ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/5685/23

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Діброви Г.І., Савицького Я.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства ,,ТВК"

на рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2024

у справі №916/5685/23

за позовом Арбітражного керуючого Дарієнко Віктора Дмитровича

до Державного підприємства ,,ТВК"

про стягнення 157 249,36 грн заборгованості,-

головуючий суддя - Гут С.Ф.

місце ухвалення рішення: Господарський суд Одеської області

Справа розглянута без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року арбітражний керуючий Дарієнко Віктор Дмитрович звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Державного підприємства ,,ТВК" про стягнення з останнього заборгованості, з яких: 129126,40 грн інфляційних нарахувань та 28122,96 грн 3% річних, нарахованих на підставі частини 2 статті 625 ЦК України у зв`язку із невиконання зобов`язання по сплаті грошових коштів за виданим Господарським судом Одеської області 28.02.2017 р. наказом у справі № 916/609/13-г.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.03.2024р. у справі №916/5685/23 (суддя Гут С.Ф.) позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Державного підприємства «ТВК» на користь арбітражного керуючого Дарієнко Віктора Дмитровича 129126 гривень 40 коп. інфляційних втрат; 28122 гривні 96 коп. 3% річних та 2147 грн 20 коп. витрат зі сплати судового збору.

Задовольняючи позов місцевий господарський суд послався на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів погашення з боку відповідача заявлених в позові сум, або заперечень щодо розрахунку, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 157249,36 грн, з яких: 129126,40 грн інфляційних нарахувань та 28122,96 грн 3% річних.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство ,,ТВК" звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2024 по справі №916/5685/23 за позовом Дарієнка Віктора Дмитровича до відповідача Державного підприємства ,,ТВК" про стягнення 157 249,36 грн. та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Дарієнка Віктора Дмитровича до відповідача Державного підприємства ,,ТВК" про стягнення 157 249,36 грн. заборгованості.

Також в прохальній частині апеляційної скарги апелянтом сформульовано клопотання про залучення до матеріалів справи №916/5685/23 документів, що додаються до даної апеляційної скарги.

Апелянт вважає оскаржуване рішення таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права та неповно встановлені істотні обставини, які мають значення для вирішення справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що відповідно до п.1.1 Статуту ДП ,,ТВК" є державним унітарним підприємством, що діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та належить до сфери управління Фонду державного майна України.

Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 27.01.2018 за №447, разом із змінами внесеними наказом №670 від 18.05.2018, затверджено переліки об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2018 році до якого внесено й єдиний майновий комплекс ДП ,,ТВК" , Одеська область, Овідіопольський р-н, смт Авангард, вул. Базова,21 шляхом продажу на аукціоні з умовами та листом Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємства від 06.04.2018 №3616/0/20-18 повідомлено про обмеження в діяльності підприємства встановлені ст.12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».

03.08.2018 постановою старшого державного виконавця Овідідопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щербиною О.В. по ВП НОМЕР_6 зупинено вчинення виконавчих дій примусового виконання, у зв`язку із включенням ДП «ТВК» до переліку об`єктів, що підлягають приватизації.

Дана постанова ніким не оскаржувалась та підстав для поновлення не має, оскільки наказу про закінчення процедури приватизації на даний час не має, з підстав її незавершення, у зв`язку із чим є чинною по теперішній час.

Таким чином апелянт вказує, що виконання судового наказу обмежене законодавчими положеннями про обов`язкове зупинення виконавчого провадження в силу прямої вказівки закону (п.12 ч.1 ст.34 Закону №1404-VIII), у зв`язку із прийняттям рішення про приватизацію об`єкта державної власності. Тобто, поновлення виконавчого провадження можливе тільки після закінчення строку дії обставин, що зумовили зупинення вчинення виконавчих дій, тобто після закінчення самої процедури приватизації.

Також апелянт вказує, що постановою апеляційного суду від 30.07.2018 по справі №1/17-3666-2011, залишеною без змін Верховним судом від 11.10.2018, провадження у справі №1/17-3666-2011про банкрутство ДП «ТВК» закрито на підставі п.12 ч.1 ст.83, п.4-3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 14.05.1992 №2343-ХII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Посилаючись на вищенаведені наведені приписи законодавства, апелянт вважає, що прийняття рішення про приватизацію державного підприємства мало наслідком зупинення виконавчого провадження, у якому це підприємство є боржником, а також закриття провадження у справі про його банкрутство. Тобто, законодавцем фактично введено на час приватизації такі заборони та обмеження, які існували в момент дії мораторію у процедурі банкрутства цього боржника.

