ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2024 року м.Дніпро Справа № 912/1473/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. - доповідач,

судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.

при секретарі судового засідання Солодова І.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Захарченко І.В. (поза межами суду, з використанням власних технічних засобів) - адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кутепової Ганни Юріївни на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.12.2023 (повний текст рішення складено 01.01.2024, суддя Коваленко Н.М.) у справі № 912/1473/23

за позовом Комунального підприємства "Олександрійський центральний ринок", м. Олександрія, Кіровоградська область

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Кутепової Ганни Юріївни, м. Олександрія, Кіровоградська область

про стягнення 65 173,35 грн., усунення перешкод в користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява КП "ОЦР" до ФОП Кутепової Г.Ю. з вимогами:

1. Стягнути з ФОП Кутепова Ганна Юріївна (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь КП "Олександрійський центральний ринок" (місцезнаходження: Кіровоградська обл. м Олександрія вул. Ярмаркова, буд. 57, 28000, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДР: 23230033) 40 106,68 грн (сорок тисяч сто шість гривень 68 коп.) неустойки та 25 066,67 грн (двадцять п`ять тисяч шістдесят шість гривень 67 коп.) збитків, всього 65173,35 грн. (шістдесят п`ять тисяч сто сімдесят три гривні 35 коп.).

2. Зобов`язати ФОП Кутепова Ганна Юріївна (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) усунути перешкоди в користуванні майном (частина земельної ділянки, яка передавалася ФОП Кутепова Ганна Юріївна як торгівельне місце № 347 в секторі "В" на КП "Олександрійський центральний ринок") шляхом звільнення торгівельного місця №347 в секторі "В" на КП "Олександрійський центральний ринок" за адресою: 28000 м. Олександрія вул. Ярмаркова 57 від металевого контейнеру, товаро-матеріальних цінностей, інших речей які знаходяться на зазначеному торговому місці, за власний рахунок.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправомірні дії та бездіяльність відповідача, які призвели до істотного порушення прав позивача, а саме, належне позивачеві майно, орендоване відповідачем після закінчення договору оренди позивачеві відповідачем не повернуто, в зв`язку із чим позивач не має можливості користуватися належним йому майном, отримує внаслідок дії такої обставини збитки, які підлягають стягненню з відповідача разом з неустойкою.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 22.12.2023, у даній справі, позов задоволено частково.

Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Кутепову Ганну Юріївну ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) усунути перешкоди в користуванні майном (частина земельної ділянки, яка передавалася Фізичній особі-підприємцю Кутеповій Ганні Юріївні, як торгівельне місце №347 в секторі "В" на КП "Олександрійський центральний ринок") шляхом звільнення торгівельного місця №347 в секторі "В" на Комунальному підприємстві "Олександрійський центральний ринок" за адресою: 28000 м. Олександрія вул. Ярмаркова 57 від металевого контейнеру, товаро-матеріальних цінностей, інших речей які знаходяться на зазначеному торговому місці, за власний рахунок.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Кутепової Ганни Юріївни ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства "Олександрійський центральний ринок" (код ЄДР 23230033, вул. Ярмаркова, 57, м. Олександрія, Кіровоградська обл., 28000) 45 123,44 грн неустойки та 28 202,15 грн збитків, всього 73 325,59 грн, а також судовий збір у розмірі 5 368,00 грн. В решті позову відмовлено.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, Фізична особа-підприємць Кутепова Ганна Юріївна, звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.12.2023 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в частині вимоги про усунення перешкод в користуванні майном, вимоги про стягнення неустойки у розмірі 40106,68 грн., вимоги про стягнення збитків у розмірі 25066,67 грн. та залишити позов без розгляду в частині вимоги про стягнення неустойки у розмірі 5310,96 грн., вимоги про стягнення збитків у розмірі 3135,48 грн. Розглянути справу в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним.

Скаржник вказує, що відповідач, як фактичний користувач частини земельної ділянки, яка передавалася відповідачу як торгівельне місце №347, що без достатньої правової підстави за рахунок позивача зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти позивачу на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

При цьому, матеріалами справи підтверджено те, що:

- в січні 2017 позивач дозволив відповідачеві встановити стаціонарну тимчасову споруду (металевий торгівельний модуль, площею 10 кв. м.) на частині земельної ділянки, яка передавалася відповідачу як торгівельне місце №347;

- в 2019, 2020, 2021 (абонементний талон №00520 на 2019, абонементний талон №00295 на 2020, абонементний талон №0497 на 2021) позивач неодноразово переукладав з відповідачем договори оренди частини земельної ділянки, яка передавалася відповідачу, як торгівельне місце №347, обладнаної стаціонарною тимчасовою спорудою;

- з червня 2021 позивач категорично відмовляється укладати з відповідачем договір оренди частини земельної ділянки, яка передавалася відповідачу як торгівельне місце №347, обладнаної стаціонарною тимчасовою спорудою;

- з червня 2021 позивач категорично відмовляється отримувати від відповідача кошти за користування частиною земельної ділянки, яка передавалася відповідачу, як торгівельне місце №347, обладнаної стаціонарною тимчасовою спорудою.

Вказані обставини підтверджені також представником позивача в судовому засіданні.

