ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2024 р. Справа№ 910/3646/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Мальченко А.О.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу керівника Гайсинської окружної прокуратури

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 про повернення позовної заяви

у справі №910/3646/24 (суддя Капцова Т.П.)

за позовом керівника Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Бершадської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс"

про визнання додаткових угод до договору недійсними та стягнення 138305,56грн,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01 квітня 2024 року позовну заяву керівника Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Бершадської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» про визнання додаткових угод до договору недійсними та стягнення 138 305,56 грн було повернуто.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, керівник Гайсинської окружної прокуратури подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом порушені норми процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки прокурором доведено наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Бершадської міської ради, а направлення листів особисто Бершадському міському голові є належним повідомленням міської ради, оскільки міський голова є головною посадовою особою територіальної громади міста.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 31 травня 2024 року, зобов`язано прокурора у строк до 31 травня 2024 року подати оригінал позовної заяви з додатками, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Позивач отримав ухвалу суду 13.05.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного кабінету, однак не скористався правом подати відзив на апеляційну скарг.

24 травня 2024 року від прокурора, на виконання вимог ухвали суду, надійшов оригінал позовної заяви з додатками.

31 травня 2024 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить відмовити у її задоволенні і залишити оскаржувану ухвалу без змін, посилаючись на те, що прокурором не доведено наявності підстав для представництва інтересів держави в особі Бершадської міської ради, оскільки листи було адресовано Бершадському міському голові Віталію Драгану, а міськрада і міський голова є різними органами місцевого самоврядування, тому вказані листи не можуть вважатись листами, направленими Бершадській міськраді.

10 червня 2024 року від прокурора надійшла відповідь на відзив, у якій він заперечує проти доводів відповідача, дотримуючись аргументів, викладених у апеляційній сказі.

Частиною 2 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2024 року керівник Гайсинської окружної прокуратури звернувся у Господарський суд міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Бершадської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс", в якому просить суд:

- визнати недійсними додаткові угоди №1 від 04.08.2022, №2 від 04.08.2022, №3 від 27.09.2022, №4 від 14.10.2022, №5 від 18.10.2022 до договору №10-01 від 10.01.2022 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між КНП "Бершадська окружна лікарня інтенсивного лікування Бершадської міської ради" та ТОВ "Укр Газ Ресурс";

- стягнути з ТОВ "Укр Газ Ресурс" на користь Бершадської міської ради безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 138 305,56 грн.

Позовна заява мотивована тим, що Гайсинською окружною прокуратурою за результатами вивчення стану законності у сфері публічних закупівель товарів, робіт та послуг за бюджетні кошти встановлено, що 10.01.2022 року за результатами відкритих торгів "Prozorro" між ТОВ "Укр Газ Ресурс" та Комунальним некомерційним підприємством "Бершадська окружна лікарня інтенсивного лікування Баршадської міської ради" укладено договір № 10-01 про постачання електричної енергії споживачу. Пізніше сторонами, всупереч інтересів держави, без будь-яких належних на те підстав, в порушення норм Закону України "Про публічні закупівлі" та положень укладеного договору, укладено додаткові угоди, згідно яких зменшено обсяги електричної енергії з урахуванням збільшення її ціни, при незмінній ціні договору, що, в свою чергу, не відповідає вимогам тендерної документації. Прокурор зазначає, що укладення спірних додаткових угод призвело до додаткового витрачання бюджетних коштів на суму 138305,56грн та свідчить про порушення інтересів держави в бюджетній сфері.

