РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.06.2024Справа № 910/397/24
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»

до 1. Територіального управління БЕБ у Київській області

2. Територіального управління БЕБ у м. Києві

про стягнення 12715,85 грн.

Представники сторін:

від позивача: Ніколаєнко Н.О.;

від відповідача 1: Таргонська О.С.;

від відповідача 2: Дергунов К.В.

ВСТАНОВИВ:

10.01.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» з вимогами до Територіального управління БЕБ у м. Києві та Київській області про стягнення 12715,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов`язань за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 24.03.2023 №14, внаслідок чого позивачу було завдано збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2024 відкрито провадження у справі №910/397/24, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

29.01.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.02.2024 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.03.2024.

У підготовчому засіданні 27.03.2024 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого зсідання на 17.04.2024.

28.03.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про заміну відповідача у даній справі - з Територіального управління БЕБ у м. Києві та Київській області на Територіальне управління БЕБ у Київській області та Територіальне управління БЕБ у м. Києві.

У підготовчому засіданні 17.04.2024 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 15.05.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 задоволено заяву Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про заміну відповідача у справі №910/397/24; замінено відповідача у справі №910/397/24 - з Територіального управління БЕБ у м. Києві та Київській області на 1) Територіальне управління БЕБ у Київській області та 2) Територіальне управління БЕБ у м. Києві.

01.05.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 заперечив проти задоволення позову, вказавши на відсутність всіх елементів складу господарського правопорушення. Крім того, відповідач 1 зауважив, що позивач не звертався до комісії з ліквідації Територіальним управлінням БЕБ у м. Києві та Київської області з заявами про включення вимог кредиторів.

01.05.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 зауважив, що передачі жодних зобов`язань (фінансових, документальних) від Територіального управління БЕБ у м. Києві та Київської області до Територіального управління БЕБ у м. Києві у спірних правовідносинах не було.

03.05.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли відповіді на відзиві відповідачів, які суд долучив до матеріалів справи.

06.05.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача 1 надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

13.05.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 15.05.2024 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 05.06.2024.

У судове засідання 05.06.2024 з`явились представники сторін, надали усні пояснення по справі, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представники відповідача 1 а відповідача 2 проти задоволення позову заперечили.

У судовому засіданні 05.06.2024 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.09.2022 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець), Територіальним управлінням БЕБ у м. Києві та Київської області (орендар) та Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» (балансоутримувач) укладено Договір оренди №9192 нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до умов якого орендар прийняв в орендне користування майно - нежилої приміщення загальною площею 1432,0 кв.м.- частини виробничого корпусу літери Б на 4 поверсі (площа 527,5 кв.м.), на 5 поверсі (площа 420,7 кв.м.) та на 6 поверсі (483,8 кв.м.) будівлі, яка розміщена за адресою: м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 3, літера Б.

Цільове призначення - розміщення бюджетної установи, яка утримується за рахунок коштів Державного бюджету - Територіального управління БЕБ у м. Києві та Київської області.

Пунктом 6.5 Договору оренди №9192 нерухомого майна від 09.09.2022 передбачено укладення договору на відшкодування витрат балансоутримувача.

09.09.2022 за Актом приймання-передачі в оренду нерухомого майна орендодавцю було передано в орендне користування нежилі приміщення загальною площею 1432,0 кв.м.- частини виробничого корпусу літери Б на 4 поверсі (площа 527,5 кв.м.), на 5 поверсі (площа 420,7 кв.м.) та на 6 поверсі (483,8 кв.м.) будівлі, яка розміщена за адресою: м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 3, літера Б.

24.03.2023 між Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» (балансоутримувач) та Територіальним управлінням БЕБ у м. Києві та Київської області (орендар) укладено Договір №14 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, відповідно до умов якого балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, частина якої передана в оренду орендарю, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача шляхом відшкодування балансоутримувачу спожитих орендарем енергоносіїв та комунальних послуг. Вартість спожитих орендарем енергоносіїв за послуги з постачання, розподілу та перетікання електроенергії визначаються пропорційно площі постачання електричної енергії, яка орендується орендарем.

