгляду заяву ОСОБА_1 , як таку, що подана з порушенням вимог ч. 3 та ч. 5 ст. 38 ГПК України.

Суд першої інстанції, з огляду на зазначені вище обставини дійшов висновку про наявність підстав для притягнення до відповідальності та застосування до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу у вигляді стягнення штрафу в розмірі 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Суд зазначив, що невиконання ОСОБА_1 вимог ухвал суду, не подання витребуваних судом доказів та не повідомлення про неможливість їх подання, а також, подання заявницею ОСОБА_1 з моменту прийняття її заяви з кредиторськими вимогами до боржника відкриття провадження у справі фактично третього безпідставного за змістом частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України та, як встановлено ухвалою від 01.03.2024 такого, що не відповідає вимогам ст. 38 ГПК України відводу, із повторним зазначенням частини підстав відводу питання щодо яких вже вирішено судом попередніми ухвалами, розцінюється судом як зловживання учасником справи процесуальними правами.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для постановлення оскаржуваної ухвали, з огляду на наступне.

Неодмінним конституційним правом людини й громадянина є право на судовий захист, закріплене у ст. 55 Конституції України.

У ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав та свобод, визнаних у Конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Зловживання процесуальними правами це процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників господарського процесу (їх представників), що призводять до порушення процесуальних прав інших учасників процесу, з метою перешкоджання господарському судочинству, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом).

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав і так само прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним (аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 12.08.2019 у справі №905/945/18, від 16.10.2019 у справі №906/936/18 та від 06.05.2021 у справі № 910/6116/20).

Зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа реалізує свої процесуальні права і вчиняє передбачені процесуальним законодавством процесуальні, дії, але робить це на шкоду іншим особам, з метою, яка не співпадає з завданням господарського процесу, визначеним у статті 2 ГПК України (справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави).

Верховний Суд зазначив, що доволі важко провести межу між правомірною реалізацією власних прав і зловживанням правами, оскільки зовні вони виглядають однаково (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

Право учасника справи за наявності сумнівів у безсторонності суду заявити відвід одному із суддів або всьому складу суду, що розглядають справу, закріплене законодавством і спрямоване на усунення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості суду і, як наслідок, забезпечення довіри до судових рішень.

Для гарантування того, що суд, який розглядає справу, є об`єктивним і неупередженим, чинне процесуальне законодавство встановлює порядок розгляду відводу, передбачений ст. 39 Господарського процесуального кодексу України.

ОСОБА_1 , реалізуючи своє передбачене господарським процесуальним законодавством право заявити відвід судді, звернулася до суду із відповідними заявами.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, заявлення завідомо безпідставного відводу. Якщо подання заяви визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути таку заяву.

Зловживання процесуальними правами є можливим, якщо внаслідок реалізації права створюється перешкода у вирішенні завдань господарського судочинства. Механізм зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа, яка прагне до досягнення певних правових наслідків, здійснює процесуальні дії, з якими закон пов`язує настання таких наслідків, при цьому її дії мають штучний характер, тобто не ґрунтуються на об`єктивних обставинах.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти умисні і несумлінні дії учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних з наслідками, до яких вони можуть призвести; використанні наданих прав усупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження; перешкоджанні діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ; необґрунтованому перевантаженні роботи суду.

Заявлення ОСОБА_1 відводів не може вважатися зловживанням процесуальними правами, оскільки такі дії не мають системного характеру, а самі заяви про відвід мотивовані посиланнями на обставини, які заявник вважав обґрунтованими (постанова Верховного Суду від 12 лютого 2020 у справі №214/2502/16-ц).

Процесуальні права надані законом особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню. Щоразу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 12.11.2018 у справі №905/2065/16.

Суд наголошує, що при оцінці правомірності поведінки учасника справи та/або його представника в господарському процесі з точки зору наявності або відсутності зловживання своїми процесуальними правами щодо подання заяв про відвід потрібно виходити з мети, обставин та підстав заявлення таких відводів. Зокрема, щодо створення перешкод у розгляді справи або його безпідставного затягування.