Крім того посилаючись на положення ст. 12 ,ч.1,2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», п.4-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону про банкрутство, апелянт вважає, що вказані приписи законодавства, дають підстави дійти висновку про те, що п.4-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону про банкрутство, який діяв у визначений позивачем період, встановлено винятки щодо можливості нарахування інфляційних втрат та 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України щодо окремих суб`єктів господарювання - державних підприємств та/або господарських товариств, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, що яких прийнято рішення про приватизацію та припинено провадження у справі про банкрутство внаслідок прийняття рішення компетентного органу про приватизацію.

Окремо скаржник звертає увагу, що оплата послуг ліквідатора за період виконання ним своїх повноважень здійснюється за рахунок коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу його майна (майнових прав), або із фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого, якщо такий створено комітетом кредиторів боржника.

З огляду на норми Закону про банкрутство, останній не містить прямої вказівки на зобов`язання кредитора нести витрати з оплати послуг арбітражного керуючого/ліквідатора. Таке зобов`язання виникло у ДП «ТВК» лише після винесення судом ухвали про стягнення з ДП «ТВК» оплати послуг ліквідатора.

Таким чином, на думку апелянта, є помилковим висновок суду першої інстанції про виникнення у позивача та відповідача цивільних прав та обов`язків на підставі ч.5 ст.11 ЦК України, оскільки вказана норма передбачає можливість їх виникнення з рішення суду виключно у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Апелянт також вважає, що на момент винесення судового рішення, ДП «ТВК» не мало жодних грошових зобов`язань перед Дарієнко В.Д. та тим паче не допускало прострочення їх виплати, а отже й поширення відповідальності встановленої ст. 625 ЦК України на грошове зобов`язання, яке було покладене на відповідача судовим рішенням є незаконним.

Скаржник також зазначає про помилковість застосування судом першої інстанції при вирішенні даної справи правових висновків викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18), від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 09.11.2023 року у справі №320/5115/17 (провадження №14-133цс20), оскільки предметом розгляду у цих справах були деліктні зобов`язання.

Також апелянт вважає, що оскільки спірні правовідносини виникли з рішення суду та у зв`язку з його виконанням, то до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання передбаченого ст. 625 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2759цс15.

Апелянт також наголошує, що у позивача сплив строк позовної давності щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.03.2017 по 27.12.2021 рік.

Крім наведеного, посилаючись на ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України апелянт вважає, що позивачем не надано доказів завдання йому збитків внаслідок невиконаного судового рішення у зв`язку із зупиненням виконавчого провадження на підставі прийнятого рішення про приватизацію ДП «ТВК» з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, просить відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи підстави для подання документів та доказів, які мають значення для правильного вирішення справи, але які не були представлені суду першої інстанції, апелянт зазначає наступне.

Так, при зверненні до суду із позовною заявою Дарієнко В.Д. не надав повної інформації з приводу суми заборгованості ДП «ТВК», яка за даними обліку підприємства станом на 14.07.2017 року склала 107 304,47 грн.

Зокрема, апелянт вказує, що 28.02.2017 року Господарським судом Одеської області було видано наказ про примусове виконання ухвали по справі №916/609/13-г про стягнення з Державного підприємства «ТВК» на користь арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича 137304 грн. 47 коп. оплати послуг ліквідатора по справі про банкрутство № 916/609/13-г.

10.07.2017 від Дарієнка В.Д. надійшла вимога про сплату заборгованості у розмірі 137 304,47 грн. на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «Ідея Банк».

14.07.2017 року на розрахунковий рахунок Дарієнко В.Д. була здійснена оплата послуг по справі №916/609/13-г у розмірі 30 000 грн.

19.07.2018 року Постановою старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щербиною О.В. відкрито виконавче провадження НОМЕР_6 за наказом №916/609/13-г виданого Господарським судом Одеської області від 28.02.2017, що набрав законної сили 28.02.2017 року.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.08.2018 по справі №916/609/13-г заяву Державного підприємства „ТВК про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню частково (вх.№ 3-645/18 від 03.08.2018р.) задоволено; визнано виконавчий документ наказ по справі №916/609/13-г, виданий Господарським судом Одеської області від 28.02.2017р. про стягнення з Державного підприємства „ТВК на користь арбітражного керуючого Дарієнко В.Д. 137304,47 грн. оплати винагороди ліквідатора по справі №916/609/13-г, таким, що не підлягає виконанню частково на суму 30 000,00 грн.; копію ухвали направлено: ДП «ТВК», арбітражному керуючому Дарієнко В.Д., Овідіопольському районному відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області.

За таких умов ДП «ТВК» вважає вищенаведені документи такими, що мають значення для правильного вирішення справи по суті та просить долучити їх до справи та врахувати, що вищенаведені докази не було надано відповідачем з огляду на неможливість юриста ОСОБА_2 належним чином виконувати свої обов`язки за сімейними обставинами, зокрема, через смерть дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 . Таким чином, за фізичним та моральним станом ОСОБА_2 надати своєчасний відзив з відповідними доказами по справі не мала змоги.