Обґрунтовуючи право на звернення з позовом до суду, прокурор зазначає, що органом уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Бершадська міська рада, оскільки саме Бершадська міська рада уповноважена вживати заходи щодо захисту інтересів територіальної громади. Натомість, одержувачем та розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня є Комунальне некомерційне підприємство "Бершадська окружна лікарня інтенсивного лікування Баршадської міської ради". Прокурор зазначає, що Гайсинською окружною прокуратурою листами від 23.02.2024 № 51/1-504вих-24 повідомлено Комунальне некомерційне підприємство "Бершадська окружна лікарня інтенсивного лікування Баршадської міської ради" та Бершадську міську раду про виявлені прокурором порушення та орієнтовано останніх на вжиття заходів щодо визнання спірних додаткових угод недійсними та стягнення безпідставно сплачених коштів. У відповідь Комунальним некомерційним підприємством "Бершадська окружна лікарня інтенсивного лікування Баршадської міської ради" листом 27.02.2024 № 83 надано інформацію та документи щодо здійснення даної закупівлі. Намірів щодо вжиття заходів до усунення порушень не висловлено. Крім того, як зазначає прокурор, на виконання вимог ч.4ст.23 Закону України "Про прокуратуру" листом від 07.03.2024 № 51/1-343вих-24 Бершадську міську раду повідомлено про наявність підстав для представництва інтересів держави шляхом звернення до суду із вказаним позовом.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду міста Києва від 01 квітня 2024 року позовну заяву повернуто прокурору.

В обґрунтування підстав для повернення позовної заяви суд першої інстанції послався на те, що прокурором не підтверджено перед судом наявність виключного випадку для здійснення представництва у суді законних інтересів держави: порушення або загрози порушення інтересів держави через те, що захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що Верховним Судом розглядався ряд спорів, у яких надані висновки щодо права прокурора на звернення до суду із позовами в інтересах держави.

Так, у постановах Верховного Суду, зокрема, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 06.02.2019 у справі №927/246/18, від 23.01.2019 у справі №920/331/18, правові позиції яких підтримані Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18, містяться наступні висновки:

- відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом;

- розглядаючи кожен випадок окремо, суд повинен вирішити, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідає принципу рівноправності сторін;

- у Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належить до сфери кримінального права, наголошено, що вкрай важливо забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і щоб загальні завдання щодо захисту інтересів держави вирішувалися через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій було засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи;

- з огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу стосовно рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено;

- отже, прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України);

- положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначено виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру";

- так, за змістом частини 3 статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

- отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд України висловив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який вже втратив чинність. Однак, наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У пункті 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України зазначено про можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з`ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка, проте, є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Наведені висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 та від 06.07.2021 у справі №911/2169/20.

Отже, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі відповідного уповноваженого органу, прокурор не замінює цей орган у судовому процесі, однак і не виконує функцію його представництва, оскільки представляє державу та є окремим самостійним суб`єктом звернення.

Частиною 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Згідно викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 правової позиції прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Таким чином, суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. За висновками Великої Палати Верховного Суду прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності та встановлення судом підстав для представництва.

Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18).

У рішенні від 05.06.2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої ч. 3 та 4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень ст. 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що обґрунтовуючи правові підстави звернення до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Бершадської міської ради керівник Гайсинської окружної прокуратури зазначає що листами від 23.02.2024 № 51/1-504вих-24 Комунальне некомерційне підприємство "Бершадська окружна лікарня інтенсивного лікування Баршадської міської ради" та Бершадську міську раду було повідомлено про виявлені прокурором порушення та орієнтовано на вжиття заходів щодо визнання спірних додаткових угод недійсними та стягнення безпідставно сплачених коштів, а листом від 07.03.2024 № 51/1-343вих-24 Бершадську міську раду повідомлено про наявність підстав для представництва інтересів держави шляхом звернення до суду із вказаним позовом.

Однак, зазначені твердження прокурора були обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки вказані листи було адресовано не Бершадській міській раді, а Баршадському міському голові Віталію Драгану.

Стаття 5 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлює, що система місцевого самоврядування включає:

територіальну громаду;

сільську, селищну, міську раду;

сільського, селищного, міського голову;

виконавчі органи сільської, селищної, міської ради;

старосту;

органи самоорганізації населення.

