РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2024Справа № 910/11875/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Яременко Т.Є., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство Біомас"

до Компанії "Spiro Besloten Vennotschap"

про розірвання договору та стягнення 67 750, 00 Євро, що еквівалентно 2 796 381, 25 грн

Представники:

від позивача: Янчик М.І.;

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство Біомас" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії "Spiro Besloten Vennotschap" (далі - відповідач), в якому просить суд:

- розірвати зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу № 22-12-2021 від 22.12.2021 у судовому порядку;

- стягнути з відповідача вартість обладнання у розмірі 67 750, 00 Євро, що на дату подання позову становить 2 796 381, 25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за контрактом № 22-12-2021 від 22.12.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство Біомас" залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство Біомас" строк для усунення недоліків позовної заяви.

08.08.2023 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство Біомас" про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 22.02.2024. Зокрема, зобов`язано позивача надати до суду належним чином (нотаріально) засвідчені переклади на англійську мову копії ухвали Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 року про відкриття провадження у справі № 910/11875/23 у трьох примірниках та позовну заяву з додатками в трьох примірниках, в термін до 08.09.2023.

08.09.2024 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач на виконання вимог ухвали суду від 14.08.2023 подав нотаріально засвідчені переклади на англійську мову копії ухвали Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 року про відкриття провадження у справі № 910/11875/23 та позовної заяви з додатками в трьох примірниках.

11.09.2023 Господарський суд міста Києва звернувся до уповноваженого органу запитуваної держави - De Officier van Justitie (Public Prosecutor at the District Court of The Hague) з проханням про вручення за кордоном судових або позасудових документів (копії ухвали Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 року про відкриття провадження у справі № 910/11875/23 та позовної заяви з додатками із нотаріально засвідченим перекладом зазначених документів на англійську мову) Компанії Spiro Besloten Vennotschap".

22.02.2024 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство Біомас" надійшло клопотання про відкладення судового засідання, в якому позивач просить відкласти розгляд справи у зв`язку із зайнятістю представника в іншому процесі.

У судовому засіданні 22.02.2024 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 21.03.2024.

23.02.2024 до Господарського суду міста Києва надійшло підтвердження про вручення Компанії Spiro Besloten Vennotschap" судових документів.

У судовому засіданні 21.03.2024 суд на місці ухвалив продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відклав розгляд справи на 18.04.2024.

17.04.2024 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство Біомас" надійшли письмові пояснення, в яких позивач, зокрема, зазначає, що на момент подання пояснень замовлене обладнання відповідачем не поставлено, договірні зобов`язання не виконані, а тому позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/11875/23 призначено на 23.05.2024.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Суд відзначає, що відповідач повідомлявся ухвалами суду про дату, час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, у судове засідання представників не направлено.

Разом з тим, суд зазначає, що ані норми чинного процесуального законодавства України, ані приписи зазначених вище міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не містять вимоги щодо необхідності повідомлення іноземного суб`єкта господарювання про кожне наступне судове засідання у справі шляхом направлення до компетентного органу іноземної держави судового доручення про вручення документів нерезиденту України, та, у зв`язку з цим, зупинення щоразу провадження у справі, що, у свою чергу, призводить до порушення розумного строку розгляду справи (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №910/6880/17 та від 09.06.2020 у справі № 910/3980/16).

Тож, в подальшому ухвали суду про виклик у судові засідання були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача: Netherlands, Emmen, Compagniestraat, 14, 7826 TB, проте, ані рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, ані поштові конверти з ухвалами суду до суду не повернулися.

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 та від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17, а також в ухвалі Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 910/6964/18.

Суд зазначає, що відповідач також мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалами суду у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що судом вчинено всі передбачені процесуальні дії для належного повідомлення Компанії Spiro Besloten Vennotschap" про розгляд даної справи, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 23.05.2024 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.12.2021 між Компанією "Spiro Besloten Vennotschap" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство Біомас" (далі - покупець) укладено контракт № 22-12-2021, умовами якого передбачено, що продавець продає на умовах постачання EXW (INCOTERMS 2020) обладнання (далі - «Обладнання»), у кількості та комплектації, зазначених у Додатку 1 Контракту, а Покупець оплачує Товар згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. 2 контракту, загальна сума контракту складає 67 750, 00 євро. Ціна Обладнання є твердою та не підлягає зміні.