Отже, в даному випадку позивач безпосередньо та своєю поведінкою дав зрозуміти відповідачу те, що з січня 2017 бажає отримувати від відповідача кошти за користування частиною земельної ділянки, яка передавалася відповідачу як торгівельне місце №347, обладнаної стаціонарною тимчасовою спорудою.

Між сторонами склались правовідносини із збереження майна (кошти, які мав заплатити відповідач за користування частиною земельної ділянки, яка передавалася відповідачу, як торгівельне місце №347, обладнаної стаціонарною тимчасовою спорудою), без достатньої правової підстави у яких на боржнику лежить обов`язок із повернення такого майна потерпілому, а не обов`язок відшкодування збитків, тому судом першої інстанції порушено приписи глав 82 і 83 ЦК України та пункт 6 статті 3 ЦК України (не застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки)).

З дозволу позивача в січні 2017 частину земельної ділянки, яка передавалася відповідачу, як торгівельне місце №347, обладнано стаціонарною тимчасовою спорудою.

У даній справі позивач не посилається на самовільне встановлення відповідачем стаціонарної тимчасової споруди (металевий торгівельний модуль, площею 10 кв. м.) на частині земельної ділянки, яка передавалася відповідачу, як торгівельне місце АДРЕСА_3 .

Отже, у законний спосіб в січні 2017 частина земельної ділянки, яка передавалася відповідачу як торгівельне місце №347 зазнала суттєвих змін.

Позивачем вимога про відшкодування вартості частини земельної ділянки, яка передавалася відповідачу як торгівельне місце №347, обладнаної стаціонарною тимчасовою спорудою, не заявлялася.

Позивач неодноразово переукладав з відповідачем договори оренди частини земельної ділянки, яка передавалася відповідачу як торгівельне місце №347, обладнаної стаціонарною тимчасовою спорудою.

За змістом вказаних договорів (абонементний талон №00520 на 2019, абонементний талон №00295 на 2020, абонементний талон №0497 на 2021) не передбачено обов`язку відповідача після закінчення терміну дії таких договору звільнити від стаціонарної тимчасової споруди частину земельної ділянки, яка передавалася відповідачу як торгівельне місце №347.

За таких обставин, з відповідача не могла бути стягнута неустойка, з підстав неповернення майна з оренди після припинення дії договору найму лише в силу того, що спочатку у законний спосіб в січні 2017 частина земельної ділянки, яка передавалася відповідачу, як торгівельне місце №347 зазнала суттєвих змін, а потім між позивачем та відповідачем виникли правовідносин по договорам оренди торгівельного місця №347 (абонементні талони №00520 на 2019, №00295 на 2020, №0497 на 2021), за змістом яких не передбачено обов`язку відповідача після закінчення терміну дії таких договорів звільнити від стаціонарної тимчасової споруди частину земельної ділянки, яка передавалася відповідачу як торгівельне місце №347.

Земельна ділянка, площею 1,6222 га (кадастровий номер :11:331:0059) відведена для розміщення та обслуговування будівлі, належної Олександрійській міській раді, тому за змістом договору оренди торгівельного місця №347 (абонементний талон №0497 на 2021) між позивачем та відповідачем виникли правовідносини щодо оренди частини земельної ділянки, площею 10 кв. м., обладнаної стаціонарною тимчасовою спорудою по АДРЕСА_4 .

Між сторонами склались правовідносини із збереження майна без достатньої правової підстави (частини земельної ділянки, площею 10 кв. м., обладнаної стаціонарною тимчасовою спорудою по АДРЕСА_4 ), у яких на боржнику лежить обов`язок відшкодувати вартість такого майна потерпілому, а не обов' язок повернути майно з оренди після припинення дії договору найму, тому судом першої інстанції порушено приписи глави 83 ЦК України, Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач протиправно створив перешкоди позивачу в користуванні майном за адресою: АДРЕСА_5 , розмістивши металевий контейнер, товаро-матеріальні цінності, інші речі на частині земельної ділянки, яка передавалася позивачу, як торгівельне місце №347.

Апелянт зазначає:

- власником єдиного об`єкта права власності - будівлі Олександрійського центрального ринку, заг. площею 2191,9 кв. м. на земельній ділянці, площею 1,6222 га (кадастровий номер :11:331:0059) є Олександрійська міська рада;

- в матеріалах справи план території ринку за адресою: АДРЕСА_4 відсутній;

- в матеріалах справи рішення Олександрійської міської ради про закріплення на праві господарського відання будівлі Олександрійського центрального ринку, заг. площею 2191,9 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03) за позивачем відсутнє;

- земельна ділянка, площею 1,6222 га (кадастровий номер :11:331:0059) відведена для розміщення та обслуговування будівель та споруд по АДРЕСА_4 .

Таким чином, судом першої інстанції не залучено до участі у справі Олександрійську міську раду, про законні права якої на єдиний об`єкт права власності - будівлі Олександрійського центрального ринку, заг. площею 2191,9 кв. м. на земельній ділянці, площею 1,6222 га (кадастровий номер :11:331:0059) прийнято рішення у даній справі. Таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення суду першої інстанції на підставі пункту 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України.