Відповідно до ст. 12 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" міський голова є головною посадовою особою територіальної громади міста. Міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Міський голова очолює виконавчий комітет міської ради, головує на її засіданнях. Міський голова не може бути депутатом будь-якої ради.

У статті 10 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У цій же статті вказано, що представницькі органи місцевого самоврядування (тобто ради), сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами. Порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад.

Таким чином, міська рада і міський голова - є різними органами місцевого самоврядування. Кожний з цих органів має свою компетенцію, свої повноваження. Міський голова не очолює міськраду і не є її виконавчим органом. Позиція міського голови з певних питань може не співпадати із позицією міськради. Голова не керує роботою міськради, а навпаки - підзвітний їй.

Тому є вірним висновок суду першої інстанції про те, що повідомлення в порядку ст. 23 Закону "Про прокуратуру" мало бути направлено саме міській раді, а не міському голові.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 30.06.2021 у справі №915/1338/20.

За встановлених обставин, листи від 23.02.2024 № 51/1-504вих-24 та від 07.03.2024 №51/1-343вих-24, направлені Гайсинською окружною прокуратурою Бершадському міському голові особисто, не можуть вважатися листами, направленими Бершадській міській раді.

Крім того, як вірно відзначив суд першої інстанції, зі змісту листа 23.02.2024 №51/1-504вих-24 не вбачається, що адресатів було повідомлено про виявлені прокуратурою порушення та орієнтовано на вжиття заходів щодо визнання спірних додаткових угод недійсними та стягнення безпідставно сплачених коштів, як про це зазначено в позовній заяві. Вказаним листом Гайсинська окружна прокуратура лише проінформувала адресатів про можливі ознаки порушення чинного законодавства у сфері публічних закупівель, можливу відсутність підстав для підвищення для споживача цін за одиницю електричної енергії та просила надати інформацію і документи.

У згадуваній постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 викладено правову позицію, згідно з якою захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

У цьому контексті варто зауважити, що міська рада є представницьким органом, а стаття 46 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачає сесійну форму роботи міської ради. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Повноваження сільських, селищних, міських рад визначені у статтях 25, 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні".

Заслуховування інформації прокурорів та керівників органів Національної поліції про стан законності, боротьби із злочинністю, охорони громадської безпеки і порядку та результати діяльності на відповідній території здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (п.40 ч.1 ст.26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні").

Таким чином, прокурор не лише не повідомив міську раду про стверджувані порушення інтересів держави, чим позбавив Бершадську міську раду можливості відреагувати на повідомлення прокурора, але й не врахував, що поставлені ним питання мали би бути обговорені та вирішені на наступній сесії міської ради, скликання якої вимагає певного часу.

У зв`язку із чим визначений десятиденний строк, що минув між врученням 13.03.2024 прокурором повідомлення про представництво інтересів, та самостійним зверненням прокурором до суду з позовом (23.03.2024), не може бути визнати розумним, оскільки перебіг строку позовної давності для заявлених вимог не закінчується й відсутні підстави вважати, що існує загроза подальшого порушення інтересів держави.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 30.06.2021 у справі №915/1338/20.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов юридично правильного висновку про те, що прокурором не підтверджено перед судом наявність виключного випадку для здійснення представництва у суді законних інтересів держави: порушення або загрози порушення інтересів держави через те, що захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах.

Згідно приписів п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви прокурора.

Доводи прокурора по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.

При цьому апеляційним господарським судом враховується, що в силу положень частини 8 ст.174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків. Отже, повернення позовної заяви у даному випадку не є обмеженням прокурора у праві на доступ до суду.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та прийнята відповідно до норм чинного законодавства та з врахуванням наведених правових позицій Верховного Суду, а тому підстави для її скасування відсутні. Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу керівника Гайсинської окружної прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 01 квітня 2024 року без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Верховного суду.

Повний текст постанови складено 12.06.2024.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді А.О. Мальченко

О.В. Агрикова