ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

08 травня 2024 р. м. Ужгород Справа №907/1021/22

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів

до відповідача Фізичної особи підприємця Поп Ольги Степанівни, с. Рокосово Хустського району Закарпатської області

про стягнення неустойки в сумі 35 901,79 грн та виселення з орендованого майна,

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Іваниш Д.П.

представники:

Позивача не з`явився

Відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів звернулося до суду з позовом до відповідача Фізичної особи підприємця Поп Ольги Степанівни, с. Рокосово Хустського району Закарпатської області про стягнення неустойки в сумі 35 901,79 грн та виселення з орендованого майна.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 15.02.2023 відкрито провадження у справі №907/1021/22 в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 15.03.2023. Явку уповноважених представників сторін у підготовче засідання визнано обов`язковою. Встановлено відповідачу строк на подання суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України з одночасним надісланням копії такого позивачу, а доказів надіслання суду, протягом 15-ти днів із дня одержання даної ухвали. Встановлено позивачу строк для надання суду та відповідачу відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України, протягом 5-ти днів із дня одержання копії відзиву.

Ухвалами суду від 15.03.2023, 20.04.2023, 16.08.2023, 03.10.2023 та 07.12.2023 підготовчі засідання у справі відкладалися з підстав, наведених в ухвалах суду.

У підготовчих засіданнях 01.06.2023 та 16.11.2023 судом за участю уповноважених представників сторін оголошувались перерви.

Ухвалою суду від 27.02.2024 судом у порядку ст. 120 ГПК України повідомлено сторін про те, що підготовче засідання у справі №907/1021/22 призначено на 27.03.2024.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 27.03.2024 закрито підготовче провадження у справі №907/1021/22 та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 08.05.2024. Явка уповноважених представників учасників процесу в судове засідання визнана судом на власний розсуд.

Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи по суті, явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, причин неявки суду не повідомили.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ухвалою суду від 27.03.2024 явка учасників справи в судове засідання 08.05.2024 судом була визнана на власний розсуд, відтак, виходячи із засад змагальності та диспозитивності у господарському судочинстві, передбачених статтями 13, 14 ГПК України, учасники справи на власний розсуд скористалися наданим їм частиною 1 статті 42 ГПК України процесуальним правом на участь в судовому засіданні під час розгляду даної справи по суті.

Згідно із приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому, відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами спору.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН СПОРУ

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Позивач просить задоволити позов у повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги доданими до матеріалів справи документальними доказами, зокрема, стверджує, що після закінчення строку дії Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №61-10/05-08 від 01.09.2010 (з наступними змінами до нього) відповідачем не звільнено та не повернуто за актом на повернення з оренди нерухомого майна об`єкт оренди приміщення гаражного боксу поз. ІХ, загальною площею 32,2 кв.м., адмінбудинку, розташованого за адресою: вул. Івана Франка, 6, м. Хуст, Закарпатська область, що є підставою для виселення ФОП Поп О.С. із вказаного орендованого приміщення. Водночас покликаючись на невиконання відповідачем свого обов`язку щодо повернення об`єкта оренди після закінчення строку дії укладеного між сторонами Договору, позивач у порядку ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України просить стягнути з останнього неустойку в розмірі подвійної орендної плати за період із 14.05.2021 по 31.10.2022 в сумі 35 901,79 грн.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА

В надісланому на адресу суду відзиві на позовну заяву б/н від 10.03.2023 (вх. №02.3.1-02/1882/23 від 14.03.2023) відповідач наголошує на тому, що строк дії Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №61-10/05-08 від 01.09.2010 (з наступними змінами до нього) був автоматично продовжений, оскільки позивач у порядку та строки, визначені п. 10.4. Договору, не заявив про намір щодо його припинення, а відтак, вказує на відсутність правових підстав для нарахування неустойки за період із 14.05.2021 по 31.10.2022 в сумі 35 901,79 грн.

Окремо відповідач не погоджується із розрахунком неустойки, здійсненим позивачем, зазначаючи, зокрема, про відсутність доказів у підтвердження дати отримання нею листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях №11-03-00693 від 17.05.2021 про відмову у продовженні договору оренди.

Відповідач звертає увагу, що позивачем до матеріалів позовної заяви не долучено належних доказів щодо вжиття ним заходів для здійснення передачі майна шляхом підписання відповідного акту, доказів роз`яснення ним порядку такої передачі із вказівкою особи, на користь якої остання має бути проведена.

Із посиланням на введений в Україні воєнний стан, через що відповідачем припинено підприємницьку діяльність, ФОП Поп О.С. зазначає про те, що не використовує орендоване майно з метою одержання прибутку; наголошує, що нарахована позивачем сума неустойки є для неї надмірною, оскільки будь-яких доходів, окрім пенсії, відповідач не отримує, а відтак, на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України просить суд зменшити заявлену до стягнення неустойку в розмірі 35 901,79 грн.