Згідно п. 3.1. контракту, передплата здійснюється в 100% розмірі, протягом 30 днів після підписання цього контракту обома сторонами. Платіж здійснюється на підставі виставленого інвойсу та даного контракту. Валютою платежу є євро. Датою оплати вважається дата списання коштів із рахунку покупця.

Платіж провадиться в банку: INGBankNV (п. 3.2. контракту).

За умовами п. 4.1. та п. 4.2. контракту, обладнання має бути надіслано Покупцю протягом 90 календарних днів з дати оплати Контракту. Постачання здійснюється на адресу Покупця за рахунок Покупця.

Контракт набирає чинності з дати його підписання і діятиме до 01.12.2022 року (розділ 8 контракту).

Додатком № 1 до контракту № 22-12-2021 від 22.12.2021 сторони погодили специфікацію.

05.04.2022 між Компанією "Spiro Besloten Vennotschap" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство Біомас" укладено додаткову угоду № 1 до контракту № 22-12-2021 від 22.12.2021, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти розділ 8 контракту у наступній редакції: Контракт набирає чинності з дати його підписання і діятиме до 31.12.2023 року. Сторони домовилися про застосовне право цього контракту. Застосовним правом для правовідносин за цим контрактом є право України. Усі суперечки, які виникають під час виконання цього контракту мають вирішуватись переговорами. У разі якщо неможливо врегулювати суперечки шляхом переговорів, суперечка передається на розгляд до Господарського суду міста Києва і розглядається по праву України.

Також, сторони вирішили викласти п. 4.1. контракту у наступній редакції: «Покупець зобов`язується прийняти устаткування на умовах EXW, Еmmen протягом 730 календарних днів з дати оплати контракту».

Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2021 відповідачем було виставлено позивачу рахунок на оплату товару (обладнання) на суму 67 750, 00 євро.

Позивачем згідно виставленого відповідачем рахунку, відповідно до п. 3.1. контракту було перераховано відповідачу передоплату у 100% розмірі вартості товару - 67 750, 00 євро., що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті № 37 від 30.12.2021.

Тож, відповідно до умов п. 4.1. контракту (з урахуванням додаткової угоди) відповідач зобов`язаний був здійснити поставку товару протягом 730 календарних днів з дати оплати Контракту, тобто до 01.01.2024 включно.

Проте, в порушення умов договору, відповідач не здійснив поставку товару.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач не здійснив поставку товару у визначений контрактом строк, чим порушив умови контракту, а тому останній зобов`язаний повернути сплачені кошти у розмірі 67 750, 00 євро.

Також, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань в частині поставки товару, позивач просить суд розірвати зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу № 22-12-2021 від 22.12.2021, укладений між Компанією "Spiro Besloten Vennotschap" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство Біомас".

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами контракту № 22-12-2021 від 22.12.2021, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем згідно виставленого відповідачем рахунку № 50210388 від 23.12.2021, відповідно до п. 3.1. контракту було перераховано відповідачу передоплату у 100% розмірі вартості товару - 67 750, 00 євро., що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті № 37 від 30.12.2021.

Тож, відповідно до умов п. 4.1. контракту (з урахуванням додаткової угоди) відповідач зобов`язаний був здійснити поставку товару протягом 730 календарних днів з дати оплати Контракту, тобто до 01.01.2024 включно.

Проте, в порушення умов договору, відповідач не здійснив поставку товару.

Згідно з положеннями статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Момент виконання обов`язку продавця передати товар визначено статтею 664 Цивільного кодексу України, згідно з якою обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

У розумінні положень частини 2 статі 664 Цивільного кодексу України товар вважається наданим у розпорядження покупця якщо: у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці; покупець поінформований про те, що товар готовий до передання. При цьому, товар повинен бути відповідним чином ідентифікований.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Суд зазначає, що станом на дату винесення рішення у дані справі, в матеріалах справи відсутні докази поставки товару - обладнання за контрактом.