Відповідно до п. 2.7 Договору №14 від 24.03.2023 відшкодування витрат здійснюється протягом 10 банківських днів з моменту підписання актів обома сторонами.

Згідно з п. 6.1 Договору №14 від 24.03.2023 договір набирає чинності з моменту підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє до 31.03.2023, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами,які виникли до його укладення, а саме з 01.01.2023.

При цьому, судом встановлено, що 06.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СітіЕнерджі» (постачальник) та Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» (споживач) укладено Договір про постачання електричної енергії №1/01.23-Т, предметом якого є електрична енергія за ДК 021:20-5 Електрична енергія (електрична енергія для адміністративних будівель Центру ДЗК, в тому числі ОЦОД, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 3).

Відповідно до п. 3.1 Договору про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023 початком постачання електричної енергію споживачу є дата, зазначена в заявці-приєднанні, яка є Додатком №1 до цього договору.

Згідно з п. 3.2 Договору про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023 строк постачання електричної енергії 06.01.2023 - 31.12.2023.

Відповідно до п. 5.6 Договору про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023 приймання-передача електричної енергії, поставленої постачальником та прийнятої споживачем у розрахунковому періоді, оформлюються шляхом підписання сторонами щомісячних актів приймання-передачі.

Згідно з п. 13.1 Договору про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023 договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2023, а в частині оплати за спожиту електричну енергію та оформлення всіх необхідних документів на виконання даного договору договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

01.03.2023 між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023, в якій сторони зазначили, що у зв`язку із зупиненням дії ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, сторони дійшли згоди припинити дію договору шляхом його розірвання з 01.03.2023. Договір діє в частині постачання електричної енергії до 28.02.2023 включно, а в частині проведення розрахунків та оформлення необхідних документів - до їх повного виконання.

Судом встановлено, що 21.04.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «СітіЕнерджі» з вимогами до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення 54868,79 грн, з яких 46361,06 грн основного боргу, 8026,16 грн пені та 481,57 грн 3% річних (справа №910/6190/23).

Обгрунтовуючи позовні вимоги у справі №910/6190/23, позивач вказував на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023 не у повному обсязі здійснив оплату спожитої у січні-лютому 2023 року електричної енергії, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 46361,06 грн. Крім того, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 8026,16 грн пені та 481,57 грн 3% річних.

У рішенні Господарського суду міста Києва від 23.06.2023 у справі №910/6190/23, яке набрало законної сили 14.07.2023, встановлено, що у січні 2023 року відповідачем на умовах Договору про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023 було спожито електричну енергію на суму 244835,30 грн, що підтверджується Актом №152 від 31.01.2023, та у лютому 2023 року - електричну енергію на суму 303670,67 грн, що підтверджується Актом №789 від 28.02.2023, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відбитками печаток юридичних осіб позивача і відповідача.

Судом у справі №910/6190/23 встановлено, що 07.03.2023 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 217668,73 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №711 від 06.03.2023 (призначення платежу - за електроенергію січень 2023 року); 09.03.2023 - грошові кошти у розмірі 265245,18 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №737 від 07.03.2023 (призначення платежу - за електроенергію лютий 2023 року); 06.04.2023 - грошові кошти у розмірі 19231,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3865 від 05.04.2023 (призначення платежу - за електроенергію січень 2023 року).

Таким чином, до дати звернення позивача у справі №910/6190/23 з позовом до суду (21.04.2023) відповідач сплатив позивачу грошові кошти у загальному розмірі 502144,91 грн, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 46361,06 грн.

Судом у справі №910/6190/23 було встановлено, що 01.05.2023 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 18520,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3927 від 01.05.2023 (призначення платежу - за електроенергію січень, лютий 2023 року); 10.05.2023 - грошові кошти у розмірі 20682,98 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3991 від 10.05.2023 (призначення платежу - за електроенергію лютий 2023 року); 24.05.2023 - грошові кошти у розмірі 7158,08 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №4060 від 24.05.2023 (призначення платежу - за електроенергію лютий 2023 року).

