ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

17 червня 2024 року Справа № 915/1424/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 від 14.06.2024 про відвід судді у справі №915/1424/21

про неплатоспроможність: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місцезнаходження: АДРЕСА_2 )

кредитор: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1);

кредитор: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 )

керуючий реалізацією: арбітражний керуючий Капінус Андрій Анатолійович (поштова адреса: а/с №55, м. Миколаїв, 54017),

встановив:

В провадженні господарського суду Миколаївської області перебуває справа №915/1424/21 про неплатоспроможність ОСОБА_2 .

14.06.2024 ОСОБА_1 подано до суду заяву про відвід судді Ржепецького В.О. та направлення справи на автоматичний розподіл для визначення іншого судді.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді, суд не вбачає підстав для задоволення відводу з огляду на наступне.

Ухвалою суду від 04.10.2021 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Поліванову Ірину Сергіївну, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

14.06.2023 за результатами попереднього засідання суд постановив ухвалу: визнати грошові вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" до ОСОБА_2 у розмірі 2458877,04 грн, з яких: 4540,00 грн - витрати по сплаті судового збору позачергово; 457000,00 грн - вимоги забезпечені іпотекою; 1983861,32 грн - вимоги другої черги; 13475,72 грн - вимоги третьої черги; решту грошових вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" відхилити; визнати грошові вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в розмірі 140540,00 грн, з яких: 4540,00 грн - витрати по сплаті судового збору позачергово; 136000,00 грн - вимоги другої черги; зобов`язати керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Поліванову І.С. включити визнані судом вимоги кредиторів до реєстру вимог кредиторів боржника - ОСОБА_2 у відповідності до вимог ч. 4 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства; зобов`язати керуючого реструктуризацією, у відповідності з вимогами п. 1 ч. 4 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства, провести збори кредиторів та комітету кредиторів не пізніше 14 днів з дня постановлення даної ухвали.

Ухвалою від 27.10.2023 суд постановив: припинити процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ); визнати фізичну особу ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) банкрутом; ввести процедуру погашення боргів фізичної особи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місцезнаходження: АДРЕСА_2 ); припинити повноваження керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Поліванової І.С.; керуючим реалізацією майна фізичної особи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) призначити арбітражного керуючого Капінуса Андрія Анатолійовича (свідоцтво № 1533 від 16.07.2013).

19.01.2024 ОСОБА_1 подано до суду заяву, якою кредитор просить суд: прийняти прощення боргу та вважати боржника ОСОБА_2 звільненою від її зобов`язань перед ОСОБА_1 в повному обсязі з 19.01.2024 року.

14.06.2024 ОСОБА_1 подано до суду заяву про відвід судді Ржепецького В.О.

Заяву про відвід обґрунтовано тим, що 19.01.2024 від кредитора ОСОБА_1 до суду надійшла заява, якою останній просить суд прийняти прощення боргу та вважати боржника ОСОБА_2 звільненою від її зобов`язань перед ОСОБА_1 в повному обсязі з 19.01.2024 року. В ухвалі від 26 березня 2024 року Господарський суд Миколаївської області констатував надходження заяви ОСОБА_1 про прощення боргу, проте жодної оцінки їй не надав, не вчинив заходів щодо виключення ОСОБА_1 з реєстру кредиторів у зв`язку із прощенням боргу. Вбачається, що судом з 19.01.2024 незаконно і протиправно покладається на ОСОБА_1 тяжкий тягар несення витрат, як кредитора у справі про банкрутство, наприклад, по сплаті поточної винагороди та витрат арбітражного керуючого з 19.01.2024 року. Суд вже другий раз не реагує на заяву кредитора ОСОБА_1 про прощення боргу, не вчиняє заходів з виключення кредитора у зв`язку з цим з реєстру кредиторів. Страждає забезпечений кредитор Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», оскільки фактично існує з 19.01.2024 лише один кредитор, вимоги якого забезпечені заставним майном і є правові підстави для закриття провадження про банкрутство. Станом на даний час є лише одна особа, яка заінтересована в процедурі банкрутства, арбітражний керуючий, який збагачується за рахунок кредиторів і фактично виступає «кредитором на майбутнє», оскільки є єдиною особою, яка за законом гарантовано отримує грошове відшкодування за рахунок майна боржника, а також і за рахунок грошових коштів кредиторів. В Бангалорських принципах поведінки суддів від 19.05.2006 pоку, які схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року №2006/23, зазначено, що довіра суспільства до судової системи, а також до авторитету судової системи в питаннях моралі, чесності та непідкупності судових органів посідає першочергове місце в сучасному демократичному суспільстві. В рішеннях у справах "Ветштайн проти Швейцарії" та "Ферантелі та Сантанжело проти Італії", Європейським судом з прав людини висловлювалась позиція, згідно якої при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві. Таким чином, на думку заявника, сам факт недовіри особи може створити враження необ`єктивності та упередженості судді при розгляді справи, а відтак в майбутньому стане причиною сумнівів в об`єктивності, справедливості, неупередженості та законності судового рішення у справі та зможе поставити під сумнів забезпечення реалізації права особи на справедливий судовий розгляд. ОСОБА_1 заявляє, що ігнорування судом заяв кредитора про прощення боргу та бездіяльність ОСОБА_4 викликає у заявника стійку недовіру до судді та його об`єктивності у справі про банкрутство.

