ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2024 р. м. Київ Справа № 911/734/24

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Лівандовському О.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопрод Сервіс», м. Київ

до відповідача Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, с. Зазим`я Київської області,

про стягнення 409 014,24 грн.,

за участі представників:

від позивача: Невструєв Л.Б., адвокат, довіреність №013-Ю1 від 10.01.2024;

від відповідача: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергопрод Сервіс», м. Київ (далі по тексту ТОВ «Енергопрод Сервіс») звернувся до Господарського суду Київської області з позовом від 21.03.2024 до відповідача Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, с. Зазим`я Київської області (далі по тексту Зазимська сільрада), в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача основну заборгованість у розмірі 409014,24 грн. за договором №3/10-23-240 від 31.10.2023 про постачання електричної енергії споживачу за Актом приймання-передачі електричної енергії за грудень 2023 року.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 24 000,00 грн. та судові витрати на сплату судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 31.10.2023 сторони уклали договір №3/10-23-240 про постачання електричної енергії споживачу, за умовами якого ТОВ «Енергопрод Сервіс» (постачальник) продає електричну енергію Зазимській сільраді (споживач) для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього договору.

Позивач твердить, що вчасно і в повному обсязі виконував свої обов`язки за договором, у період з 01.12.2023 по 31.12.2023 на об`єкти відповідача було поставлено електричну енергію на загальну суму 764 221,09 грн.

Разом з тим, відповідач взяті на себе обов`язки з оплати використаної електричної енергії виконав частково, здійснивши оплату на загальну суму 355 206,85 грн., у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 409 014,24 грн., яку позивач просить стягнути у судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.03.2024 відкрито провадження у справі №911/734/24 в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 22.04.2024.

Цією ж ухвалою суд зобов`язав відповідача подати суду протягом п`ятнадцяти днів з дати отримання цієї ухвали докази сплати за спожиту електроенергію у грудні 2023 року за договором №3/10-23-240 від 31.10.2023 про постачання електричної енергії споживачу (ч. 2 ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ч.7 ст. 6 ГПК України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Копію ухвали від 26.03.2024 про відкриття провадження було надіслано та доставлено 26.03.2024 до електронного кабінету відповідача, про що складено та долучено до матеріалів справи довідку Господарського суду Київської області про доставку електронного листа.

10.04.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив, позиція якого зводиться до того, що відповідач не заперечує проти суми основного боргу, однак немає можливості його сплатити у зв`язку із закінченням строку дії бюджетних призначень.

Разом з тим, даний відзив поданий за підписом адвоката Заворотнюка М.С., який не підтвердив своїх повноважень на представництво інтересів Зазимської сільради.

Відповідно до частини 4 статті 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються, зокрема ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що ордер письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Отже ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41 затверджено Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції (далі Положення).

Відповідно до абзацу першого пункту 9 Положення ордер, що видається адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально, підписується адвокатом та посвідчується печаткою адвоката (за її наявності).

Пунктом 12 Положення передбачено, що ордер містить наступні реквізити, зокрема: підпис адвоката, який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі «Адвокат»).

На підтвердження повноважень адвоката Заворотнюка М.С. до матеріалів відзиву додано ордер серії АІ №1303898 від 09.11.2022, який всупереч вищевказаним положенням не містить підпису адвоката.

Верховний Суд у своїх рішеннях дотримується позиції про те, що у разі коли ордер на надання правової допомоги не має обов`язкових реквізитів, він не може вважатися належним документом для здійснення представництва, а тому адвокат, який його надав, не має права підпису (ухвали КГС ВС від 02.04.2018 у справі № 910/11162/17, від 07.08.2018 у справі № 905/2497/17, від 23.02.2018 у справі № 13/187, від 16.04.2018 у справі № 922/1676/15, від 21.05.2018 у справі № 18/257, від 09.08.2018 у справі № 916/3266/17, від 12.09.2018 у справі № 905/2865/17, від 02.05.2018 у справі № 910/16014/17, від 30.03.2018 у справі № 908/1843/17, від 21.07.2020 у справі № 902/657/19 та ін.).