04.04.2024 від арбітражного керуючого Дарієнко Віктора Дмитровича надійшли заперечення проти відкриття апеляційного провадження та відмову у прийнятті письмових доказів на стадії апеляційного розгляду та повернення документів ДП «ТВК».

Обґрунтовуючи вказану заяву, арбітражний керуючий зазначає, що апеляційна скарга від ДП «ТВК» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2024 у справі №916/5685/23 за підписом в.о. директора ДП «ТВК» Фещука В. у відповідності до п.1 ч.5 ст. 260 ГПК України не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню у зв`язку із тим, що апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності у зв`язку із тим, що 16.02.2024 року борги та інші пасиви у складі Єдиного майнового комплексу державного підприємства «ТВК» було передано правонаступнику ПП «РЕНТСЕРВІС-МСЛ», тому процесуальною дієздатністю і правом подавати апеляційну скаргу у даній справі №916/5685/23 володіє лише правонаступник ПП «РЕНТСЕРВІС-МСЛ».

Крім того, арбітражний керуючий зазначає, що у разі неповернення апеляційної скарги із будь-яких інших мотивів, останній вважає за можливе клопотати про відмову у прийнятті письмових доказів на стадії апеляційного перегляду та повернення документів ДП «ТВК».

Колегією суддів встановлено, що вищезазначена апеляційна скарга подана Державним підприємством ,,ТВК безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2024 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи № 916/5685/23. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «ТВК» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2024 у справі №916/5685/23 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Одеської області.

09.04.2024 матеріали справи №916/5685/23 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2024 апеляційну скаргу Державного підприємства «ТВК» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2024 у справі №916/5685/23 залишено без руху. Зобов`язано Державне підприємство «ТВК» протягом 10 (десяти) днів з дня отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, усунути недоліки, встановлених при поданні апеляційної скарги, а саме: надати до суду докази сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі за подання апеляційної скарги у сумі 3220,80 грн.

11.04.2024 від Державного підприємства «ТВК» надійшло клопотання про усунення недоліків з доказами сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3220,80 грн.

Разом з тим, згідно наказу голови суду від 04.04.2024 №65-в суддя учасник колегії Діброва Г.І. з 10.04.2024 по 12.04.2024 перебувала у відрядженні, а з 15.04.2024 по 19.04.2024 перебувала у відпустці (наказ голови суду від 04.04.2024 №66-в).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства ,,ТВК на рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2024 у справі №916/5685/23. Розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «ТВК » ухвалено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі. До відзиву мають бути додані докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів скаржнику.

Крім того, у вказаній ухвалі судом апеляційної інстанції було зазначено, що заперечення арбітражного керуючого Дарієнко Віктора Дмитровича проти відкриття апеляційного провадження та про відмову у прийнятті письмових доказів на стадії апеляційного розгляду та повернення документів ДП «ТВК», колегія суддів залишає на розгляді та питання стосовно належного відповідача, а також стосовно прийняття нових доказів будуть вирішені під час розгляду справи.

29.04.2024 арбітражним керуючим до Південно-західного апеляційного господарського суду було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить відмовити в задоволенні клопотання ДП «ТВК» про долучення до матеріалів справи №916/5685/23 документів, що додані до апеляційної скарги; повернути ДП «ТВК» документи, що додані до апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2024 у справі №916/5685/23; закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «ТВК» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2024 у справі №916/5685/23, у зв`язку із відсутністю у заявника процесуальної дієздатності.

Доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу є ідентичними тим, які наведені у запереченнях проти відкриття апеляційного провадження та відмови у прийнятті письмових доказів на стадії апеляційного розгляду та повернення документів ДП «ТВК».

Додатково позивач зазначив, що зупинення державною виконавчою службою вчинення примусових виконавчих дій із будь-яких причин не позбавляє боржника обов`язку погасити борг, який ним не виконано. Проведення процедури приватизації не позбавляє відповідача обов`язку погашати свої борги в добровільному порядку, тим. Більше, що протягом наявності боргу підприємство працювало із великим прибутками від передачі в оренду великої кількості нерухомості на « 7 км». Надані ж відповідачем неналежні документи не підтверджують факту отримання позивачем коштів в рахунок виконання судового рішення про стягнення коштів.

Спроба відповідача поставити під сумнів наявність у Дарієнка В.Д. як арбітражного керуючого взагалі права на отримання грошової винагороди, на думку позивача, не відповідає вимогам законодавства та правовим позиціям Верховного суду.

Таким чином позивач вважає, що безпідставним є твердження ДП «ТВК» про відсутність в останнього грошових зобов`язань перед Дарієнко В.Д. , оскільки такі зобов`язання існували за Законом у зв`язку із фактом участі ДП «ТВК» в якості кредитора по справі №916/609/13-г, а ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.07.2017 по справі про банкрутство, це зобов`язання було лише формалізовано для примусового виконання.