Щодо збільшення позовних вимог у справі, скаржник вказує, що належними доказами відправлення відповідачу копії заяви про збільшення позовних вимог №б/н від б/д є оригінали опису вкладення в поштовий конверт, в якому зазначений поіменний перелік документів, що надсилається адресату та документ, що підтверджує надання поштових послуг, в якому зазначається адресат, номер поштового відправлення, що одночасно вказується у відповідному описі вкладення у цінний лист, та є доказом направлення переліку документів згідно з цим описом.

Позивачем на підтвердження факту надсилання відповідачу копії заяви про збільшення позовних вимог №б/н від б/д надано фіскальний чек від 19.10.2023 на поштове відправлення номер - « 014» та опис на поштове відправлення номер - «рекомендованого листа».

Вказані обставини унеможливлюють визнання долученого до матеріалів справи опису вкладення у цінний лист належним доказом відправлення відповідачу копії заяви про збільшення позовних вимог №б/н від б/д, що подана на розгляд суду.

Таким чином, суд першої інстанції не дотримався вимог ч. 5 ст. 46, ч. 7 ст. 42 ГПК України, тому підлягають залишенню без розгляду позовні вимоги в частині стягнення з ФОП Кутепова Ганна Юріївна неустойки - 5310,96 грн. та збитків - 3135,48 грн., всього 8446,44 грн.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

25.03.2024 від представника позивача до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу, що був відправлений до суду поштою 20.02.2024.

Відповідно до статті 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.02.2024 встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу - 15 днів з дня вручення цієї ухвали.

Позивач зазначає, що ухвалу ЦАГС отримано 26.02.2024 та передано адвокату. Проте, на початку березня 2024 представник позивача по справі захворів та фізично не мав можливості працювати з матеріалами апеляційної скарги, адже перебував на карантині в селі, регіоном почав лютувати грип та COVID, адвокат Юрах В.М. виховує трьох дітей. З урахуванням наведеного обґрунтування причини пропуску строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, представник позивача просить суд прийняти відзив та долучити до матеріалів справи.

Колегія суддів констатує, що доказів на підтвердження вказаних обставин щодо хвороби адвоката не надано.

Зважаючи на те, що відзив поданий з пропуском строку, визначеного ухвалою суду апеляційної інстанції від 22.02.2024 у цій справі, а прохальна частина відзиву не містить клопотання про його поновлення в порядку ст. 119 ГПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення його без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддямивід 22.01.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.01.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи №912/1473/23. Доручено Господарському суду Кіровоградської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 912/1473/23.

13.02.2024 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кутепової Ганни Юріївни на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.12.2023 у справі №912/1473/23. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 10.04.2024 о 10 год. 20 хв.

28.02.2024, через систему «Електронний суд, від Фізичної особи-підприємця Кутепової Ганни Юріївни до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява про відвід колегії суддів: головуючого судді Чус О.В. (доповідач), суддів Дарміна М.О., Кощеєва І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.03.2024 визначено відмовити у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Кутепової Ганни Юріївни про відвід колегії суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., суддів: Дарміна М.О., Кощеєва І.М. у справі № 912/1473/23; передати справу для вирішення питання про відвід колегії суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., суддів: Дарміна М.О., Кощеєва І.М. у справі № 912/1473/23, в порядку, встановленому ст. 32, 39 ГПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.03.2024 вирішення питання про відвід суддів у даній справі передано на розгляд судді Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2024 (суддя Чередко А.Є.) відмовлено в задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Кутепової Ганни Юріївни про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Чус О.В. (доповідач), суддів Дарміна М.О., Кощеєва І.М. від розгляду справі № 912/1473/23.

У судовому засіданні 10.04.2024 представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні. Заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила оголосити перерву по справі до 22.05.2024 об 11:00 год.

У судове засідання 22.05.2024 з`явився представник відповідача. Позивач явку повноважного представника не забезпечив, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні 22.05.2024 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Статуту КП "ОЦР", затвердженого рішенням виконавчого комітету №96 від 13.02.2020 (далі - Статут), КП "Олександрійський центральний ринок" створене на базі Олександрійського центрального ринку, заснованого рішенням Олександрійської міської ради від 28.05.1992 №221/7, є його правонаступником, належить до комунальної власності територіальної громади міста, підпорядковане виконавчому комітету Олександрійської міської ради, підзвітне та підконтрольне Олександрійській міській раді.

Власником та засновником Підприємства є територіальна громада міста Олександрії в особі Олександрійської міської ради.

Метою діяльності Підприємства є здійснення виробничої, комерційної та іншої господарської діяльності для задоволення потреб жителів міста в товарах і послугах, що сприяють забезпеченню їх життєдіяльності шляхом надання торгових місць, одержання прибутку для задоволення потреб трудового колективу. (п. 1 розділу III Статуту)

Майно Підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста і закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд відповідно до чинного законодавства цього Статуту та рішень Власника, за винятком об`єктів нерухомого майна, порядок володіння, користування та розпорядження якими здійснюється виключно з дозволу Органу управління. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за Підприємством, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через Орган управління. (п. 2 розділу V Статуту)

Підприємство здійснює користування землею і іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства. (п. 8 розділу V Статуту)

Вищим органом управління Підприємства є його Власник. Управління Підприємством здійснює його директор (надалі - керівник). Керівник Підприємства вирішує питання діяльності Підприємства, за винятком тих, що віднесені законом або Статутом до компетенції Власника або інших органів (п. 1, 3 розділу VII Статуту).