Суд в ухвалі від 22.04.2024 звернув увагу на вказаний недолік та відклав підготовче судове засідання на 27.05.2024. Разом із тим, відповідач не вжив заходів до його виправлення, ордер на представництво інтересів Зазимської сільської ради, який би містив необхідні реквізити, у тому числі підпис адвоката, не подав. З огляду на викладене суд робить висновок про те, що відзив від 10.04.2024 підписаний неповноважною особою, у зв`язку з чим не бере вказаний відзив до уваги при вирішенні спору.

27.05.2024 через систему «Електронний суд» представник позивача подав заяву від 24.05.2024 про розгляд справи без його участі. Крім того, в даній заяві представник позивача повідомив суд про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою від 27.05.2024 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 10.06.2024.

Ухвалою від 03.06.2024 суд задовольнив заяву представника ТОВ «Енергопрод Сервіс» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засіданні з розгляду справи по суті 10.06.2024 з`явився представник позивача, відповідач повторно не з`явився, уповноважених представників для участі в судовому засіданні не направив, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

У судовому засіданні 10.06.2024 після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши позов ТОВ «Енергопрод Сервіс» до Зазимської сільради про стягнення 409 014,24 грн., всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд

УСТАНОВИВ:

відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Згідно із частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії» та приписами Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 (далі - ПРРЕЕ), регламентовані взаємовідносини, що виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії.

Відповідно до п. 1.2.15 ПРРЕЕ, укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами. Електропостачальники зобов`язані повідомляти оператора системи розподілу (передачі) про укладення та припинення договору із споживачем в установленому цими Правилами порядку. При переході права власності (користування) на об`єкт до нового власника (користувача) переходять права та обов`язки за договорами, укладеними відповідно до цих Правил.

Пунктом 3.1.5 ПРРЕЕ встановлено, що електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам для укладення.

31.10.2023 ТОВ «Енергопрод Сервіс» (постачальник) та Зазимська сільська рада (споживач) уклали Договір №3/10-23-240 про постачання електричної енергії споживачу (далі по тексту Договір) у письмовій формі шляхом підписання договору та заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток №1).

За умовами Договору:

- постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору (п. 1.1);

- обов`язковою умовою для постачання електричної енергію споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу (п. 1.2);

- початком постачання електричної енергії споживачу є 01.11.2023 (п. 2.1);

- обсяг запланованої закупівлі електричної енергії (товару) складає 252 000 кВт/год (п. 2.4);

- обсяг проданої споживачу електроенергії визначається оператором систем розподілу та підтверджується шляхом підписання сторонам до 10 числа місяця наступного за розрахунковим відповідного акта купівлі-продажу електричної енергії (п. 2.6);

- споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з умовами пункту 4.2 цього Договору (п. 4.1);

- ціна за 1 кВт/год складає 5.52738 з ПДВ. Ціна електричної енергії, в тому числі за одиницю кіловат годин може змінюватись у випадках визначених у п. 12.8 цього Договору (п. 4.3);

- розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 4.6);

- оплата рахунка постачальника за цим Договором має бути здійснена споживачем у строк 10 робочих днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі електричної енергії, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду (п. 4.8);

- цей договір укладається на строк до 31.12.2023 та набирає чинності з 01.11.2023 (п. 12.1).

Заявою-приєднання до Договору від 31.10.2023 передбачено найменування оператора, з яким споживач уклав договір з розподілу електричної енергії ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі». Крім того, встановлено, що постачання електричної енергії здійснюється до бюджетної установи за адресою 07415, Київська обл., Броварський район, с. Зазим`я, вул. Широка, 6.

Додатком №2 до Договору визначено перелік об`єктів та точок споживача з адресами, номерами лічильників та ЕІС-кодами.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

На виконання умов договору, позивач склав, підписав та направив відповідачу Акт №ЕС000000500 прийняття-передавання електричної енергії від 31.12.2023, відповідно до якого обсяг споживання електроенергії за спірний період становить 138 261 кВт/год на суму 764 221,09 грн.

Вказаний акт, підписаний з боку позивача, а також рахунок на оплату №493 від 31.12.2023, 11.01.2024 був направлений на адресу відповідача засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» листом з описом вкладення №794.