Щодо заперечень проти відкриття апеляційного провадження та клопотання, сформульованого у прохальній частині відзиву на апеляційну скаргу, про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ДП «ТВК» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2024 у справі №916/5685/23, у зв`язку із відсутністю у заявника процесуальної дієздатності, колегія суддів зазначає наступне.

Обґрунтовуючи підстави для закриття апеляційного провадження по даній справі, позивач посилається, зокрема, на ті обставини, що апеляційна скарга від ДП «ТВК» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2024 у справі №916/5685/23 за підписом в.о. директора ДП «ТВК» Фещука В. у відповідності до п.1 ч.5 ст. 260 ГПК України не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню у зв`язку із тим, що апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності у зв`язку із тим, що 16.02.2024 року борги та інші пасиви у складі Єдиного майнового комплексу державного підприємства «ТВК» було передано правонаступнику ПП «РЕНТСЕРВІС-МСЛ», тому процесуальною дієздатністю і правом подавати апеляційну скаргу у даній справі №916/5685/23 володіє лише правонаступник ПП «РЕНТСЕРВІС-МСЛ».

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі статтею 41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

За змістом частин першої, третьої, четвертої статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (частини перша, друга, третя статті 56 ГПК України).

Частина 1 статті 92 Цивільного кодексу України визначає поняття цивільної дієздатності юридичної особи та передбачає, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Отже, цивільну дієздатність, тобто здатність власними діями і у власному інтересі створювати відповідні права та обов`язки, юридична особа реалізує через свої органи, які формуються та діють відповідно до установчих документів та вимог законодавства.

У матеріалах доданих до апеляційної скарги міститься копія наказу Фонду державного майна України №24-а від 23.03.2021 року про призначення ОСОБА_4 на посаду в.о. директора ДП «ТВК» та наказ Фонду державного майна України №24-а від 24.03.2021 року про виконання обов`язків директора.

Також на підтвердження повноважень, представником відповідача до матеріалів апеляційної скарги було надано копію статуту Державного підприємства "ТВК", який затверджений наказом Фонду державного майна України від 26.01.2022 № 101.

Відповідно до п.1.1 Статуту ДП ,,ТВК" є державним унітарним підприємством, що діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та належить до сфери управління Фонду державного майна України.

Відповідно до п.4.1., 4.2., 4.3.,4.4., 4.5 Статуту підприємство є юридичною особою за законодавством України; підприємство створено на невизначений строк; підприємство набуло права й обов`язки юридичної особи з дня державної реєстрації Підприємства; підприємство має право від свого імені вчиняти господарські зобов`язання (правочини), укладати договори, угоди, контракти, набувати майнові та немайнові права, нести зобов`язання; підприємство має право виступати позивачем, відповідачем, третьою особою в судах, а також мати інші права та обов`язки, що надаються юридичній особі.

Відповідно до п.п.3 п 5.1 Статуту Підприємство має право, зокрема, представляти свої інтереси в органах державної влади України, органах місцевого самоврядування, в органах, установах та організаціях інших держав, судових органах, перед іншими громадськими органами та організаціями, юридичними чи фізичними особами.

Відповідно до п.п. 10.7.9 Статуту у разі відсутності Директора, в тому числі на час перебування Директора у відпустці, відрядженні та не призначені ним особи, яка тимчасово буде виконувати обов`язки Директора починаючи з першого дня відсутності Суб`єкт управління Підприємства на цей час має право призначити виконуючого обов`язки Директора.

Відповідно до п.10.16 Статуту до компетенції Директора, зокрема, відноситься приймання рішень та підписання від імені Підприємства претензій, позовів, скарг, заяв, клопотань, інших процесуальних документів, що пов`язані або стосуються використання Підприємством своїх прав та здійснення обов`язків як заявника, так і позивача, відповідача, третьої особи у судах, органах виконавчої служби, податкових, митних та інших державних органах та організаціях органах місцевого самоврядування , представляти інтереси Підприємства без довіреності у судах України без обмеження повноважень з усіма правами керівника юридичної особи.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником компанії Державне підприємство "ТВК" є Фещук Володимир Костянтинович, статус юридичної особи (cтаном на 21.06.2024) - не перебуває в процесі припинення.

Отже, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача про те, що апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, оскільки належних доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_4 не є керівником ДП «ТВК», а також те, що правонаступником ДП «ТВК» є інша юридична особа і такі відомості внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивачем до матеріалів справи не надано.

Також, колегією суддів було розглянуто та залишено без розгляду додаткові докази, долучені скаржником до апеляційної скарги без клопотання про поновлення строку на їх подання, виходячи з наступного.

Так, скаржником на стадії апеляційного перегляду разом з апеляційною скаргою було надано наступні докази, які не були предметом перегляду в суді першої інстанції, зокрема: копія Наказу від 14.07.2021 за №54-к про прийняття ОСОБА_2 на посаду юриста ДП «ТВК», копія посадової інструкції ОСОБА_2 від 14.07.202; копію штатного розкладу ДП «ТВК» від 19.10.2021 затвердженого наказом №112 від 19.10.2021; копія свідоцтва про народження дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 Серія НОМЕР_3 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 Серія НОМЕР_4 ; копія ухвали Господарського суду Одеської області від 28.02.2017 по справі №916/609/13-г про затвердження звіту арбітражного керуючого Дарієнка В.Д.; копія ухвали Господарського суду Одеської області від 12.06.2018 по справі №916/609/13-г; копія Наказу виданого Господарським судом Одеської області 28.02.2017 по справі №916/609/13-г; копія листа від Дарієнка В.Д. №02-609/ від 10.07.2017; копія виписки по рахунку від 14.07.2017 з даними про сплату 30 000 грн. на рахунок арбітражного керуючого Дарієнко В.Д.; копія листа-звернення від 16.08.2021 з актом звірки щодо залишку заборгованості між ДП «ТВК» та Дарієнко В.Д. ; копія постанови про відкриття ВП НОМЕР_6 від 19.07.2018; копія ухвали Господарського суду Одеської області від 16.08.2018 по справі №916/609/13-г про визнання виконавчого наказу таким, що не підлягає виконанню частково на суму 30 000 грн.; копія Наказу №698 від 15.06.2018 року РВ ФДМУ по Одеській області; копія листа РВ ФДМУ від 18.06.2018; копія постанови про зупинення ВП НОМЕР_6 від 03.08.2018; копія ухвали Господарського суду Одеської області від 22.05.2018 по справі №1/17-3666-2011; копія постанови Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 по справі №1/17-3666-2011; копія ухвали Господарського суду Одеської області від 01.01.2014 по справі №916/5685/23; копія рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2024.

Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

У відповідності до положень статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Межі перегляду в суді апеляційної інстанції передбачено у статті 269 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частини першої якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14.

Відповідно до висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17 та від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному разі - позивача).

При цьому за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Вказані положенні закріплені законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази.

Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що апеляційний перегляд судового рішення повинен здійснюватися з урахуванням тих документів, які були наявні у матеріалах справи на час постановлення оскаржуваного рішення і які суд першої інстанції мав можливість дослідити та оцінити. Навпаки, саме допущення можливості прийняття судом апеляційної інстанції нових доказів, які за відсутності поважних та об`єктивних причин не були подані до місцевого господарського суду, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність правозастосування, системність і послідовність у діяльності органів судової влади.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для залучення до матеріалів справи нових доказів, долучених до апеляційної скарги.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

В проваджені Господарського суду Одеської області (суддя Найфлейш В. Д.) перебувала справа № 916/609/13-г за заявою кредитора: Державного підприємства «ТВК» до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю «Елєганс Строй» про визнання банкрутом.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.02.2017р. у справі №906/609/13-г, зокрема, затверджено звіт ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Елєганс Строй», припинено провадження по справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Елєганс Строй», стягнуто з Державного підприємства «ТВК» (67806, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 21, ) на користь арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. (65023, м. Одеса, вул. Садова, 18, офіс 5, Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №284 від 31.05.2013р.) 137 304 грн., 47 коп. оплати послуг ліквідатора по справі № 916/609/13-г.

На виконання вказаної ухвали, судом 28.02.2017р. видано наказ про примусове виконання ухвали.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.06.2018р., заяву арбітражного керуючого Дарієнко В.Д. про внесення виправлення до наказу Господарського суду Одеської області від 28.02.2017р. по справі №916/609/13-г (вх.№ 3-479/18 від 29.05.2018р.) задоволено, внесено виправлення до наказу Господарського суду Одеської області від 28.02.2017 року по справі № 916/609/13 та викладено його в наступній редакції:

«Стягнути з Державного підприємства «ТВК» (67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 21, код ЄРДПОУ 24971375) на користь арбітражного керуючого Дарієнко Віктора Дмитровича (65023, м. Одеса, вул. Садова, 18, офіс 5, Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №284 від 31.05.2013р.) 137304 (сто тридцять сім тисяч триста чотири) грн., 47 коп. оплати винагороди ліквідатора по справі № 916/609/13-г.

Наказ дійсний для пред`явлення до виконання протягом трьох років відповідно до ст. 12 Закону України Про виконавче провадження.

Стягувачем за наказом є арбітражний керуючий Дарієнко Віктор Дмитрович (65023, м. Одеса, вул. Садова, 18, офіс 5, Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №284 від 31.05.2013р.)