Керівник Підприємства підписує документи Підприємства, видає накази та довіреності (підп. 6 п. 4 Статуту).

Відповідно до п. 2 Правил торгівлі на ринках м. Олександрії, затверджених рішенням Олександрійської міської ради Кіровоградської області №333 від 30.09.2011 (далі - Правила), які розміщені у вільному доступі на офіційному сайті Олександрійської міської ради, ринок це суб`єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи місцевого органу самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців та покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій.

Згідно Правил торгове місце - це площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (вагів, лотків, тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків, у контейнерах, кіосках, наметах, тощо (п. 13 Правил).

Одним із основних видів діяльності позивача є надання (здавання) торгових місць у користування (оренду) підприємцям, на яких вони розміщують свої тимчасові споруди (кіоски, мафи) з яких здійснюють підприємницьку діяльність. За користування торговим місцем підприємці щомісячно сплачують до каси Підприємства оплату відповідно тарифів, які встановлюються та затверджуються Олександрійською міською радою.

На кожне торгове місце позивач видає суб`єктам підприємницької діяльності іменний абонементний талон на право користування торговим місцем. Даний документ засвідчує той факт, що саме ця особа має право займатись підприємницькою діяльністю наданому торговому місці.

10.12.2020 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди торгівельного місця №347 (абонементний талон №0497).

Наказом директора ринку №58 від 13.05.2021 відповідача позбавлено торгового місця №347 з 13.05.2021, та відключено від електричної мережі ринку контейнер ФОП Кутепової Г.Ю. Договір оренди зазначеного торгівельного місця №347 розпочався 01.01.2021 та припинився з 31.05.2021.

Зазначені обставини встановлені преюдиціальним для сторін цієї справи рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 14.09.2021 в справі №912/1576/21.

Проте, свого обов`язку, передбаченого нормами ч. 1 ст. 785 ЦК України відповідач не виконав, не повернув позивачеві торгове місце 347 в секторі "В" на КП "ОЦР" у стані, в якому воно було одержано, зокрема в стані в якому це торгове місце вільне від контейнера відповідача, про що свідчить акт обстеження торгівельного місця №347 в секторі "В" на КП "ОЦР" від 05.07.2023, за змістом якого станом на 05.07.2023 на торгівельному місці №347 в секторі "В" знаходиться металевий торгівельний модуль, що належить ФОП Кутеповій Г.Ю.

Тому, позивач нарахував неустойку, передбачену ч. 2 ст. 785 ЦК України за період з 01.06.2021 по 19.10.2023 в сумі 45 417,64 грн.

Крім того, позивач зазначає, що в зв`язку із неправомірними діями відповідача щодо неповернення торгівельного місця №347, переданого йому позивачем в користування, останній позбавлений можливості отримувати від використання цієї площі доходи, які позивач міг би реально одержати за звичайних обставин, шляхом отримання плати за користування цим торгівельним місцем від інших осіб.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 та 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України).

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ст. 764 Цивільного кодексу України).

Норма ст. 764 Цивільного кодексу України передбачає таку правову конструкцію як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Наведена норма Закону визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому, для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї із сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

Частиною 4 ст. 284 Господарського кодексу України передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Згідно зі ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч.2 ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, 28.12.2021 набрало законної сили рішення Господарського суду Кіровоградської області від 14.09.2021 в справі №912/1576/21 за позовом ФОП Кутепової Г.Ю. до КП "ОЦР", про стягнення 700,00 грн, в цьому рішенні, зокрема, зазначено про таке:

"В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з дозволу відповідача в січні 2017 на торговому місці 347, сектор В, за рахунок власних коштів позивача встановлено контейнер, вартістю 87700,00 грн, який підключено до електричної мережі ринку.

КП "Олександрійський центральний ринок" видано Абонементний талон №0497 від 10.12.2020 на торгове місце 347, сектор В.

Згідно наказу №58 від 13.05.2021 КП "Олександрійський центральний ринок" позбавлено позивача торгового місця 347, сектор В з 13.05.2021 та відключено від електричної мережі ринку контейнер ФОП Кутепової Г.Ю."

Обставина заяви ФОП Кутепова Г.Ю. про наведені вище факти свідчить, зокрема, про обізнаність ФОП Кутепова Г.Ю. про факт існування наказу КП "Олександрійський центральний ринок" №58 від 13.05.2021 та позбавлення ФОП Кутепова Г.Ю. торгового місця 347, сектор В з 13.05.2021, про факт відключення від електричної мережі ринку контейнера ФОП Кутепової Г.Ю.

Крім того, в рішенні Господарського суду Кіровоградської області від 14.09.2021 в справі №912/1576/21 зазначено таке.

"З матеріалів справи вбачається, що КП "Олександрійський центральний ринок" видано ФОП Кутеповій Г.Ю. Абонементний талон №0497 від 10.12.2020 на торгове місце 347, сектор В.