Як вбачається з трекінгу відстеження поштового пересилання на офіційному сайті АТ «Укрпошта», відповідач отримав зазначений акт 18.01.2024.

Відповідно до пункту 4.3 ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Послуги з розподілу електроенергії відповідачу надавались ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі».

15.03.2024 представник позивача звернувся до ДТЕК «Київські регіональні електромережі» з адвокатським запитом вих.№23/24, в якому просив надати інформацію про загальний обсяг та обсяг в розрізі точок комерційного обліку електричної енергії, розподіленої непобутовому споживачу Зазимській сільраді у період з 01.12.2023 по 31.12.2023.

За даними, наданими ОСР ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» листом від 19.03.2024 №06/100/1606, за період з 01.12.2023 по 31.12.2023 Зазимській сільраді було розподілено 138 261 кВт/год.

Відтак, суд встановив, що дані зазначені в Акті №ЕС000000500 від 31.12.2023 відповідають даним оператора системи розподілу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.8 Договору оплата рахунка постачальника за цим Договором має бути здійснена споживачем у строк 10 робочих днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі електричної енергії, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

З огляду на те, що спірний Акт відповідач отримав 18.01.2024, відповідач мав обов`язок його підписати та оплатити у строк 10 робочих днів, але у будь-якому випадку не пізніше 22.01.2024 відповідно до частини 5 ст. 254 ЦК України - перший робочий день після останнього дня строку 20.01.2024, який припав на вихідний).

Матеріали справи містять роздруківки трансакцій, за якими відповідач частково здійснив оплату електроенергії, спожитої у грудні 2023 року, зокрема:

№274180619 від 15.01.2024 на суму 306 910,09 грн.

№272724540 від 21.12.2023 на суму 36 638,92 грн.

№272694438 від 21.12.2023 на суму 11 657,84 грн.

Також до матеріалів позовної заяви позивач додав акт звірки взаємних розрахунків за період 31.10.2023-25.01.2024 підписаний уповноваженими представниками обох сторін (директором та сільським головою), з якого вбачається наявна заборгованість Зазимської сільради перед ТОВ «Енергопрод Сервіс» у розмірі 409 014,24 грн.

Суд зазначає, що акт звірки взаєморозрахунків може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Підписання акту звіряння, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18.

У даному випадку інформація Акту звірки підтверджена первинними документами.

Частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідач доказів оплати за спожиту електричну енергію у період з 01.12.2023 по 31.12.2023 за Актом №ЕС000000500 від 31.12.2023 у розмірі більшому, ніж доводить суду позивач, не подав, у тому числі на вимогу п. 4 ухвали суду від 26.03.2024 про відкриття провадження, яка набрала законної сили та є обов`язковою для виконання на всій території України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 409 014,24 грн. строк оплати якого настав, є обґрунтованою, доведеною належними письмовими доказами та підлягає задоволенню повністю.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, суд задовольняє позов ТОВ «Енергопрод Сервіс» та ухвалює рішення про стягнення із Зазимської сільської ради 409 014,24 грн. основного боргу.

У зв`язку із задоволенням позову суд відповідно до ст. 129 ГПК України покладає на відповідача відшкодування позивачу сплаченого судового збору в сумі 4 908,18 грн. повністю.

Позивач також просить суд включити до судових витрат та стягнути з відповідача 24 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Щодо вказаних вимог суд зазначає таке.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом частини другої статті 126 ГПК України до витрат на професійну правничу допомогу належать розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Для підтвердження факту понесених витрат на правову (правничу) допомогу представник позивача разом із позовною заявою подав копії:

договору про надання правничої допомоги №1/24 від 10.01.2024, укладений адвокатом Невструєвим Леонідом Борисовичем та ТОВ «Енергопрод Сервіс»,

додаткову угоду №04/24 від 04.03.2024 до договору №1/24 від 10.01.2024,

акту №1/04/24 про прийняття-передачі наданих послуг від 20.03.2024,

довіреності №013-Ю1 від 10.01.2024, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №4409/10 від 23.12.2010.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини другої статті 126 ГПК України до витрат на професійну правничу допомогу належать розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