Боржником за наказом є Державне підприємство ТВК (67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 21, код ЄРДПОУ 24971375)».

19.07.2018 року, на підставі заяви Дарієнка В.Д. про примусове виконання наказу № 916/609/13-г від 28.02.2017 року, старшим державним виконавцем Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щербиною Оленою Вікторівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56813033 з примусового виконання наказу № 916/609/13-г, виданого Господарським судом Одеської області 28.02.2017 року.

02.08.2018 року до Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області надійшла заява від Державного підприємства «ТВК» про зупинення виконавчого провадження у зв`язку з включенням ДП «ТВК» до переліку об`єктів, що підлягають приватизації.

Постановою про зупинення вчинення виконавчих дій від 03.08.2018 року виконавче провадження № 56813033 про стягнення з Державного підприємства «ТВК» на користь арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича 137 304 грн. 47 коп. оплати послуг ліквідатора по справі № 916/609/13-г було зупинено.

Крім того, як вбачається, з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.08.2018 заяву Державного підприємства «ТВК» про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню частково (вх.№ 3-645/18 від 03.08.2018р.) задоволено. Визнано виконавчий документ наказ по справі №916/609/13-г, виданий Господарським судом Одеської області від 28.02.2017р. про стягнення з Державного підприємства «ТВК» на користь арбітражного керуючого Дарієнко Віктора Дмитровича 137304,47 грн. оплати винагороди ліквідатора по справі №916/609/13-г, таким, що не підлягає виконанню частково на суму 30 000,00 грн. Копію ухвали вирішено направити: ДП «ТВК», арбітражному керуючому Дарієнко Віктору Дмитровичу, Овідіопольському районному відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області.

Позов Дарієнко Віктора Дмитровича до Державного підприємства «ТВК» по справі № 916/5685/23 обґрунтовано тим, що станом на дату звернення до господарського суду з цією позовною заявою 27.12.2023 року, судовий наказ № 916/609/13-г від 28.02.2017 року про примусове виконання ухвали Господарського суду Одеської області № 916/609/13-г від 28.02.2017 року Державним підприємством «ТВК» не виконано, арбітражному керуючому не здійснено оплату його послуг ліквідатора по справі про банкрутство № 916/609/13-г в загальному розмірі 137304 грн. 47 коп. Тому, посилаючись на ст.ст.509,525,526,610,612, 625 ЦК України, ст.193 ГК України позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь: 157 249,36 грн - заборгованості, з яких: 129126,40 грн - інфляційні нарахування та 28122,96 грн - 3% річних.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до частини третьої статті 11, частини першої статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з наведеним у статті 509 ЦК України визначенням, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати від боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частини другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань наведені в статті 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вже зазначала про те, що статті 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Тому приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц).

У постанові від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, згідно з яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №686/7081/21).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) виконання остаточного судового рішення, яким вирішений спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру, є частиною «права на суд» (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece, § 40, 45, заява № 18357/91) від 19.03.1997, «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia, § 34, 37, заява №59498/00) від 07.05.2002). З погляду застосування гарантій права на належне виконання державою судового рішення, за яким вона є боржником, не має жодного значення, якими - приватними чи публічними - є у національній правовій системі відносини з виконання державою такого рішення.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції). Це право гарантоване і для тих випадків, коли право на справедливий судовий розгляд порушене невчасним виконанням судового рішення, зокрема через відсутність коштів (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Бурдов проти Росії (№2)» (Burdov v. Russia (№ 2), § 96, 97, 99, 117, заява №33509/04) від 15.01.2009).

15.10.2009 ЄСПЛ ухвалив пілотне рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine, заява №40450/04). Воно набуло статусу остаточного 15.01.2010. У цьому рішенні ЄСПЛ визнав порушення Україною її зобов`язань за Конвенцією через систематичне невиконання державою рішень національних судів (п. 1 ст. 6 Конвенції, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції) і відсутність у національному законодавстві ефективних засобів юридичного захисту від такого невиконання (ст. 13 Конвенції) (§ 2, 3 резолютивної частини рішення). ЄСПЛ зазначив, що ці порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає у систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту (§ 4 резолютивної частини рішення). Тому ЄСПЛ вказав, що Україна повинна невідкладно запровадити ефективний засіб юридичного захисту або комплекс таких засобів юридичного захисту, спроможних забезпечити адекватне та достатнє відшкодування за невиконання або затримки у виконанні рішень національних судів відповідно до принципів, встановлених практикою ЄСПЛ (§ 5 резолютивної частини рішення).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (п.31) відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 20.01.2016 у справі №6-2759цс15 (про те, що правовідносини стосовно виконання судових рішень урегульовані Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можна застосовувати приписи про цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України)), а також від 02.03.2016 у справі №6-2491цс15 про те, що стаття 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 цього Кодексу не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України за наявності деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення; приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (п. 45 постанови).