Тобто, саме по собі подання учасником справи заяви про відвід судді, навіть неодноразово, без встановлення судом спрямованості таких дій на інші цілі, ніж встановлені процесуальним законодавством, не може свідчити про зловживання процесуальними правами.

З матеріалів справи та змісту оскаржуваної ухвали не встановлено обставин, які б свідчили про намір ОСОБА_1 навмисно затягувати розгляд справи чи створювати інші перешкоди. Суд першої інстанції не навів переконливих аргументів, які б підтверджували наявність умислу з боку ОСОБА_1 діяти всупереч принципам добросовісності та процесуальної дисципліни. Подані нею заяви про відвід судді були обґрунтовані її правом на неупереджений судовий розгляд, і відсутність підстав для задоволення цих заяв не може автоматично вважатися зловживанням процесуальними правами.

Щодо доданої до заяви про відвід копії заяви ОСОБА_1 до Вищої Ради Правосуддя щодо притягнення судді ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів зазначає, що рішенням Ради суддів України №13 від 01.03.2019 змінено підхід до оцінки подання учасником скарги на дії судді до ВРП до закінчення судового розгляду справи. Так, у вказаному рішенні №13 Рада суддів України внесла зміни до рішення Ради суддів України від 08.06.2017 №34 «Про роз`яснення деяких питань щодо конфлікту інтересів», а саме 2-й пункт цього рішення викладено в наступній редакції: «…Подання учасником такого судового провадження скарги на дії судді до Вищої ради правосуддя до закінчення судового розгляду справи може свідчити про вплив на суд, у разі, коли це здійснюється як тиск на суддю з метою, зокрема, перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення, тощо, що може мати ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 376 Кримінального кодексу України.».

Стосовно твердження суду про не подання ОСОБА_1 витребуваних судом доказів та не повідомлення про неможливість їх подання, як підстав для висновку про зловживання учасником справи процесуальними правами, колегія суддів вказує про наступне.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів вказує, що обов`язком господарського суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом (частини сьома, восьма, дев`ята статті 81 ГПК України).

Заходи процесуального примусу у разі неподання витребуваних судом доказів передбачені статтями 134, 135 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, представниками ОСОБА_1 неодноразово заявлялися клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою останньої та її малолітньої дитини. Ці клопотання свідчать про наявність поважних причин, які об`єктивно унеможливлювали подання витребуваних доказів у зазначений судом термін. Суд першої інстанції не врахував цих обставин, що свідчить про неповне дослідження обставин справи та передчасний висновок щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 про причини неможливості подання доказів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вищезазначеними положеннями статті 74 ГПК України передбачено право суду визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою, у разі ненадання доказів на підтвердження відповідних обставин. У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду (частина десята статті 81 ГПК України). Вказані дії фактично і вчинено судом першої інстанції за результатами розгляду заяви з грошовими вимогами ОСОБА_1 та відображено у судовому рішенні про відхилення таких вимог, підставою чого стало, серед іншого, ненадання належних доказів на підтвердження заявлених вимог. Таким чином, саме по собі ненадання доказів до суду за встановлених обставин справи, не може свідчити про наявність підстав для застосування до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу.

Відповідно до ст. 131 Господарського процесуального кодексу України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Заходами процесуального примусу, згідно зі ст. 132 Господарського процесуального кодексу України, є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) штраф.

Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 135 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною десятою статті 188 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість застосування місцевим господарським судом до ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у вигляді штрафу.

За змістом п.2 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.

За таких обставин, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Харківської області від 04.03.2024 у справі №922/2714/23 скасуванню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даному випадку суд апеляційної інстанції вважає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 11.08.2024 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08.05.2024 №3684-IX).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

З огляду на поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого статтею 273 ГПК України.

Керуючись статтями 269, 270, п.2, ч.1 ст.275, ч.ч.2, 3 ст.277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.03.2024 у справі №922/2714/23 про застосування заходів процесуального примусу у вигляді стягнення штрафу скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали про накладення штрафу є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 17.06.2024.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук