ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2024 р. Справа№ 910/18462/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Алданової С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2024, повний текст складено 27.02.2024

у справі № 910/18462/23 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА"

про стягнення 76 536,85 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

04.12.2023 року, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" про стягнення 76 536,85 грн.

Позов мотивовано тим, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №29-1509-23-00014 від 12.04.2023, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому до позивача, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу "Mercedes-benz" реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА", позивачем заявлено до відповідача позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 76 536,85 грн.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн.

Доводи та заперечення відповідача

Відповідач з позовом не погодився, посилаючись на те, що страхувальник ОСОБА_1 не звернувся до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" з повідомленням чи заявою про ДТП.

Крім того, відповідач зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000, 00 грн. є неспівмірними з ціною позову, складністю справи та виконання адвокатських робіт та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), тому просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.2024 позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" страхове відшкодування у сумі 76 536, 85 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн та судовий збір у сумі 2 684, 00 грн.

Суд виходив з того, що оскільки, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "MERCEDES-BENZ" державний реєстраційний № НОМЕР_1 , водій якого вчинив дорожньо-транспортну пригоду, була застрахована у відповідача відповідно до полісу № АТ/003230870 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то особою відповідальною за завдані в даному випадку збитки, відповідно положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених вказаним Законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач, з якого підлягає стягненню заявлена позивачем сума страхового відшкодування як така що підтверджена матеріалами справи.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу судом відхилено заперечення відповідача з підстав не доведення неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів. Тож місцевий господарський суд, з врахуванням категорії справи та розміру заявлених позивачем витрат, дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з цим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

- на відміну від обов`язкового страхування, при добровільному страхуванні здійснюється вибіркове охоплення страхового захисту, яке полягає у тому, що страховиком визначаються умови при яких настає цей страховий захист та сторони виявили згоду на захист на таких умовах;

- при здійсненні добровільного страхування важливу роль для врегулювання відносин між страховиком і страхувальником відіграють правила страхування, які визначають загальні умови і порядок добровільного страхування, вони розробляються страховиком для кожного виду страхування;

- правовідносини між сторонами регулюються положеннями договору про добровільне страхування, Законом України «Про страхування», Правилами добровільного страхування цивільної відповідальності;

- за змістом п. 7.3 Договору страхувальник протягом 3 робочих днів з дати настання випадку, що має ознаки страхового, повинен надати страховику заяву;

- оскільки страхувальник не повідомив відповідача про настання дорожньо-транспортної пригоди, то страховиком правомірно було відмовлено у виплаті страхового відшкодування позивачу згідно умов договору добровільного страхування.

Також відповідачем подано заперечення на відзив на апеляційну скаргу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.03.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18462/23 та невідкладно надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи №910/18462/23. Копію ухвали надіслано до Господарського суду першої інстанції.

28.03.2024 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2024 у справі № 910/18462/23. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників процесу про здійснення розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 28.04.2024. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 28.04.2024.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційну скаргу відхилити, та оскаржене судове рішення залишити без змін, як правильне та обґрунтоване.

Зокрема, відзив обґрунтовано тим, що:

- у даній справі відсутність письмової заяви страхувальника про настання страхового випадку не позбавляла відповідача дізнатися чи є подія, яка сталась 03.10.2023 страховим випадком;

- відповідачем визнано подію, яка сталась 03.10.2023, страховим випадком та сплачено страхове відшкодування в розмірі 157 500,00 грн по полісу обов`язкового страхування за вказаним випадком;

- висновок суду про задоволення позовних вимог відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постановах від 26.03.2018 у справі №916/4613/15, від 14.04.2021 у справі №937/7972/19.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Згідно з матеріалів справи, 03.10.2023 о 13 годин 20 хвилин у місті Одеса по вул. Кондренка, біля буд. 58, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля "MERCEDES-BENZ" реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 03.11.2023 по справі №521/24121/23 винуватцем вище вказаного ДТП визнано водія транспортного засобу "MERCEDES-BENZ" реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 .