Водночас відповідач просить врахувати факт пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні з позовом до суду, з огляду на твердження останнього про закінчення строку дії договору оренди 31.12.2020. Вказує, що положеннями пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України передбачена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки.

ДОВОДИ, ВИКЛАДЕНІ СТОРОНАМИ В ІНШИХ ЗАЯВАХ ПО СУТІ СПРАВИ

Представник позивача через підсистему Електронний суд подала відповідь на відзив б/н від 11.04.2023 (вх. №02.3.1-02/2633/23 від 11.04.2023), за змістом якої стверджує про те, що жодної автоматичної пролонгації у разі неповідомлення протягом місяця про непродовження договору оренди з 01.07.2020 (для договорів, які закінчилися після цієї дати) не відбувається, а попередній орендар майна у такому випадку має право отримати орендоване майно в оренду знову лише за результатами конкурсу (аукціону), за умови, що він візьме в ньому участь та зробить або прийме найвищу цінову пропозицію.

Представник позивача звертає увагу на те, що листом №138-24/1351-21 від 30.04.2021 балансоутримувач, згідно із п. 142 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №483 від 03.06.2020, та п. 2 ст. 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна, повідомив орендодавця про непродовження терміну дії Договору у зв`язку з його наміром використовувати об`єкт оренди для власних потреб, а саме, з метою розміщення автомобільного транспорту Хустського районного відділу державної виконавчої служби.

Представник позивача зауважує, що на підставі вказаного листа Управлінням забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області видано наказ №00294 від 14.05.2021, згідно з яким було прийнято рішення про відмову у продовженні Договору оренди №61-10/05-08 від 01.09.2010 (зі змінами), про котре, у свою чергу, листом №11-03-00693 від 17.05.2021 повідомлено орендаря, а також балансоутримувача, увагу якого звернено на необхідність вжиття заходів щодо повернення державного майна з оренди шляхом підписання акту приймання майна і направлення його орендодавцю для внесення в Реєстр актів повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності.

За твердженням представника позивача, листом №13.8-21/2330 від 13.07.2021 балансоутримувач повідомив орендодавця про відмову орендаря в підписанні акта повернення майна, на що Управління реалізації повноважень у Закарпатській області РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях повторно звернулось (лист №11-03-01057 від 26.07.2021) до орендаря з вимогою про звільнення орендованого майна, повернення такого балансоутримувачу за відповідним актом та сплати неустойки в повному обсязі до дати підписання акту.

Представник позивача наголошує, що укладений між сторонами Договір закінчився 31.12.2020, однак, державне майно, яке було в оренді, відповідачем балансоутримувачу не повернуто.

Із посиланням на положення Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану представник позивача стверджує про те, що для загальної та спеціальної позовної давності, встановлених ст. 257, 258 Цивільного кодексу України, передбачено зупинення перебігу їх строку.

У поданих через канцелярію суду додаткових поясненнях №47 від 04.12.2023 (вх. №02.3.1-02/8689/23 від 05.12.2023) представник позивача стверджує про те, що Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях листом №11-03-01198 від 21.11.2023 звернулося до ФОП Поп О.С. щодо підписання акта та повернення орендованого майна балансоутримувачу; для здійснення процедури повернення державного майна 29.11.2023 об 11 год. 30 хв. відповідач була запрошена прибути на об`єкт оренди, розташований за адресою: Закарпатська область, м. Хуст, вул. І. Франка, 6, для засвідчення факту його повернення та підписання акта приймання-передавання (повернення) майна за участю представника орендодавця.

Представник позивача вказує, що будучи повідомленою (листом та в телефонному режимі) про дату, час та місце такого повернення, ФОП Поп О.С. для його здійснення не з`явилася, явку уповноваженого представника не забезпечила. Після години очікування та чергового телефонного дзвінка з`явилися ОСОБА_1 , який представився чоловіком орендаря, та особа, яка представилася її сином, і повідомили, що акт приймання-передавання (повернення) орендованого майна відповідач підписувати відмовляється.

За твердженням представника позивача, факт неявки ФОП Поп О.С. зафіксовано актом, який складено представниками баланосоутримувача та орендодавця 29.11.2023.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

01.09.2010 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Закарпатській області (орендодавцем), правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (позивач у справі), та Фізичною особою підприємцем Поп Ольгою Степанівною (орендарем, відповідачем у справі) було укладено Договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №61-10/05-08 (далі Договір), згідно з пунктом 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: приміщення гаражного боксу поз. ІХ площею 32,2 кв.м. Управління статистики у Хустському районі, розташоване за адресою: м. Хуст, вул. І.Франка, 6, що перебуває на балансі Головного управління статистики у Закарпатській області, вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 30 квітня 2010 року і становить за незалежною оцінкою 62 811 грн.

Майно передається в оренду з метою розміщення офісного приміщення. Стан майна на момент укладення Договору (потребує/не потребує поточного або капітального чи поточного і капітального ремонту) визначається в акті приймання-передавання за узгодженим висновком балансоутримувача і орендаря (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 2.1., 2.2. Договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передавання майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди. Приватизація орендованого майна не дозволяється.