Таким чином, враховуючи, що предмет спору у справі №910/6190/23 (стягнення суми основного боргу у розмірі 46361,06 грн) припинив своє існування після звернення позивача з позовом до суду, суд дійшов висновку закрити провадження у справі №910/6190/23 в частині позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» суми основного боргу у розмірі 46361,06 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (у зв`язку з відсутністю предмета спору).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2023 у справі №910/6190/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СітіЕнерджі» було задоволено частково; закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» суми основного боргу у розмірі 46361,06 грн.; стягнуто з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» пеню у розмірі 6438 грн 88 коп., 3% річних у розмірі 386 грн 34 коп. та судовий збір у розмірі 267 грн 10 коп. В іншій частині позову відмовлено.

25.07.2023 Господарським судом міста Києва видано наказ №910/6190/23 про стягнення з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СітіЕнерджі» пені у розмірі 6438 грн 88 коп., 3% річних у розмірі 386 грн 34 коп. та судового збору у розмірі 267 грн 10 коп.

Крім того, додатковим рішенням від 13.07.2023 у справі №910/6190/23 стягнуто з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СітіЕнерджі» витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 4000,00 грн.

03.08.2023 Господарським судом міста Києва видано наказ про стягнення з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СітіЕнерджі» витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 4000,00 грн.

12.09.2023 Державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№72632652 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 у справі №910/6190/23.

Розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП№72632652 становить 195,30 грн (відповідно до постанови від 12.09.2023), виконавчий збір - 709,23 грн (відповідно до постанови від 12.09.2023).

Також, 05.10.2023 Державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№72906792 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 03.08.2023 у справі №910/6190/23.

Розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП№72906792 становить 319,00 грн (відповідно до постанови від 05.10.2023), виконавчий збір - 400,00 грн (відповідно до постанови від 05.10.2023).

Всі вказані суми грошових коштів у загальному розмірі 12715,85 грн, а саме : пеня у розмірі 6438 грн 88 коп., 3% річних у розмірі 386 грн 34 коп., судовий збір у розмірі 267 грн 10 коп., витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 4000,00 грн., мінімальні витрати виконавчого провадження ВП№72632652 у розмірі 195,30 грн, виконавчий збір у розмірі 709,23 грн, а також мінімальні витрати виконавчого провадження ВП№72906792 у розмірі 319,00 грн та виконавчий збір у розмірі 400,00 грн, були у повному обсязі сплачені позивачем, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що саме у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором №14 від 24.03.2023 в частині відшкодування витрат за спожиту електроенергію позивачу були завдані збитки у загальному розмірі 12715,85 грн, адже саме несвоєчасне відшкодування відповідачем позивачу вартості спожитої електроенергії на суму 46361,06 грн призвело до звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «СітіЕнерджі» до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» заборгованості за Договором про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023 (справа №910/6190/23).

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідачі вказали на відсутність всіх елементів складу господарського правопорушення та зауважили, що позивач не звертався до комісії з ліквідації Територіальним управлінням БЕБ у м. Києві та Київської області з заявами про включення вимог кредиторів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частин 1- 3 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже, відшкодування збитків є одним із заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу положень статті 22 Цивільного кодексу України, а порушення цивільного права, внаслідок якого особі завдано збитки, є підставою для їх відшкодування.

Частиною 3 статті 147 Господарського кодексу України передбачено, що збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до положень частини 1 статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: - вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; - додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; - неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; - матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №908/2261/17 (за позовом про відшкодування збитків).

Суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди/стягнення збитків, повинні виходити із того, що для застосування такої санкції, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового, додаткового. Для застосування заходів цивільно-правової відповідальності необхідний склад цивільного правопорушення.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміють майнову шкоду, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Судом враховано, що згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України для застосування таких правових наслідків порушення зобов`язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вищезазначених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Однак, суд зазначає, що спір між позивачем у даній справі та Товариством з обмеженою відповідальністю «СітіЕнерджі» виник у зв`язку з невиконанням зобов`язань саме Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за Договором про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023, оскільки саме Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», а не будь-хто інший, є зобов`язаною особою перед Товариством з обмеженою відповідальністю «СітіЕнерджі» з оплати за спожиту електроенергію.

Крім того, згідно з п. 5.11 Договору про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023 оплата за договором має бути здійснена споживачем у строк, який не може бути більшим ніж 10 банківських днів з дати отримання рахунку на оплату та підписання сторонами акту приймання-передачі електричної енергії, але в будь-якому разі не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 2.7 Договору №14 від 24.03.2023 відшкодування витрат здійснюється протягом 10 банківських днів з моменту підписання актів обома сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідний акт про компенсацію витрат за спожиту електроенергію у січні 2023 року було підписано між сторонами 30.03.2023, а акт про компенсацію витрат за спожиту електроенергію у лютому 2023 року - 04.04.2023.

Наведене вказує на те, що строк виконання Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» своїх зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії №1/01.23-Т від 06.01.2023 (укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю «СітіЕнерджі») в частині оплати електроенергії, спожитої у січні та лютому 2023 року, настав раніше, ніж строк виконання Територіальним управлінням БЕБ у м. Києві та Київської області своїх зобов`язань за Договором №14 від 24.03.2023 в частині відшкодування вартості спожитої електроенергії.

Враховуючи вище викладені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами існування усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме безпосереднього причинного зв`язку між протиправною поведінкою Територіального управління БЕБ у м. Києві та Київської області та понесеними позивачем витратами у загальному розмірі 12715,85 грн (пеня у розмірі 6438 грн 88 коп., 3% річних у розмірі 386 грн 34 коп., судовий збір у розмірі 267 грн 10 коп., витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 4000,00 грн., мінімальні витрати виконавчого провадження ВП№72632652 у розмірі 195,30 грн, виконавчий збір у розмірі 709,23 грн, а також мінімальні витрати виконавчого провадження ВП№72906792 у розмірі 319,00 грн та виконавчий збір у розмірі 400,00 грн).

Отже, суд дійшов висновку відмовити у позові Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

Що стосується питання правонаступництва Територіального управління БЕБ у м. Києві та Київської області, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що постановою КМУ від 30.03.2023 №281 вирішено утворити як юридичні особи публічного права Територіальне управління БЕБ у Київській області та Територіальне управління БЕБ у м. Києві; ліквідувати як юридичну особу публічного права Територіальне управління БЕБ у м. Києві та Київській області.

Вказаною постановою також вирішено визначити Територіальне управління БЕБ у Київській області та Територіальне управління БЕБ у м. Києві правонаступниками Територіального управління БЕБ у м. Києві та Київській області на відповідних територіях.

26.01.2024 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено за про припинення Територіального управління БЕБ у м. Києві та Київській області в результаті ліквідації.

Відповідно до п. 2 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, який затверджено постановою КМУ від 20.10.2011 №1074, органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються або ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України.

Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації (п. 5 Порядку).

У п. 6 Порядку визначено, що права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

В даному випадку суд не вбачає за необхідне вдаватись до дослідження питання правонаступництва Територіального управління БЕБ у м. Києві та Київської області, так як дослідження такого питання було б доцільним у випадку визнання позовних вимог Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» обґрунтованими та наявності підстав для висновку про виникнення у Територіального управління БЕБ у м. Києві та Київської області обов`язку відшкодувати позивачу завдані збитки у сумі 12715,85 грн. (з метою визначення особи, до якої перейшли вказані зобов`язання на суму 12715,85 грн та яка повинна відповідати у спорі).

Оскільки суд дійшов протилежного висновку, то підстави для з`ясування обставин правонаступництва Територіального управління БЕБ у м. Києві та Київської області відсутні.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою у позові (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 13.06.2024.

Суддя О.М. Спичак