Згідно з постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 03.11.2023 по справі №521/24121/23, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу "MERCEDES-BENZ" реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , п.п 10.4, 10.6, 2.3б Правил дорожнього руху.

Вказаною вище постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 03.11.2023 по справі №521/24121/23 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №29-1509-23-00014 від 12.04.2023 укладеного ПАТ «СК «УСГ» (страхувальник) майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 були застраховані у позивача.

Відповідно до рахунку №BL000026270 від 07.10.2023 вартість відновлювального ремонту становить 220 036, 85 грн.

Позивачем затверджено страховий акт №ПСКА-13057 від 19.10.2023, згідно із яким у зв`язку із настанням 03.10.2023 страхового випадку, позивач вирішив здійснити виплату страхового відшкодування в загальній сумі 234 036, 85 грн.

На підставі страхового акта №ПСКА-13057 від 19.10.2023 позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 234 036, 85 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №78577 від 19.10.2023 на суму 220 036, 85 грн та №78573 від 19.10.2023 на суму 14 000, 00 грн.

Як підтверджено матеріалами справи, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "MERCEDES-BENZ" реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" (відповідач у справі) згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ-003230870.

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 160 000,00 грн та франшизу у розмірі 2500,00 грн.

Крім того, транспортний засіб «MERCEDES-BENZ» державний реєстраційний № НОМЕР_1 станом на 03.10.2023 був застрахований у відповідача за Договором комплексного страхування АВТОПАРАСОЛЬКА № АП 0341791 від 21.12.2022 року, дані обставини підтверджуються також у відзиві на позовну заяву.

24.10.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою на виплату (страхового) відшкодування № 49512. Зазначена заява була задоволена Відповідачем частково та сплачено страхове відшкодування в розмірі 157 500,00 грн, що підтверджується платіжною Інструкцією від 23.11.2023.

Враховуючи те, що цивільна відповідальність осіб, які користуються транспортним засобом «MERCEDES-BENZ» державний реєстраційний № НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 76 536, 85 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами частини першої статті 1187 ЦК України діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб - є джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

При цьому в таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на час настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність осіб, що здійснюють керування транспортним засобом "MERCEDES-BENZ" реєстраційний номер НОМЕР_1 забезпечена ПАТ "НА СК "ОРАНТА", згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ-003230870 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майнув розмірі 160 000,00 грн та франшизою у розмірі 2500,00 грн.

В свою чергу, позивачем на підставі страхового акта №ПСКА-13057 від 19.10.2023 було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 234 036,85 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що позивач, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, в силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування", з урахуванням положень ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», набув права вимоги до відповідача.

Відповідач визнав подію страховим випадком і в межах ліміту та розміру франшизи за полісом № АТ-003230870 здійснив виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 157 500,00 грн.

Поряд з цим, як вірно встановлено судом та не заперечується сторонами, транспортний засіб «MERCEDES-BENZ» державний реєстраційний № НОМЕР_1 станом на 03.10.2023 був застрахований у відповідача за Договором комплексного страхування АВТОПАРАСОЛЬКА № АП 0341791 від 21.12.2022 року (далі - договір добровільного страхування).

У цьому зв`язку, позивач вважає, що непокрита полісом № АТ-003230870 частина виплаченого ним страхового відшкодування потерпілій особі підлягає компенсації згідно договору добровільного страхування, укладеного між відповідачем та власником застрахованого ТЗ.

Відповідно до п. 9.5 Договору добровільного страхування його предметом є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної страхувальником або іншою особою, цивільна відповідальність якої застрахована, майну потерпілих третіх осіб внслідок експлуатації забезпеченого ТЗ.

У відповідності до частини І Договору добровільного страхування ТЗ застраховано за Програмою страхування «Автоцивілка XL» з лімітом відповідальності 100 000,00 грн.

Згідно п. 11.6 Договору добровільного страхування франшиза за будь-яким пакетом та програмою страхування не встановлюється.

В п. 21.1.8 Договору добровільного страхування визначено, що страховим випадком є встановлений судом або визнаний страховиком факт настання цивільної відповідальності страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, внаслідок заподіяння шкоди майну потерпілої третьої особи внаслідок ДТП за участю забезпеченого ТЗ, що сталася в період дії договору та на території його дії.

За цією Програмою страхування підлягає відшкодуванню пряма шкода, заподіяна майну третіх осіб внаслідок ДТП за участю ТЗ, зазначеного в Договорі, відповідальність за відшкодування якої несе страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована за цим договором, якщо є причинний зв`язок між рухом транспортного засобу і заподіяною шкодою (п. 21.1.9 Договору добровільного страхування).

За змістом п. 21.1.10 Договору добровільного страхування усі претензії, позови та вимоги незалежно від їх кількості, пред`явлені особі, відповідальність якої застрахована, за однією ДТП, відносяться до одного страхового випадку.

Згідно п. 21.6 Договору добровільного страхування /Обмеження/ при настанні страхового випадку виплата страхового відшкодування проводиться тільки в тому випадку, якщо сума збитків, які завдано потерпілим третім особам більша ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну за Полісом ОСЦПВВНТЗ.

Отже, виходячи із буквального тлумачення укладених між страховиком (відповідачем) і страхувальником договорів страхування вбачається взаємопов`язаність договорів добровільного страхування та обов`язкового. А саме договір добровільного страхування здійснює покриття завданого третім особам збитку у випадку недостатності лімітів полісу, а всі претензії/вимоги за однією ДТП, відносяться до одного страхового випадку.

Тобто, як слушно зазначає відповідач, при добровільному страхуванні здійснюється вибіркове охоплення страхового захисту на умовах договору, - у даному випадку коли ліміту відповідальності за завдану шкоду згідно полісу не достатньо, що має місце у даному спорі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхуванням є вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).

В статті 6 названого Закону визначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з частинами 16-18 статті 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

За змістом частини 1 статті 25 названого Закону здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.

Підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановленні статтею 991 ЦК України та статтею 26 Закону України «Про страхування», згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Тлумачення статей 990, 991 ЦК України, частини 2 статті 8, частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» свідчить, що обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов`язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.

Крім того, з наведених положень вбачається, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

Аналогічний підхід до тлумачення наведених вище норм здійснює і Верховний Суд, зокрема в постановах від 26.03.2018 у справі №916/4613/15, від 14.04.2021 у справі №937/7972/19, від 17.05.2022 у справі 569/6553/20, де зазначається, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку або надання ним неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач в межах прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування за полісом № АТ-003230870 встановив, що даний випадок є страховим. Тобто на розгляд страховику винної особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди було надано увесь необхідний та достатній пакет документів для встановлення обставин та причин настання пригоди, розміру та характеру завданого збитку, факту визнання винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди водія, що керував застрахованим ТЗ, тощо.

За встановлених обставин, колегія суддів визнає необґрунтованою відмову відповідача у відшкодуванні іншої частини завданого третій особі збитку в результаті настання страхового випадку, визнаного за полісом № АТ-003230870, через невиконання страхувальником умов договору добровільного страхування щодо неповідомлення відповідача про настання однієї і тієї ж ДТП.

У цьому зв`язку, апеляційна інстанція погоджується з вірним відхиленням судом попередньої інстанції доводів відповідача в частині доводів про відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на умови договору добровільного страхування, що узгоджується з висновками Верховного Суду щодо правового застосування положень статті 991 ЦК України та статті 26 Закону України «Про страхування».

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Оскільки питання правомірності розміру стягнутих Господарським судом міста Києва витрат на професійну правничу допомогу апелянтом не порушено, а судом апеляційної інстанції підстав виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги не встановлено, справу переглянуто в порядку ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на відповідача (скаржника).

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2024 у справі № 910/18462/23 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

С.О. Алданова