Пунктами 3.1., 3.3. Договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) (далі Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку липень 2010 року 775,75 грн. Орендна плата за перший місяць оренди вересень 2010 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць липень 2010 року на індекси інфляції за серпень і вересень 2010 року. Орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно із п. 3.6. Договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж, а також можуть бути встановлені 3аконом про Державний бюджет України на поточний рік.

У разі припинення або розірвання Договору орендар зобов`язується повернути балансоутримувачу, за участю орендодавця, орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцю збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря (п. 5.10. Договору).

Пунктом 10.1. Договору встановлено його строк дії, а саме, з 01.09.2010 по 31.12.2010 включно.

За змістом п. 10.3. Договору, зміни до умов цього Договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

Згідно з п. 10.4. Договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, з врахуванням нормативного законодавства на момент продовження. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною Договору.

За умовами п. 10.6. Договору, його чинність припиняється внаслідок: - закінчення строку, на який його було укладено; - загибелі орендованого майна; - достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; - у разі смерті орендаря; - невиконання орендарем п. 5.8 Договору оренди.

У разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу, за участю орендодавця. У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження (п. 10.8. Договору).

Пунктом 10.9. Договору визначено, що майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

За змістом п. 10.10. Договору, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

Факт передачі нежитлового приміщення в оренду за Договором підтверджується підписаним та скріпленим печатками орендодавця, орендаря та балансоутримувача актом приймання-передавання орендованого майна від 01.09.2010. Згідно вказаного акту, сторонами визначено, що стан майна задовільний та потребує поточного ремонту.

В подальшому, сторонами укладалися Додаткові договори про внесення змін до Договору оренди №61-10/05-08 від 01.09.2010, а саме, №1 від 24.12.2010, №2 від 03.11.2011, №3 від 18.12.2012, б/н від 29.12.2014, б/н від 20.01.2015, б/н від 26.12.2016 та б/н від 10.01.2019, згідно з якими останні, зокрема, продовжували строк дії Договору (за Додатковим договором б/н від 10.01.2019 до 31.12.2020 включно) та викладали в новій редакції його пункт 3.1. щодо порядку обчислення і сплати орендної плати.

16.11.2020 сторонами укладено Додатковий договір б/н про внесення змін до Договору оренди №61-10/05-08 від 01.09.2010, за змістом якого останні дійшли згоди викласти п. 1.1. Договору в наступній редакції: 1.1. Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно приміщення гаражного боксу поз. ІХ площею 32,2 кв.м. адмінбудинку, розміщене за адресою: Закарпатська обл., м. Хуст, вул. І.Франка, 6 (далі майно), що перебуває на балансі Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) () (далі балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31.10.2018 і становить за незалежною оцінкою 144 111 грн без ПДВ, а також внести зміни до розділу 11 Договору Платіжні та поштові реквізити сторін.

Листом №134-24/3768-20 від 03.12.2020 Щодо продовження договорів оренди Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ) повідомило Регіональне відділення ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про те, що не заперечує щодо продовження договорів оренди нерухомого майна по вул. Франка, 6 у м. Хуст Закарпатської області, термін дії яких закінчується, зокрема Договору №61-10/05-08 від 01.09.2010 (зі змінами).

Регіональне відділення ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях листом від 17.12.2020 №19-03-01768 повідомило Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ) про те, що з 01.02.2020 введений у дію Закон України Про оренду державного та комунального майна від 03.10.2019 №157-ІХ та постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 затверджений Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, у зв`язку з чим договори оренди, у тому числі Договір оренди №61-10/05-08 від 01.09.2010 (зі змінами) (орендар ФОП Поп О.С.) підлягає продовженню за результатами проведеного аукціону. З метою прийняття рішення про оголошення аукціону Регіональне відділення вказало на необхідність балансоутримувачу надати інформацію згідно з додатком, звіт про оцінку майна по кожному об`єкту оренди і відомості про балансоутримувача як сторони договору.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи листа Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №138-24/1351-21 від 30.04.2021, останнім було повідомлено позивача (орендодавця) про те, що приміщення гаражного боксу, яке використовується ФОП Поп О.С. за Договором оренди №61-10/05-08 від 01.09.2010 (із змінами), необхідне балансоутримувачу для власних потреб, а саме, з метою розміщення автомобільного транспорту Хустського районного відділу державної виконавчої служби, у зв`язку із чим останнім висловлено прохання орендодавцю не продовжувати вищевказаний Договір оренди.

Відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях №00294 від 14.05.2021 Щодо прийняття рішення про відмову у продовженні Договору оренди №61-10/05-08 від 01.09.2010 (зі змінами), орендарю ФОП Поп О.С. було відмовлено у продовженні терміну дії Договору оренди №61-10/05-08 від 01.09.2010 (зі змінами) на підставі необхідності орендованого приміщення для власних потреб балансоутримувача Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ): розміщення автомобільного транспорту Хустського районного відділу державної виконавчої служби, які обґрунтовані у письмовому зверненні балансоутримувача, поданому орендарю (п. 1 наказу); відділу орендних відносин повідомити орендаря ФОП Поп О.С. та балансоутримувача Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про відмову у продовженні Договору оренди №61-10/05-08 від 01.09.2010 (зі змінами) та необхідність повернення орендованого майна відповідно до Інструкції (підп. 2.1. п. 2 наказу).

У листі №11-03-00693 від 17.05.2021 Про відмову у продовженні договору оренди позивач (орендодавець) повідомив відповідача (орендаря) та балансоутримувача про прийняття наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях №00294 від 14.05.2021 Щодо прийняття рішення про відмову у продовженні Договору оренди №61-10/05-08 від 01.09.2010 (зі змінами), зазначив про закінчення строку дії укладеного між сторонами Договору 31.12.2020, у зв`язку із чим звернув увагу балансоутримувача на необхідність вжиття заходів, передбачених Інструкцією щодо здійснення заходів, пов`язаних з припиненням договорів оренди та повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, затвердженою наказом Фонду державного майна України від 22.12.2020 №2049, а саме, необхідністю складання акта повернення з оренди нерухомого майна відповідно до примірної форми та Додатку до нього анкети про стан майна та розрахунків за Договором оренди.

У цьому ж листі позивачем повідомлено балансоутримувача про те, що підписані ним та орендарем 3 примірники акта повернення з оренди нерухомого майна і анкети про стан майна та розрахунків за договором оренди необхідно направити до Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях для внесення в Реєстр рішень та інших документів, на підставі яких припиняються орендні правовідносини, а також у Реєстр актів повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності.

Наявною в матеріалах справи копією поштової квитанції підтверджується факт надіслання позивачем листа №11-03-00693 від 17.05.2021 рекомендованою поштовою кореспонденцією на адресу відповідача.

Листом №13.8-21/2330 від 13.07.2021 балансоутримувач Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) повідомило позивача (орендодавця) про те, що на виконання листа №11-03-00693 від 17.05.2021 ним підготовлено акт повернення з оренди нерухомого майна за укладеним із ФОП Поп О.С. Договором оренди №61-10/05-08 від 01.09.2010 (зі змінами), однак остання у телефонному режимі зазначила, що відмовляється підписувати останній.

Листом №11-03-01057 від 26.07.2021 Щодо повернення майна балансоутримувачу та сплати заборгованості з орендної плати, пені та неустойки позивач повідомив орендаря та балансоутримувача про нарахування ним, як орендодавцем, неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном, що не повернуто з оренди, в сумі 6526,94 грн (за період із травня по липень 2021 року), вказав на наявність в орендаря заборгованості зі сплати орендної плати в розмірі 537 грн та просив відповідача ФОП Поп О.С. у найкоротший термін повернути майно балансоутримувачу за актом повернення майна, сплатити заборгованість із орендної плати та неустойку в повному обсязі до дати повернення майна.

Із наявної в матеріалах справи копії поштової квитанції вбачається направлення вищевказаного листа рекомендованою поштовою кореспонденцією на адресу відповідача ФОП Поп О.С.

Відповідно до листа від 26.04.2023 №19-03-00470 Щодо сплати заборгованості з неустойки, підписання Акта повернення майна балансоутримувачу позивач повідомив Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції та ФОП Поп О.С. про те, що відповідач не виконує обов`язку згідно договору оренди щодо повернення майна за актом приймання-передавання, а тому станом на 26.04.2023 за відповідачем рахується заборгованість по неустойці в розмірі 51 076,93 грн та просив відповідача ФОП Поп О.С. підписати акт повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна та анкету про стан майна, та повернути державне майно балансоутримувачу.

Згідно з клопотанням представника позивача від 01.06.2023 до матеріалів справи долучена копія листа Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції від 30.05.2023 №16.15-23/1133, яким останній направив на адресу ФОП Поп О.С. акт повернення з оренди нерухомого майна/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності для ознайомлення та підписання, а також Анкету про стан майна і розрахунків за договором оренди.

У процесі розгляду справи позивач листом №11-03-01198 від 21.11.2023 звернувся до відповідача та балансоутримувача із проханням вчинити відповідні дії, спрямовані на повернення орендованого майна за актом приймання-передачі, для чого запропонував останнім 29.11.2023 об 11 год. 30 хв. з`явитися на об`єкт оренди, розташований за адресою: вул. Івана Франка, будинок 6, м. Хуст, Закарпатська область.

Неявка відповідача у вказані дату і час для здійснення повернення орендованого майна та повідомлення осіб, які назвалися її чоловіком та сином, про відмову останньої у підписанні відповідного акту прийому передачі зафіксовані наявним у матеріалах справи актом б/н від 29.11.2023 про неявку орендаря ФОП Поп О.С. для повернення орендованого майна згідно Договору оренди №61-10/05-08 від 01.09.2010, що складений та підписаний уповноваженими представниками орендодавця і балансоутримувача.

Невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення об`єкта оренди після закінчення строку дії укладеного між сторонами Договору зумовило підстави для звернення позивача до суду з позовом про виселення останньої із нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: вул. Івана Франка, будинок 6, м. Хуст, Закарпатська область, та стягнення з відповідача неустойки в розмірі подвійної орендної плати за період із 14.05.2021 по 31.10.2022 в сумі 35 901,79 грн.

ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Нормою ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу приписів ч. 1 ст. 628, ст. 629 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 1, 4 ст. 631 Цивільного кодексу України, що кореспондуються із приписами ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Згідно із ч. 1, 6 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 1, 2 ст. 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частиною 4 статті 284 Господарського кодексу України визначено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

За умовами ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України, договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України (ч. 4 ст. 291 Господарського кодексу України).

Беручи до уваги те, що укладений між сторонами Договір №61-10/05-08 від 01.09.2010 за своєю природою є договором оренди майна, яке належить до державної власності, до спірних правовідносин між сторонами підлягають застосуванню, окрім норм Господарського та Цивільного кодексів України, також і приписи Закону України Про оренду державного та комунального майна №157-IX від 03.10.2019 (далі Закон №157-ІХ).

Водночас ключовим у даній справі є питання, чи завершився строк дії укладеного між сторонами Договору 31.12.2020 (як стверджує позивач у позовній заяві), чи такий Договір є продовженим (як наполягає відповідач у відзиві на позов) із урахуванням положень пункту 10.4. Договору, а також приписів ч. 4 ст. 291 Господарського кодексу України, ст. 764 Цивільного кодексу України (у редакції станом на 31.12.2020), за змістом яких, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в означеній частині, суд враховує, що на час укладення між сторонами Договору оренди №61-10/05-08 від 01.09.2010 чинним був Закон України Про оренду державного та комунального майна №2269-XII від 10.04.1992 (далі Закон №2269-XII).

Водночас 03.10.2019 прийнято Закон України Про оренду державного та комунального майна №157-IX від 03.10.2019, у розділі Прикінцеві та перехідні положення якого передбачено, що останній набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.02.2020 (за виключенням окремих його положень). При цьому, Закон №2269-XII від 10.04.1992 втрачає чинність із дня введення в дію цього Закону.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №157-IX, договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини 2 статті 18 цього Закону, або 01.07.2020. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

У постанові від 05.09.2023 у справі №914/2233/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що правовий аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом від 10.04.1992 №2269-XII (втратив чинність 31.01.2020), може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020), в силу вимог абзацу 3 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 03.10.2019 №157-IX, має застосовуватися порядок продовження, визначений Законом України від 03.10.2019 №157-ІХ.

Таким чином, оскільки Договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №61-10/05-08 від 01.09.2010 діяв до 31.12.2020, для продовження цього договору мала б застосовуватися процедура, передбачена Законом України №157-IX від 03.10.2019.

Частиною 1 статті 18 Закону України №157-IX від 03.10.2019 встановлено, що продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною 2 цієї статті.

За частиною 2 статті 18 Закону України №157-IX від 03.10.2019, без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: - укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; - укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону; - укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону; - укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону України №157-IX від 03.10.2019, договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Аналогічні за змістом положення містяться і в пункті 143 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №483 від 03.06.2020. Заява подається шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі. При цьому, за змістом пункту 144 цього Порядку, після отримання заяви орендаря про продовження договору, який підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, орендодавець протягом десяти робочих днів з дати отримання такої заяви, приймає одне з рішень, передбачених частиною дев`ятою статті 18 Закону.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 статті 18 Закону України №157-IX від 03.10.2019, рішення про продовження договору оренди державного майна, передбаченого частиною другою цієї статті, і рішення про відмову у продовженні договору оренди державного майна приймаються орендодавцем. Рішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною другою цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування. Граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною четвертою цієї статті, за умови їх прийняття орендодавцем, становить 30 календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря. Граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною четвертою цієї статті, за умови їх прийняття або погодження представницьким органом самоврядування чи визначеними ним органами, становить 60 календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря.

За приписами ч. 8 ст. 18 Закону України №157-IX від 03.10.2019, орендар, який звертається із заявою про продовження договору оренди відповідно до абзацу 4 частини 7 цієї статті, зобов`язаний разом із такою заявою надати орендодавцю звіт про оцінку майна та рецензію на цей звіт. Порядком передачі майна в оренду (для державного майна) або рішенням представницького органу місцевого самоврядування (для комунального майна) на орендаря може бути покладений обов`язок подачі додаткових документів разом із заявою про продовження договору оренди, що продовжується відповідно до частини другої цієї статті.