При розгляді заяви кредитора ОСОБА_1 про відвід судом враховано наступне.

За приписами ч. 2, 3 ст. 38 ГПК України судді може бути заявлено відвід учасниками справи з підстав, зазначених у статтях 35 і 36 цього Кодексу. Відвід повинен бути вмотивованим.

Частиною першою статті 35 ГПК України встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Поряд з цим, за приписами ч. 4 ст. 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини від 24 травня 1989 року у справі "Хаушильд проти Данії").

У рішенні Європейського суду з прав людини від 9 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" зазначено, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2000 року у справі "Ветштайн проти Швейцарії").

Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного, а заявник таких доказів не наводить.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані.

Відповідно до приписів ч. 2, 3, 8, 9, 11 ст. 39 ГПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість; якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу; суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід; питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу; за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Ст. 605 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Прощення (анулювання) боргу - це односторонній правочин, який вчиняє кредитор та який не потребує дій на його виконання. Правочин, спрямований на припинення зобов`язання прощенням боргу, слід вважати вчиненим в момент отримання боржником письмової заяви кредитора про прощення боргу.

При цьому діями носія цивільного права, які свідчать про відмову від власного права, має визнаватися заява про це та інші дії, які свідчать про таку відмову. Іншими діями може бути поведінка особи за умови, якщо це не суперечить природі відповідного майнового права.

Зокрема, відмова від зобов`язального майнового права (тобто, від права вимоги кредитора), яка практично ідентична прощенню боргу, має охоплюватися положеннями ЦК України про припинення зобов`язання прощенням боргу (ст. 605 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, а саме: веде реєстр вимог кредиторів.

Відповідно до п. 1 Розділу I Вимог до форми та порядку ведення реєстру вимог кредиторів у справах про банкрутство (неплатоспроможність), затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №2778/5 від 17.08.2020р. вимоги визначають порядок ведення реєстру вимог кредиторів у справах про банкрутство (неплатоспроможність) (далі - Реєстр) та вимоги до форми Реєстру, організаційні підходи при складанні, веденні та внесенні змін до Реєстру на всіх стадіях провадження справи про банкрутство (неплатоспроможність).

П. 1 Розділу III арбітражний керуючий починає ведення Реєстру за результатами попереднього засідання господарського суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність). Підставою для внесення відомостей до Реєстру є ухвала (постанова) господарського суду або інформація, отримана під час провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) (списання або прощення боргів, задоволення вимог кредиторів, зміна відомостей про кредитора тощо).

Кредитори боржника на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство можуть відмовитися від своїх вимог до боржника, заявлених у порядку ст. 45 КУзПБ, припинивши свою участь у процедурі банкрутства як учасники провадження (сторони у справі) (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023р. по справі № 5002-17/1718-2011).

Ч. 4 ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що у разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги ліквідатор не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

Таким чином, оскільки процесуальним законом визначено, що дії, пов`язані із внесенням змін до реєстру вимог кредиторів, в тому числі і на підставі обставин, про які зазначено в заяві про відвід судді, здійснюються арбітражним керуючим, а на господарський суд покладено повноваження з вирішення відповідних скарг - у разі їх подання учасниками провадження у справі, твердження заяви про відвід не свідчать про наявність у діях головуючого у справі ознак необ`єктивності або упередженості.

На підставі викладеного та керуючись ст. 35, 39, 228, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати заяву ОСОБА_1 про відвід судді Ржепецького В.О. від участі у розгляді справи № 915/1424/21 - необґрунтованою.

2. Передати справу для вирішення питання про відвід судді у порядку, встановленому ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Ухвалу оформлено у відповідності до вимог ст. 234 ГПК України 17.06.2024.

Суддя В.О. Ржепецький