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки виконання зобов`язання, проведене належним чином, є однією із підстав його припинення (ст. 599 Цивільного кодексу України), то виконання боржником, у даному випадку Компанією "Spiro Besloten Vennotschap" як постачальником за договором (зобов`язаною стороною за договором в частині поставки товару), повинно бути підтверджено відповідачем належним чином.

Проте, суд зазначає, що відповідачем не надано суду належних та вірогідних доказів в розумінні ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження поставки Компанією "Spiro Besloten Vennotschap" товару за контрактом № 22-12-2021 від 22.12.2021.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається. Якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Отже, за змістом наведеної норми, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження так як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін. (ч.4 ст.188 Господарського кодексу України).

Частинами першою та другою статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У вказаній статті йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Верховний Суд України у своїх висновках щодо застосування ст. 651 ЦК України, які мають враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаної статті, зазначив, що вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі N 6-75цс13).

Зі змісту контракту вбачається, що при його укладенні позивач, як покупець, розраховував на отримання товару в установлений контрактом строк, проте відповідач не поставив товар у визначений контрактом строк.

При цьому згідно з рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа № 1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Тому норми статті 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на безпосереднє звернення до суду з вимогою про розірвання договору без дотримання порядку досудового врегулювання спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08.05.2012 у справі № 3-26гс12.

Враховуючи вище викладене, оскільки як встановлено судом вище відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за контрактом у частині поставки товару та у строки передбачені контрактом, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача на підставі чинного законодавства України щодо розірвання договору в односторонньому порядку, оскільки відповідачем було порушено умови контракту № 22-12-2021 від 22.12.2021.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство Біомас" в частині розірвання договору є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості обладнання у розмірі 67 750, 00 Євро, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачем згідно виставленого відповідачем рахунку № 50210388 від 23.12.2021, відповідно до п. 3.1. контракту було перераховано відповідачу передоплату у 100% розмірі вартості товару - 67 750, 00 євро, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті № 37 від 30.12.2021.

Проте, станом на дату винесення рішення у даній справі, в матеріалах справи відсутні докази поставки товару - обладнання за контрактом.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, суд приходить до беззаперечного висновку, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з поставки товару, а тому останнім безпідставно утримуються грошові кошти у розмірі 67 750, 00 євро, які підлягають поверненню позивачу. При цьому, договірні зобов`язання між сторонами припинились.

Тож, відповідач зобов`язаний повернути позивачу кошти у розмірі 67 750, 00 євро.

Суд зазначає, що відповідачем не надано до суду жодних доказів на спростування своєї вини в невиконанні зобов`язання щодо повернення позивачеві перерахованих коштів.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В свою чергу, відповідачем не надано до суду жодних доказів на спростування своєї вини в невиконанні зобов`язання щодо повернення позивачеві перерахованих коштів. Факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, у зв`язку чим суд вважає заявлені вимоги про стягнення з відповідача попередньої оплати у розмірі 67 750, 00 євро обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд вважає заявлені позовні вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство Біомас" - задовольнити.

2. Розірвати контракт № 22-12-2021 від 22.12.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство Біомас" та Компанією "Spiro Besloten Vennotschap".

3. Стягнути з Компанії "Spiro Besloten Vennotschap" (Netherlands, Emmen, Compagniestraat, 14, 7826 TB; ідентифікаційний код - 04016987) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство Біомас" (вул. Заводська, буд. 1, с. Сядрине, Корюківський район, Чернігівська область, 15323; ідентифікаційний код - 36584723) 67 750 (шістдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят) 00 Євро - попередньої оплати та 44 629 (сорок чотири тисячі шістсот двадцять дев`ять) грн 72 коп. - судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 12.06.2024.

Суддя Щербаков С.О.