Згідно положень Правил користування торговим місцем на КП "Олександрійський центральний ринок" зазначених у Абонементному талоні:

- вартість оплати за 1 торгове місце складається з вартості послуг ринку за надане торгове місце. Оплата здійснюється згідно встановлених тарифів, які затверджуються адміністрацією ринку та місцевими органами влади (п. 5),

- плату за користування торговим місцем згідно абонементного талону підприємець повинен сплатити до 15 числа поточного місяця, на наступний місяць. При збільшенні тарифів на послуги ринку, підприємець повинен сплатити різницю між новими та старими тарифами, в разі коли ним було проведено оплату за такий місяць по старим тарифам. При несплаті плати за користування торговим місцем у визначений термін без поважних причин адміністрація ринку має право надати торгове місце іншому підприємцю (п. 7),

- в дні, кола підприємець не користувався торговим місцем, або передчасно закінчив торгівлю, а також у разі позбавлення торгового місця в зв`язку з порушенням правил, обумовлених в даному абонементному талон, адміністрація ринку сплачені суми не повертає (п. 10),

- Абонементний талон не є договором оренди торгового місця. Іменний абонементний талон надає право його власнику займати торгове місце на ринку на протязі одного місяця. У разі відсутності порушень "Правил торгівлі на ринках м. Олександрії" та/або інших нормативних та законодавчих актів та відповідної оплати підприємець має право зайняти торгове місце на наступний місяць. У разі винесення приписів контролюючими органами, спрямованими на ліквідацію торгового місця, адміністрація ринку має право достроково припинити дію абонементного талону та повернути сплачені кошти за користування торговим місцем за той час, що лишився після припинення дії абонементного талону (п. 16).

Отже, згідно зазначених положень сторонами погоджено порядок та розмір оплати за користування торговим місцем та умови займання торгового місця на ринку протягом одного місяця.

Виконавчим комітетом Олександрійської міської ради Кіровоградської області встановлено тарифи на послуги КП "Олександрійський центральний ринок" рішенням №531 від 22.08.2019, що міститься в матеріалах справи, за яким вартість торгової площі для закритих, відкритих контейнерів, торгових кіосків за 1 кв.м/міс. становить 70,00 грн (п. 14 додатку до рішення виконавчого комітету від 22.08.2019 №531).

Виходячи із системного аналізу Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 № 57/188/84/105 договори, укладені між адміністрацією ринку і суб`єктами підприємницької діяльності, які займаються торгівельною діяльністю, є за своєю правовою природою договорами оренди (найму) торгових площ (постанова Верховного Суду України від 24.10.2011 у справі № 3-113гс11).

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного суду від 19.12. 2018 у справі №522/13821/15-а, від 16.03.2020 у справі №922/227/19."

Також, суд під час розгляду справи №912/1576/21 прийшов до висновку, що 10.12.2020 між КП "ОЦР" та ФОП Кутеповою Г.Ю. укладено договір оренди торгового місця зі строком дії - один місяць у формі абонементного талону. За поясненнями позивача, Абонементний талон №0497 відповідачем видано на 2021 рік. У 2020 році ФОП Кутеповій Г.Ю. також видавався абонементний талон. За таких обставин строк дії договору - Абонементного талону №0497, відліковується з 01.01.2021. В свою чергу, відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Здійснюючи оплату за користування торговим місцем в порядку передбаченому п.п. 5, 7 Абонементного талону №0497, ФОП Кутепова Г.Ю. продовжувала користуватись відповідним торговим місцем такий самий строк, на який укладено договір, тобто до (з урахуванням вихідних днів, на які припадають останні дні місяця): 01.02.2021, 01.03.2021, 31.03.2021, 30.04.2021,31.05.2021 без заперечень відповідача. Разом з тим, відповідачем згідно наказу 13.05.2021 висловлено заперечення проти продовження договору оренди торгового місця.

Під час розгляду справи №912/1576/21 було встановлено, що договір оренди торгового місця від 10.12.2020, дію якого продовжено сторонами до 31.05.2021 шляхом здійснення позивачем оплат за відповідний період, припинено.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (абз. 5 п. 4.9. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.11.2019 в справі №922/643/19).

У цій справі участь беруть ті ж самі сторони, що і у справі №912/1576/21, а тому, обставини, встановлені щодо зазначених осіб у справі №912/1576/21 в цій справі не доказуються.

Таким чином, преюдиціальними фактами для даного суду є, зокрема, той факт, що КП "ОЦР" видано ФОП Кутеповій Г.Ю. Абонементний талон №0497 від 10.12.2020 на торгове місце 347, сектор В., факт існування, в зв`язку із цим, між КП "ОЦР" та ФОП Кутепова Г.Ю. договору оренди торгового місяця від 10.12.2020, факт припинення зазначеного договору з 31.05.2021.

Зазначені обставини встановлені в справі №912/1576/21 також і Центральним апеляційним господарським судом в постанові від 28.12.2021, яким рішення Господарського суду Кіровоградської області від 14.09.2021 в цій справі залишено без змін.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір оренди торгового місця №347 припинив свою дію з причини закінчення його строку дії 31.05.2021 року.

З матеріалів справи вбачається, що орендарем не повернуто орендодавцю майно відповідно до положень вимог законодавства та умов договору.

Приймаючи до уваги встановлене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині обов`язку повернення відповідачем об`єкту оренди позивачу, оскільки такі вимоги в разі припинення договору передбачені як умовами договору оренди торгового місця №347, так і приписами чинного законодавства.

При цьому, судова колегія відзначає, що у наявних матеріалах справи відсутні докази звільнення відповідачем торгового місця.

Доводи апелянта в частині незгоди з висновком суду першої інстанції щодо того, що відповідач користується торговим місцем без укладення договору оренди, не приймаються до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів повернення об`єкта оренди орендодавцеві, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

В силу положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання. Повернення наймачем предмета договору оренди (торгового місця) повинно бути оформлено відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору, тобто в тому ж порядку, в якому предмет договору оренди передавався в орендне користування орендарю.

Враховуючи вищевикладене, припинення строку дії договору оренди торгового місця 31.05.2021 та відсутність доказів повернення орендарем майна (торгового місця) з орендного користування свідчить про обґрунтованість позовної вимоги про зобов`язання повернути майно.

Щодо вимог про стягнення суми неустойки, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Стаття 785 Цивільного кодексу України передбачає особливий вид майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який не виконує обов`язку з повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Особливий статус вказаної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача з повернення орендованого майна виникає після закінчення дії договору оренди і наймодавець у цьому випадку позбавлений можливості застосувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання свого зобов`язання, окрім використання права на стягнення неустойки в розмірі, передбаченому ст. 785 Цивільного кодексу України.

Виконавчим комітетом Олександрійської міської ради Кіровоградської області встановлено тарифи на послуги КП "Олександрійський центральний ринок" рішенням №531 від 22.08.2019, що міститься в матеріалах справи, за яким вартість торгової площі для закритих, відкритих контейнерів, торгових кіосків за 1 кв.м/міс. становить 70,00 грн (п. 14 додатку до рішення виконавчого комітету від 22.08.2019 №531).

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, нараховано неустойку за період з 01.06.2021 по 19.10.2023 в розмірі 45417,64 грн.

При цьому, колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги щодо не дотримання судом першої інстанції вимог ч. 5 ст. 46, ч. 7 ст. 42 ГПК України при розгляді заяви про збільшення позовних вимог, знайшли своє підтвердження.

Так, відповідно до пункту 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Отже, звертаючись до суду із позовом, на позивача покладений обов`язок додати документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів листом з описом вкладення, який має містити номер поштового відправлення. Саме зазначення такого номеру є обов`язковим для виконання вимог Господарського процесуального кодексу України про належне надсилання позовної заяви та документів іншій стороні.

Окрім цього, позивач зобов`язаний перевірити факт належного виконання працівником служби поштового зв`язку пункту 61 Правил надання послуг поштового зв`язку.

Правові висновки щодо необхідності наявності номеру поштового відправлення на описі вкладення у цінний лист, викладені у постановах Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/28408/15, від 26.03.2020 у справі № 910/9962/16, від 24.12.2020 у справі № 916/2110/20, від 18.11.2021 у справі №906/504/21.

Також, зі змісту п. п. 2, 11, 19 Правил надання послуг поштового зв`язку та ст. 13 Закону України "Про поштовий зв`язок" слідує, що квитанція або касовий чек (в яких зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дату та вид послуги, її вартість) є доказами надіслання поштового відправлення, однак не підтверджує, які саме документи у ньому відправлялись. Тільки поштові відправлення з описом вкладення, заповненим з дотриманням вимог цих Правил, підтверджують направлення конкретного документа.

Така правова позиція, зокрема, міститься у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2018 по справі № 910/23734/17.

Під час апеляційного перегляду справи, судовою колегією встановлено, що до заяви про збільшення позовних вимог (т. 2, а.с. 10-14) додано докази направлення копії вказаної заяви відповідачу, зокрема, фіскальний чек від 19.10.2023 та опис вкладення, що не містить номеру поштового відправлення, тобто, опис вкладення був заповнений без дотримання вищезазначених Правил.

Таким чином, заяву про збільшення позовних вимог колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд першої інстанції мав повернути її заявнику відповідно до вимог ч. 5 ст. 46 ГПК України з огляду на неналежне надсилання такої заяви відповідачу.

З огляду на наведене, апеляційний господарський суд доходить висновку, що стягненню підлягає неустойка у розмірі 40 106,68 грн., розрахована без врахування заяви про збільшення позовних вимог наступним чином.

Тариф на послуги КП "ОЦР" по торговій площі №347, на якій розміщено контейнер відповідача за період нарахування неустойки встановлений рішеннями виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області "Про затвердження тарифів на послуги КП "ОЦР" від 27.05.2021 №427 (70 грн. за 1 метр квадратний торгівельної площі на місяць із врахуванням ПДВ - пункт 11 Додатку до зазначеного рішення №427), та від 09.06.2022 №263 (120 грн. за 1 метр квадратний торгівельної площі на місяць із врахуванням ПДВ - пункт 11 Додатку до зазначеного рішення №263).

Отже, на початок періоду за який розраховується неустойка, діяло рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області "Про затвердження тарифів на послуги КП "ОЦР" від 27.05.2021 №427, в подальшому було прийняте рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області "Про затвердження тарифів на послуги КП "ОЦР" від 09.06.2022 №263, яке відповідно до п. 2 цього рішення набуло чинності 09.05.2022, про що свідчить інформація з офіційного сайту Олександрійської міської ради Кіровоградської області.