Отже, у разі неналежного виконання (прострочення) державою підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням її грошового зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати приписи частини другої статті 625 ЦК України.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 у справі №420/2411/19, до розгляду якої було зупинено касаційне провадження у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що положення частини другої статті 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Звідси є помилковим твердження апелянта про те, що ч.2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин не застосовується.

Щодо розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що ухвала Господарського суду Одеської області від 28.02.2017 року по справі № 916/609/13-г, якою постановлено стягнути з Державного підприємства «ТВК» на користь арбітражного керуючого Дарієнко Віктора Дмитровича 137304 грн. 47 коп. оплати послуг ліквідатора по справі № 916/609/13-г не виконується відповідачем, починаючи з 28.02.2017 року, що є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

При цьому, постановою про зупинення вчинення виконавчих дій від 03.08.2018 року виконавче провадження № 56813033 про стягнення з Державного підприємства «ТВК» на користь арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. 137304 грн. 47 коп. оплати послуг ліквідатора з виконання наказу Господарського суду Одеської області від 28.02.2017 року по справі № 916/609/13-г було зупинено, на підставі п.12 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п.12 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника - господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

У випадку, передбаченому пунктом 12 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації або до припинення приватизації відповідного об`єкта приватизації.

Матеріали справи не містять доказів продовження примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 28.02.2017 року по справі № 916/609/13-г в межах виконавчого провадження № 56813033.

Перевіряючи здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.03.2017 по 27.12.2023, який здійснено на суму боргу у розмірі 134 304, 47 грн., суд першої інстанції встановив правомірність вказаного розрахунку та здійсненому у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції, зокрема з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, встановлено наступне.

03.08.2018р. до Господарського суду Одеської області надійшла заява (вх.№ 3-645/18) від Державного підприємства «ТВК» про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню частково, а також підприємство просить суд до розгляду заяви ДП „ТВК про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню частково, зупинити виконання за виконавчим документом, а саме за наказом Господарського суду Одеської області від 28.02.2017р. по справі №916/609/13-г про стягнення 137 304,47 грн.

В обґрунтування вказаної заяви ДП «ТВК» вказує, що боржник добровільно частково виконав ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.02.2017р. у справі №916/609/13-г, щодо стягнення коштів з ДП „ТВК та сплатив арбітражному керуючому Дарієнко В.Д. 30000,00 грн. за платіжним дорученням № 236 від 14.07.2017р.

19.07.2018р. постановою ВП № 56813033 старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щербиною Оленою Вікторівною відкрито виконавче провадження за наказом Господарського суду Одеської області від 28.02.2017р. по справі №916/609/13-г.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.08.2018р. відхилено заяву в частині щодо зупинення виконання виконавчого документа до розгляду заяви; прийнято заяву Державного підприємства «ТВК» (вх. № 3-645/18 від 03.08.2018р.) в порядку ст. 328 ГПК України до розгляду; розгляд заяви призначено в засіданні суду на 16 серпня 2018 р. о 12:00.

16.08.2018р. до Господарського суду Одеської області від арбітражного керуючого Дарієнко В.Д. надійшли заперечення (вх.№ 16692/18), відповідно до яких стягувач просив суд відмовити в задоволені заяви ДП «ТВК», обґрунтовуючи свої заперечення тим, що до заяви ДП «ТВК» додано платіжне доручення № 236 від 14.07.2017р. на суму 30 000 грн., яке не відповідає вимогам Постанови Національного банку України №22 від 21.01.2004р. «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в України в національній валюті», а саме не містить всіх необхідних реквізитів передбачених законодавством, зокрема не заповнені реквізити "М.П." та "Підписи платника", а є лише один підпис відповідального виконавця банку та один відбиток штампа банку, за місцем розміщення яких неможливо зробити висновок про те, який саме із двох наявних в платіжному дорученні реквізитів "Дата надходження" і "Дата виконання" засвідчує цей один підпис відповідального виконавця банку та цей один штамп банку, у зв`язку з чим платіжне доручення повернуто банком без виконання, і тому не є належним та допустимим доказом здійснення боржником оплати по виконанню частково наказу Господарського суду Одеської області від 28.02.2017р. по справі №916/609/13-г.

Також зазначено, що арбітражним керуючим надавались ДП «ТВК» різного роду послуги інформаційного, правничого, консультативного та менеджерського характеру, а із тексту реквізиту "призначення платежу" платіжного доручення №236 неможливо зробити достовірний висновок здійснення заявником оплати саме за часткове виконання наказу Господарського суду Одеської області від 28.02.2017р. по оплаті послуг ліквідатора по справі №916/609/13-г.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.08.2018 заяву Державного підприємства «ТВК» про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню частково (вх.№ 3-645/18 від 03.08.2018р.) задоволено. Визнано виконавчий документ наказ по справі №916/609/13-г, виданий Господарським судом Одеської області від 28.02.2017р. про стягнення з Державного підприємства «ТВК» на користь арбітражного керуючого Дарієнко Віктора Дмитровича 137 304,47 грн. оплати винагороди ліквідатора по справі №916/609/13-г, таким, що не підлягає виконанню частково на суму 30 000,00 грн. Копію ухвали вирішено направити: ДП «ТВК», арбітражному керуючому Дарієнко Віктору Дмитровичу, Овідіопольському районному відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області.

Ухвала Господарського суду Одеської області від 16.08.2018 по справі № 916/609/13-г в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрала законної сили 16.08.2018.

Відповідно до ст.. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, приймаючи до уваги, що наказ Господарського суду Одеської області від 28.02.2017р. виконано частково, а саме сплачено 30 000,00 грн. за платіжним дорученням № 236 від 14.07.2017р. до відкриття виконавчого провадження Овідіопольським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, сума заборгованості ДП «ТВК» перед арбітражним керуючим Дарієнко В.Д. становить 107 304,47 грн.

Суд апеляційної інстанції здійснив власний перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат з суми 137 304,47 грн за період з 01.03.2017 по 01.08.2018, з суми боргу 107 304,47 за період з 01.08.2018 по 27.12.2023р..

За розрахунком суду розмір інфляційних втрат склав 95 541,13 грн. (за період з 01.03.2017 по 01.08.2018 = 21 101,43 грн.; за період з 01.08.2018 по 28.12.2023 = 74 439,70 грн.).

За розрахунок суду розмір 3 % річних склав 23 275,67 грн (за період з 01.03.2017 по 01.08.2018 = 5 857,07 грн.; за період з 01.08.2018 по 28.12.2023 = 17 418,60 грн.).

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, а позов арбітражного керуючого Дарієнко Віктора Дмитровича частковому задоволенню.

Доводи апелянта про те, що у позивача сплив строк позовної давності щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.03.2017 по 27.12.2021 рік, колегія суддів вважає безпідставними , оскільки згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Щодо тверджень скаржника про те, що оскільки спірні правовідносини виникли з рішення суду та у зв`язку з його виконанням, то до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання передбаченого ст. 625 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №686/7081/21 відступила від висновків, сформульованих у постановах (1) Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.02.2020 у справі №826/17656/16 і Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.07.2021 у справі №686/22674/20-ц про те, що передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання у виді компенсації інфляційних втрат і 3% річних може виникати тільки у договірних правовідносинах і не стосується правовідносин, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, та її подальшим відшкодуванням.

Верховний Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку щодо застосування норм права. Цей висновок міг бути сформульований в одній або декількох постановах. Відсутність згадки повного переліку постанов, від висновку хоча би в одній із яких щодо застосування норм права Велика Палата Верховного Суду відступила, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №521/21255/13-ц, від 22.09.2022 у справі №462/5368/16-ц).

У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду, згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду.

Оскільки питання застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України у подібних правовідносинах вже вирішено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 03.10.2023 у справі №686/7081/21 та від 09.11.2023 у справі №420/2411/19, то під час розгляду цієї справи підлягають врахуванню висновки Верховного Суду, висловлені саме у складі Великої Палати.

Згідно з ч. 1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли свої підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції без належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, з огляду на що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2024 у справі № 916/5685/23 підлягає частковому скасуванню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства ,,ТВК" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2024р. у справі №916/5685/23 скасувати частково, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

« 1.Позов Дарієнка Віктора Дмитровича до відповідача: Державного підприємства «ТВК» про стягнення 157249,36 грн заборгованості - задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства «ТВК» (67806, Овідіопольский район, смт. Авангард, вул. Базова, 21; ) на користь Дарієнка Віктора Дмитровича (РНОКПП НОМЕР_5 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ): 74 439 /сімдесят чотири тисячі чотириста тридцять дев`ять/ гривень,70 коп. інфляційних втрат; 23 275/двадцять три тисячі двісті сімдесят п`ять/ грн. 67 коп. 3% річних та 2147 /дві тисячі сто сорок сім/ грн 20 коп. витрат зі сплати судового збору.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.».

Стягнути з Дарієнка Віктора Дмитровича (РНОКПП НОМЕР_5 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Державного підприємства «ТВК» (67806, Овідіопольский район, смт. Авангард, вул. Базова, 21; ) судовий збір в розмірі 3 220/три тисячі двісті двадцять/грн. 80 коп. за апеляційний перегляд.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази зазначивши повні реквізити сторін.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено

„19" червня 2024 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Я.Ф. Савицький