Беручи до уваги те, що відповідачем ФОП Поп О.С. до закінчення строку дії Договору оренди №61-10/05-08 від 01.09.2010 (31.12.2020) не виконано вимог, передбачених статтею 18 Закону України №157-IX від 03.10.2019, зокрема, не подано не пізніше ніж за три місяці до закінчення відповідного строку орендодавцю заяви про продовження договору, не подано звіту про оцінку майна та рецензії на вказаний звіт, то Договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №61-10/05-08 від 01.09.2010, є припиненим із 31.12.2020 з урахуванням положень частини 1 статті 24 Закону України №157-IX від 03.10.2019, відповідно до якої договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його укладено.

Крім того, Закон України від 03.10.2019 №157-ІХ не передбачає такої підстави для продовження дії договору оренди як мовчазна згода, натомість вимагає від орендаря вчинити юридично значимі дії, а саме, звернутись з заявою про продовження договору не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди, та надати звіт про оцінку майна. Орендар має завчасно продемонструвати наявність у нього наміру продовжити користування майном шляхом надсилання орендодавцю відповідної заяви.

Орієнтуючись на наявність чи то відсутність своєчасного повідомлення про такий намір, орендодавець отримує можливість належно спланувати подальші дії у зв`язку зі спливом строку договору оренди, зокрема, продовжити договір оренди за результатами проведення аукціону, що відповідає спрямованості законодавчих змін на забезпечення конкурентних засад передачі в оренду та максимальної ефективності використання комунального майна.

Покладення на орендаря обов`язку з надсилання заяви про продовження договору оренди відповідно до абзацу 4 частини 7 статті 18 Закону України від 03.10.2019 №157-ІХ (разом зі звітом про оцінку майна та рецензію на цей звіт) до спливу строку цього договору є вигідним для обох сторін і не є надмірно обтяжливим для будь-кого із них.

Аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №916/2469/21, від 18.07.2023 у справі №914/1728/22, від 05.09.2023 у справі №914/2233/22.

Водночас наведена вище процедура продовження договорів оренди, врегульована положеннями Закону України від 03.10.2019 №157-ІХ, передбачає вчинення орендарем юридично значимих дій, а саме, звернутися з заявою про продовження договору, що свідчить про наявність у нього наміру продовжити користування майном, а також встановлює строк такого звернення - не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Недодержання орендарем строків, встановлених частиною 3 статті 18 Закону України від 03.10.2019 №157-ІХ, свідчить про порушення ним передбаченого законодавством порядку продовження строку дії договору оренди (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.03.2023 у справі №910/15444/21).

На підтвердження висновку суду про закінчення 31.12.2020 строку дії укладеного між сторонами Договору слід також звернути увагу на положення пункту 10.4. останнього, якими передбачено можливість продовження дії Договору лише у випадку укладення додаткового договору, який є його невід`ємною частиною. Таким чином, за відсутності укладеного між сторонами додаткового договору, відсутні підстави стверджувати про продовження строку дії Договору оренди №61-10/05-08 від 01.09.2010 після 31.12.2020.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що на дату припинення Договору оренди (31.12.2020) не впливає відсутність повідомлення позивачем відповідача про таке припинення, надісланого на адресу ФОП Поп О.С. до вищевказаної дати, а також направлення відповідного повідомлення, оформленого листом №11-03-00693 від 17.05.2021, зі спливом тривалого терміну після закінчення строку дії Договору, оскільки нормами чинного із 01.02.2020 Закону України №157-IX від 03.10.2019 передбачений імперативний порядок продовження договору оренди майна, строк дії якого закінчувався після 01.07.2020. Відтак, доводи відповідача в цій частині судом відхиляються.

З аналогічних підстав суд не бере до уваги доводи представника відповідача про здійснення ФОП Поп О.С. істотного покращення (проведення капітального ремонту) орендованого приміщення, а також доводи про включення наказом позивача №00480 від 01.11.2018 об`єкта оренди до переліку об`єктів малої приватизації, оскільки означені обставини жодним чином не впливають на строк дії договору оренди та його продовження.

За встановленого судом факту припинення із 31.12.2020 спірного договору оренди, суд також враховує, що станом на дату ухвалення рішення в даній справі відповідачем (орендарем) не виконано свого обов`язку щодо повернення об`єкта оренди балансоутримувачу; ФОП О.С. відмовляється підписувати акт про повернення з оренди нерухомого майна/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, складання якого передбачено Інструкцією щодо здійснення заходів, пов`язаних з припиненням договорів оренди та повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, затвердженої наказом Фонду державного майна України №2049 від 22.12.2020.

З наведеного випливає, що відповідачем порушено взяті на себе договірні зобов`язання в частині повернення майна після припинення строку дії договору оренди, передбачені, зокрема, пунктом 5.10. останнього, згідно з яким, у разі припинення договору орендар зобов`язаний повернути балансоутримувачу, за участю орендодавця, орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду.

Викладене кореспондується також і з приписами частини 1 статті 25 України №157-IX від 03.10.2019, за якими, у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Водночас обов`язок орендаря повернути об`єкт оренди шляхом звільнення орендованого приміщення у разі припинення договору оренди передбачений ст. 785 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 25 Закону України Про оренду державного та комунального майна, а також умовами укладеного між сторонами Договору.

За змістом частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За таких обставин, суд доходить висновку про те, що якщо орендар не звільнив орендоване приміщення після закінчення строку дії договору оренди, орендодавець вправі звернутися до суду з позовними вимогами про виселення останнього з орендованого приміщення, що в даному випадку є примусовим виконанням обов`язку в натурі.

Положеннями ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 20 Господарського кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання і споживачів.

Водночас згідно із п. 5 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Судом встановлено, що станом на момент ухвалення рішення у даній справі та після припинення дії Договору оренди відповідачем не вчинено дій, спрямованих на повернення орендованого майна, що знайшло свій вияв у відмові останньої підписати відповідний акт приймання-передачі (вказані обставини зафіксовані Актом б/н від 29.11.2023 про неявку орендаря ФОП Поп О.С. для повернення орендованого майна згідно Договору оренди №61-10/05-08 від 01.09.2010, що складений та підписаний уповноваженими представниками орендодавця і балансоутримувача), у зв`язку з чим суд доходить висновку про обґрунтованість та підставність заявлених позивачем вимог у частині виселення відповідача з орендованого приміщення. Позов в цій частині підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог у частині стягнення з відповідача суми 35 901,79 грн неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення виконання обов`язку із його повернення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Невиконання наймачем передбаченого частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини 2 ст. 785 Цивільного кодексу України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Водночас неустойка за ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Аналізуючи відмінності між орендною платою (платою за користування майном) та неустойкою, передбаченою ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне.

Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення (розірвання) договору (до спливу строку дії договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору, якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним.

Відповідно до правових висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 13.12.2019 у справі №910/20370/17, від 19.04.2021 у справі №910/11131/19, до предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки в порядку частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, входять обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

У постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19, від 13.12.2019 у справі №910/20370/17, а також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2018 у справі №914/4238/15, від 24.04.2018 у справі №910/14032/17 та від 09.09.2019 у справі №910/16362/18 зазначено, що відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України, для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Наказом Фонду державного майна України №2049 від 22.12.2020 затверджено Інструкцію щодо здійснення заходів, пов`язаних з припиненням договорів оренди та повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності (далі Інструкція).

Згідно з пунктом 1.1. Інструкції (в редакції станом на 31.12.2020), ця Інструкція визначає порядок дій Фонду державного майна України та регіональних відділень Фонду щодо: - припинення договорів оренди державного майна; - відмови у продовжені договору оренди державного майна; - зняття з обліку договору оренди державного майна внаслідок приватизації об`єкта оренди без участі орендаря; - повернення з оренди нерухомого / іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності.

Відповідно до пункту 1.3. Інструкції, у разі припинення договорів оренди державного майна, відмови у продовженні договору оренди державного майна, зняття з обліку договору оренди державного майна внаслідок приватизації об`єкта оренди без участі орендаря, повернення з оренди нерухомого / іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, Фонд або регіональне відділення здійснюють заходи відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням цієї Інструкції.

Пунктом 2.1. розділу 2 Інструкції передбачено, що орендодавці протягом п`яти робочих днів з моменту: - настання події або прийняття рішення, що має наслідком припинення договору оренди державного майна, або - прийняття рішення про відмову у продовжені договору оренди державного майна, або - прийняття рішення про зняття з обліку договору оренди державного майна внаслідок зміни власника такого майна розміщують копію рішення (або іншого документа, на підставі якого припинились орендні правовідносини) та інформацію про таке рішення або документ до Реєстру рішень і інших документів, на підставі яких припиняються орендні правовідносини за посиланням: https://docs.google.com/forms/d/e/1FAIpQLSeposFSVVPVcJACwX8pJIuVa7kCRHl3PxgTijjQeslZEfgntA/viewform.

За змістом п. 3.1. Інструкції, орендодавці протягом трьох робочих днів з моменту отримання від балансоутримувача примірника акта повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності (далі Акт повернення): вносять інформацію про такий Акт до Реєстру Актів повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності (далі Реєстр актів повернення) за посиланням: https://docs.google.com/forms/d/e/1FAIpQLSfPwSq3C359rT3RGQt4GAMI1EhYB9XzKgK_bxHx74PympTepQ/viewform, а також розміщують в Реєстрі актів повернення pdf-копію Акта повернення.

Згідно із п. 3.2. Інструкції, якщо Акт повернення орендарем не підписано, про що балансоутримувач повідомив орендодавця листом, то орендодавець протягом п`яти робочих днів з моменту отримання листа балансоутримувача заносить інформацію про це до Реєстру рішень і інших документів, на підставі яких припиняються орендні правовідносини.

Викладене в сукупності свідчить про те, що Інструкцією передбачений певний алгоритм дій, якого повинен дотримуватися Фонд державного майна України та його регіональні відділення у випадку припинення орендних відносин, та який передбачає, перш за все, дії орендодавця з цього приводу, що повинні бути виражені у формі прийняття рішення на припинення орендних відносин протягом п`яти робочих днів з моменту настання події або прийняття рішення, що має наслідком припинення договору оренди державного майна. Водночас Інструкцією також передбачені обов`язки балансоутримувача забезпечити складання акта повернення з оренди нерухомого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, та повідомити орендодавця про відмову від підписання акту орендарем.

У даному контексті суд звертає увагу, що всупереч вимогам Інструкції, позивач протягом п`яти робочих днів із моменту закінчення 31.12.2020 Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №61-10/05-08 від 01.09.2010 не прийняв рішення про припинення орендних відносин, натомість, таке останнім прийнято лише 14.05.2021 (зі спливом більш, ніж чотирьох місяців після завершення строку дії договору оренди) наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях №00294 від 14.05.2021 Щодо прийняття рішення про відмову у продовженні Договору оренди №61-10/05-08 від 01.09.2010 (зі змінами).

Окремо суд зазначає про те, що лише у травні 2023 року (у процесі судового розгляду даної справи) балансоутримувач Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України з урахуванням положень Інструкції, скерував на адресу відповідача лист №16.15-23/1133 від 30.05.2023 з вимогою про підписання акту повернення з оренди нерухомого майна/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності.

Крім того, судом встановлено, що лише після надіслання позивачем на адресу відповідача листа №11-03-01198 від 21.11.2023 та неявки ФОП Поп О.С. у вказані в останньому дату, час та місце (29.11.2023 об 11 год. 30 хв. за адресою: вул. І.Франка, будинок 6, м. Хуст, Закарпатська область) для повернення нерухомого майна і підписання акту приймання-передавання, представниками позивача (орендодавця) та балансоутримувача був складений акт б/н від 29.11.2023 про неявку орендаря ФОП Поп О.С. для повернення орендованого майна згідно Договору оренди №61-10/05-08 від 01.09.2010.

Окремо суд зазначає про відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження наданої відповідачем у телефонному режимі відмови щодо підписання акту повернення з оренди майна (наприклад, телефонограми), зазначеного у листі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ) від 13.07.2021 №13.8-21/2330, адресованого позивачеві, як і про відсутність доказів надіслання на адресу ФОП Поп О.С. балансоутримувачем або орендодавцем акту повернення з оренди майна, а відтак, доводи позивача в цій частині є недоведеними.

За таких обставин, суд висновує, що позивачем як орендодавцем не було дотримано вимог Інструкції щодо припинення орендних відносин за Договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №61-10/05-08 від 01.09.2010; до травня 2023 року балансоутримувачем не ініційовано у спосіб, передбачений Інструкцією, повернення спірного майна після закінчення договору оренди шляхом складання Акту повернення з оренди нерухомого майна/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, та звернення до відповідача про його підписання та повернення майна.

Наведене свідчить про невжиття орендодавцем належних заходів щодо припинення орендних відносин, а балансоутримувачем невчинення відповідних дій для повернення орендарем орендодавцю об`єкта оренди.

Згідно зі сталою практикою Верховного Суду (постанови від 19.04.2021 у справі №910/11131/19, від 13.12.2019 у справі №910/20370/17, від 11.04.2018 у справі №914/4238/15, від 24.04.2018 у справі №910/14032/17 та від 09.09.2019 у справі №910/16362/18), для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Відтак, зважаючи на те, що позивач не довів факту ухилення відповідачем від повернення спірного нерухомого майна, а також відсутні докази утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди в період з 14.05.2021 по 31.10.2022, суд не вбачає в даному випадку умислу в діях відповідача щодо неповернення спірного майна та вказує на відсутність підстав для стягнення з останнього неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України за період із 14.05.2021 по 31.10.2022 в розмірі 35 901,79 грн. Відтак, у позові в цій частині належить відмовити.

В даному контексті суд також вважає за необхідне зазначити про відсутність підстав для застосування до вимог позивача про стягнення з відповідача неустойки в сумі 35 901,79 грн строку позовної давності, передбаченого ст. 257 Цивільного кодексу України, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, за загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи з вимог статті 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

З наведеного випливає, що застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.12.2018 у справі №910/18560/16.

Беручи до уваги той факт, що за наслідками розгляду даної справи суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог у частині стягнення з відповідача неустойки та відсутність підстав для їх задоволення, застосування строку позовної давності до останніх є неможливим в силу вимог ст. 261 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав, а його аргументи не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та положеннях законодавства.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2481 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Виселити Фізичну особу підприємця Поп Ольгу Степанівну, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) з орендованого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Фізичної особи підприємця Поп Ольги Степанівни, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, вул. Коперника, будинок 4, м. Львів, 79005 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 42899921) суму 2481 грн (Дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

5. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

6. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 17.06.2024.

Суддя Пригара Л.І.