10.01.2024 між адвокатом Невструєвим Л.Б. (адвокат) та ТОВ «Енергопрод Сервіс» (Клієнт) був укладений договір про надання правничої допомоги №1/24 (далі Договір №4), за умовами якого:

- адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу клієнту, зокрема представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення судочинства, а також в інших державних органах, установах, перед фізичними та юридичними особами (п 1.1, 1.2);

- клієнт зобов`язаний відшкодувати адвокату фактичні витрати (понесені чи майбутні), необхідні для виконання договору (п. 3.2);

- гонорар винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової/правничої допомоги на умовах і порядку, що визначені договором. Гонорар складається з суми вартості наданої правової/правничої допомоги, тарифи яких узгоджені сторонами (п. 4.1, 4.2);

- факт наданої правової допомоги підтверджується актом наданих послуг. Клієнт сплачує гонорар протягом 30 днів з моменту підписання акту наданих послуг (п. 4.6, 4.7);

- договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2029 (п. 6.1).

04.03.2024 сторони погодили та підписали Додаткову угоду №04/24, за умовами якої:

- адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу клієнту у господарському провадженні у справі про стягнення заборгованості в Зазимської сільської ради Броварського району Київської області перед клієнтом (п. 1.1);

- сторони погоджують розмір погодинної ставки адвоката за надання будь-яких видів професійної правничої допомоги на рівні 3 000,00 грн. за 1 годину. Гонорар складається з суми вартості наданої правової/правничої допомоги (п.2.1, 2.2);

- клієнт сплачує гонорар протягом 120 днів з моменту підписання акту наданих послуг (п. 2.5).

На виконання умов договору сторони підписали Акт №1/04/24 від 20.03.2024 приймання-передачі наданих послуг, з якого вбачається, що адвокат надав, а клієнт прийняв послуги з правової допомоги у загальному розмірі 24 000,00 грн., з яких:

ознайомлення адвокатом із документами щодо несплати Зазимською сільською радою заборгованості за поставлену електричну енергію 3 години 9 000,00 грн.;

підготовка та направлення адвокатського запиту 1 година 3 000,00 грн.;

підготовка позовної заяви 4 години 12 000,00 грн.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, норми, якими встановлено, що «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вищевказаній постанові.

При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Суд звертає увагу на те, що надані позивачем документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, пропорційності, співмірності та розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, а також у постанові Верховного Суду від 25.08.2022 у справі № 911/3323/14.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Стосовно того, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, вже висловлювалася Велика Палата Верховного Суду (пункт 21 додаткової постанови від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 підтримала цей висновок.

Предмет спору у справі не є складним для спеціаліста правника, не потребував складного аналізу правових норм та судової практики, а також складних розрахунків; відтак підготовка процесуальних документів не становила складності та не потребувала багато часу адвоката, у зв`язку суд робить висновок про те, що вказані в Акті №1/04/24 витрати часу адвоката не відповідають критерію реальності та необхідності. Крім того, суд враховує, що адвокат не витрачав додатковий час на прибуття для участі у судових засіданнях; також відповідач не заперечував щодо наявності боргу, тож за висновком суду, сума судових витрат на правову допомогу 24 000,00 грн. не є співмірною із складністю справи.

У даному випадку суд вважає суму судових витрат на правову допомогу 6 056,00 грн. розумно необхідною, співмірною та обґрунтованою, тому саме така сума належить до включення до судових витрат по справі та розподілу між сторонами відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопрод Сервіс» задовольнити.

2. Стягнути із Зазимської сільської ради Броварського району Київської області (07415, Київська обл., Броварський район, с. Зазим`я, вул. Широка, буд. 6, ідентифікаційний код 04363876)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопрод Сервіс» (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 13/10, оф. 201, ідентифікаційний код 43630935)

409 014,24 грн. (чотириста дев`ять тисяч чотирнадцять гривень двадцять чотири копійки) основного боргу,

6 056,00 грн. (шість тисяч п`ятдесят шість гривень нуль копійок) витрат на професійну правничу допомогу.

4 908,18 грн. (чотири тисячі дев`ятсот вісім гривень вісімнадцять копійок) судового збору.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 14.06.2024.

Суддя О.В. Конюх