Таким чином, з 31.05.2021 по 08.06.2022 відповідний тариф (із врахуванням ПДВ), становить 70,00 грн за метр квадратний торгівельної площі на місяць (тобто, до сплати за місяць: 70,00 грн x 10 кв.м. = 700,00 грн на місяць), з 09.06.2022 по 01.08.2023 - 120,00 грн за метр квадратний торгівельної площі на місяць (тобто, до сплати за місяць: 120,00 грн x 10 кв.м. = 1200,00 грн на місяць).

ПДВ (податок на додану вартість) станом на 31.05.2021 встановлений для даних правовідносин підпунктом "а" п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України в розмірі 20% і в подальшому не змінювався.

Отже, в період розрахунку неустойки, з 01.06.2021 по 10.06.2022 місячна оплата за послуги КП "ОЦР" для відповідача становила 700,00 грн за 12 місяців (8 400,00 грн.) та 8 днів червня 2022 року (186,67 грн (700,00 грн / 30 днів x 8 днів), з 09.06.2022 по 01.08.2023 відповідна місячна оплата становила 1200,00 грн, за 22 дня червня 2022 року (880,00 грн (1200,00 грн / 30 днів x 22 днів) та 13 місяців (15 600,00 грн).

Всього: 25 066,67 грн. з ПДВ, без ПДВ - 20 053,34 грн.

Неустойка складає: 20 053,34 грн. х 2 = 40 106,68 грн.

Отже, стягненню з відповідача підлягає неустойка в розмірі 40 106,68 грн.

Щодо задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині стягнення збитків у формі упущеної вигоди в сумі 28 202,15 грн., слід зазначити про таке.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено; під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є,

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно статті 623 ЦК України:

- боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч. 1);

- розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором;

- збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення (ч. 3);

- при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4).

Як зазначає позивач, внаслідок неповернення відповідачем торгівельного місця №347, переданого йому позивачем в користування, останній позбавлений можливості отримувати від використання цієї площі доходи, які позивач міг би одержати за звичайних обставин.

При цьому, позивач отримував звернення від інших осіб із проханням надати для торговельної діяльності саме місце №347.

Законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Таким чином, підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком не отримання позивачем доходу, на який він реально і обґрунтовано розраховував, і який би точно отримав у разі належного виконання боржником зобов`язання .

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

При цьому, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Такі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 03.08.2018 року по справі № 923/700/17, Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12., від 11 квітня 2018 року у справі №921/377/14-г/7.

Щодо вказаної позивачем неотриманої орендної плати як упущеної вигоди, колегія суддів зазначає про таке.

У даному випадку намір і очікування позивача отримати орендну плату від іншого потенційного орендаря пов`язувались з укладенням у майбутньому договору оренди торговельного місця №347, проте такий договір оренди не був укладений.

При цьому самі звернення інших осіб з проханням надати торговельне місце №347 ще не створюють таких наслідків, прав та обов`язків для сторін майбутнього договору. Позивач не набув прав орендодавця, в тому числі і не набув права на отримання орендної плати, а тому, очікувані доходи від оренди у майбутньому у разі укладення договору оренди не є конкретною упущеною вигодою, яка передбачена ст. 22 ЦК України і відшкодування якої може бути покладене на відповідача.

Більше того, матеріали справи не містять доказів звернень про укладення договору оренди торговельного місця №347 до позивача.

Слід зауважити і на тому, що фактичним наслідком задоволення позовних вимог у цій справі в частині стягнення неустойки фактично і є отримання позивачем плати за користування спірним приміщення, в той час як стягнення у такому випадку і упущеної вимоги матиме наслідком стягнення з відповідача ще одного розміру орендної плати та буде свідчити про подвійне притягнення його до відповідальності за одне і те ж саме порушення.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків (упущеної вигоди) в розмірі 28 202,15 грн. слід відмовити.

Судова колегія не приймає до уваги твердження апелянта з приводу припинення права позивача на користування земельною ділянкою, на який розташований ринок, та відповідно майно, що є предметом оренди за укладеним між сторонами договором, з огляду на таке.

Вимоги щодо функціонування створених в установленому порядку ринків усіх форм власності, організації оптового та роздрібного продажу на них сільгосппродуктів, продовольчих і непродовольчих товарів, худоби, тварин, кормів тощо, надання послуг, додержання ветеринарних, санітарних, протипожежних вимог і правил безпеки праці на ринках, прав споживачів і вимог податкового законодавства визначені Правилами торгівлі на ринках, затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.02 №57/188/84/105 (надалі - Правила торгівлі).

Відповідно до п.п. 2, 3 Правил торгівлі ринок - це суб`єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій (далі - ринок). Ринок незалежно від форми власності та організаційно-правової форми керується у своїй діяльності законодавством України.

Згідно із п.1 Положення про основні вимоги до організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків, затвердженого постановою КМУ №868 від 29.07.2009 (надалі - Положення) дія цього Положення поширюється на продовольчі, непродовольчі та змішані ринки (далі - ринки) незалежно від форми власності.

Відповідно до п.п. 2, 3 Положення у ньому під терміном "ринок" розуміється об`єкт торгівлі, на території якого суб`єкт господарювання, що має право на користування чи розпорядження земельною ділянкою, на якій даний об`єкт розташований, організовує та/або забезпечує створення належних умов для провадження торговельної діяльності підприємцями (далі - суб`єкт господарювання). Послуги з обслуговування та утримання торговельних місць на території ринку надаються суб`єктом господарювання, який є юридичною особою.

Згідно із абз.3 п.13 Правил торгівлі торговельне місце - площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (вагів, лотків тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у тому числі ручних), у контейнерах, кіосках, палатках тощо.

Розмір торговельного місця визначається в правилах торгівлі на ринках, що затверджуються відповідно до законодавства.

Відповідно до п.20 Правил торгівля адміністрація ринку при наданні продавцям торговельних місць на визначений термін укладає з ними письмову угоду, в якій рекомендується зазначати термін дії угоди, асортимент (вид) товарів, що реалізуються, розташування торговельного місця, умови оренди торговельного місця, розмір та порядок оплати за оренду майна, перелік послуг, які надає ринок, та їх вартість.

Таким чином, безпосередньо Правила торгівлі на ринках передбачають укладення між адміністрацією ринку і підприємцями, що займаються торговельною діяльністю, саме договорів, що за своєю правовою природою є договорами оренди (найму торгових площ).

Отже, в даному випадку, судом розглядаються виключно договірні правовідносини, які виникли між сторонами договору оренди торгового місця та регулювання яких здійснюється відповідно до положень ЦК України про найм (оренду) майна, а не правовідносин позивача з Олександрійською міською радою з приводу оренди земельної ділянки.

Судова колегія відзначає, що зобов`язання відповідача з повернення орендованого майна носить окремий і самостійних характер від зобов`язань Комунального підприємства "Олександрійський центральний ринок" з повернення земельної ділянки Олександрійській міській раді.

До того ж колегія суддів вважає, що наявні матеріли справи не містять, а сторонами не надано доказів, які б свідчили про припинення орендних відносин між Комунальним підприємством "Олександрійський центральний ринок" та Олександрійською міською радою.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, неустойка, право на стягнення якої передбачено ч. 3 ст. 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Вказана неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, оскільки, на відміну від приписів ст. 549 Цивільного кодексу України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкту договору оренди, тобто, з моментом підписання акту приймання-передачі. У разі невиконання обов`язку, передбаченого частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України, закон визначає можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди.

Таким чином, право на стягнення неустойки, встановленої частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі.

Особливий статус зазначеної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди, і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Зазначений висновок Центрального апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.08.2019 у справі №910/13695/18, а також у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19.

За таких обставин, з огляду на припинення між сторонами договірних орендних відносин, колегія суддів зазначає, що відповідач своєчасно не повернув позивачеві орендоване майно за відсутності будь-яких правових підстав для продовження володіння та користуванням вказаним майном, при цьому, в матеріалах справи відсутні та відповідачем до суду першої інстанції не подано жодного доказу на підтвердження відсутності своєї вини в несвоєчасному поверненні орендодавцю спірного нерухомого майна, що, з огляду на встановлену законом презумпцію вини порушника зобов`язання, свідчить про можливість застосування до орендаря наслідків, передбачених положеннями частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, а саме покладення на нього обов`язку зі сплати неустойки за весь час прострочення.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з положеннями ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду справи знайшли своє часткове підтвердження, тому, з урахуванням встановлених порушень норм процесуального права судом першої інстанції щодо прийняття заяви про збільшення позовних вимог та неправильного застосування норм матеріального права в частині задоволення вимог про стягнення збитків, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Кутепової Ганни Юріївни на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.12.2023 у справі № 912/1473/23 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення слід скасувати в частині стягнення збитків в сумі 28202,15 грн., прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Змінити рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.12.2023 у справі №912/1473/23 в частині суми неустойки та судового збору, що підлягає стягненню за розгляд позовної заяви, зазначивши, що з Фізичної особи-підприємця Кутепової Ганни Юріївни на користь Комунального підприємства "Олександрійський центральний ринок" підлягає стягненню неустойка в сумі 40 106,68 грн., судовий збір за розгляд позовної заяви в сумі 4 335,73 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судові витрати.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282-284, 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кутепової Ганни Юріївни на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.12.2023 у справі №912/1473/23 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.12.2023 у справі №912/1473/23 скасувати в частині стягнення збитків у сумі 28 202,15 грн.

Прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Змінити рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.12.2023 у справі №912/1473/23 в частині суми неустойки та судового збору, що підлягає стягненню за розгляд позовної заяви, зазначивши, що з Фізичної особи-підприємця Кутепової Ганни Юріївни на користь Комунального підприємства "Олександрійський центральний ринок" підлягає стягненню неустойка в сумі 40 106,68 грн, судовий збір за розгляд позовної заяви в сумі 4 335,73 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства "Олександрійський центральний ринок" на користь Фізичної особи-підприємця Кутепової Ганни Юріївни витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги в сумі 1 238,72 грн, про що видати наказ.

Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Кіровоградської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.06.2024.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін