ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року

м. Київ

cправа № 918/721/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Ємця А.А., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:

позивача - виробничого товариства з обмеженою відповідальністю «Кантар» - Бондар Ю.М. адвокат (ордер від 23.05.2024)

відповідача-1 - Рівненської міської ради - не з`явився,

відповідача-2 - Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради - не з`явився,

відповідача-3 - фізичної особи - підприємця Буяна Романа Анатолійовича - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Буяна Романа Анатолійовича

на додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 (головуючий суддя: Юрчук М.І., судді: Тимошенко О.М., Крейбух О.Г.)

у справі № 918/721/23

за позовом виробничого товариства з обмеженою відповідальністю «Кантар» (далі - ВТОВ «Кантар»)

до Рівненської міської ради (далі - Рада), Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Управління) та фізичної особи - підприємця Буяна Романа Анатолійовича (далі - Підприємець)

про визнання незаконним та скасування рішення Рівненської міської ради, визнання недійсним протоколу про результати електронного аукціону, визнання незаконним та скасування наказу Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ВТОВ «Кантар» звернулося до суду з позовом до відповідачів (з урахуванням заяви про зміну [уточнення] підстав позову) про:

- визнання незаконним та скасування рішення 41 сесії Ради 7 скликання від 20.10.2020 за № 8115 «Про приватизацію споруди (нежитлового приміщення), розташованої за адресою: м. Рівне, вул. В`ячеслава Чорновола, 74-Г»;

- визнання недійсним протоколу про результати електронного аукціону від 19.04.2023 № SPE001-UA-915;

- визнання незаконним та скасування наказу Управління від 26.04.2023 № 121 про затвердження протоколу про результати електронного аукціону від 19.04.2023 № SPE001-UA-915;

- визнання недійсним договору від 25.05.2023 купівлі-продажу об`єкта малої приватизації, який укладений між Управлінням та Підприємцем

Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на: незаконність обраного способу приватизації оспорюваного майна шляхом продажу його на аукціоні, а не шляхом викупу об`єкта оренди позивачем, як орендарем, який належно виконував обов`язки за договором найму, та яким здійснено невід`ємні поліпшення, що становить 33,29% від вартості приміщення, а також виконано умови, передбачені частиною другою статті 18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»; порушення принципу не дискримінації по відношенню до позивача щодо процедури приватизації спірного майна; відсутності опублікування Управлінням оголошення про аукціон на офіційному веб-сайті Ради; вчинення правочину з недодержанням у момент його вчинення вимог Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у зв`язку з чим останній підлягає визнанню недійсним у судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням господарського суду Рівненської області від 24.10.2023 у справі № 918/721/23 (суддя Марач В.В.) у задоволенні позову відмовлено, з посиланням на недоведеність позивачем: порушення вимог законодавства при ухваленні Радою оспорюваного рішення; здійснення приватизації не у спосіб та не в порядку, визначеними законодавчими актами України, невідповідності договору від 25.05.2023 купівлі-продажу об`єкта малої приватизації актам цивільного законодавства.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2024 зі справи (головуючий суддя: Юрчук М.І., судді: Тимошенко О.М., Крейбух О.Г.) рішення суду першої інстанції залишено без змін.

До Північно-західного апеляційного господарського суду 01.03.2024 від представника Підприємця надійшла заява про прийняття додаткового рішення у справі 918/721/23 (вх. 980/24 від 01.03.2024).

Додатковою постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 зі справи (з урахуванням ухвали від 19.04.2024 про виправлення описки) заяву представника відповідача-3 (Підприємця) про прийняття додаткового рішення у справі задоволено частково: стягнуто з ВТОВ «Кантар» на користь Підприємця 6 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Додаткову постанову суду апеляційної інстанції мотивовано, зокрема, тим, що перелік заявлених Підприємцем послуг та їх вартість не відповідають критерію розумності їхнього розміру та реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності); правова позиція відповідача-3 вже була сформована до апеляційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та всестороннього аналізу чинного законодавства, положення якого підлягають застосуванню до спірних правовідносин та аналізу судової практики вирішення аналогічних спорів на стадії апеляційного перегляду не надано та з матеріалів справи не вбачається; такі витрати не мають характеру необхідних і не співмірні з виконаною роботою в суді апеляційної інстанції. Відповідно обґрунтованим та співмірним є розмір витрат Підприємця на професійну правничу допомогу адвоката за договором про надання правової допомоги від 10.08.2023 із урахуванням часу здійснення представництва у суді апеляційної інстанції та обсягу виконаних робіт (наданих послуг) у розмірі 6 000,00 грн (консультації щодо правової позиції поданої апеляційної скарги ВТОВ «Кантар» у справі № 918/721/23 - 1 000,00 грн; аналіз судової практики Верховного Суду та підготовка відзиву на апеляційну скаргу ВТОВ «Кантар» у справі № 918/721/23 - 2 000,00 грн; участь у засіданні господарського суду у справі № 918/721/23 - 2 000,00 грн; підготовка додаткового пояснення у справі № 918/721/23 - 1 000,00 грн).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Підприємець, з посиланням на неправильне застосування судом попередньої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати додаткову постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про стягнення з позивача на користь відповідача-3 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у повному обсязі, а саме 65 000,00 грн.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права, а саме, приписів статей 126, 129 ГПК України, статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14.03.2024 зі справи № 904/141/20, від 13.03.2024 зі справи № 910/5273/22, від 27.02.2024 зі справи № 904/138/21, від 22.02.2024 зі справи № 910/4866/23, від 05.12.2023 зі справи № 927/192/22, від 07.06.2022 зі справи № 906/323/21.

Доводи інших учасників справи

ВТОВ «Кантар» у відзиві на касаційну скаргу просило Суд залишити додаткову постанову суду апеляційної інстанції без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, з посиланням, зокрема, на необґрунтованість доводів касаційної скарги.

Згідно з ухвалою Суду від 12.06.2024 задоволено заяву ВТОВ «Кантар» про участь у судовому засіданні касаційного провадження у справі № 918/721/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

3. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Предметом касаційного перегляду у цій справі є додаткова постанова суду апеляційної інстанції про розподіл судових витрат, а саме, витрат відповідача-3 на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Отже, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є принципом господарського судочинства, а статті 123, 129 ГПК України - нормами процесуального права, які регламентують види судових витрат, розподіл судових витрат та визначають оптимальний порядок застосування.

При цьому Суд зазначає, що приписи статей 126, 129 ГПК України є універсальними у правовідносинах при розподілі витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, за результатами розгляду справи (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2024 у справі № 905/1840/21).

Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Стаття 16 ГПК України вказує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій та другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 129 ГПК під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

Верховний Суд, застосовуючи частину шосту статті 126 ГПК України, неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15; від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

Як установлено судом апеляційної інстанції, на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 65 000,00 грн відповідач-3 надав суду такі докази:

- договір від 10.08.2023, укладений Підприємцем (клієнтом) з адвокатським бюро «Ірини Павлюк» в особі керівника Павлюк І.А. про надання правової допомоги адвокатом;

- акт приймання-передачі виконаних робіт від 29.02.2024 з детальним описом виконаних робіт, який складено на виконання умов договору від 10.08.2023 та згідно з яким (актом) адвокатом (виконавцем) адвокатського бюро «Павлюк Ірини» виконано, а клієнтом (замовником) прийнято такі послуги: консультація щодо правової позиції поданої апеляційної скарги ВТОВ «Кантар» у справі № 918/721/23 - 1 год*3000,00 = 3000,00 грн; аналіз судової практики Верховного Суду та підготовка відзиву на апеляційну скаргу ВТОВ «Кантар» у справі № 918/721/23 - 7год*4000,00 = 28000 грн; участь у засіданні господарського суду - 2*5000,00 = 10 000,00 грн, підготовка додаткового пояснення у справі № 918/721/23 - 6*4000,00 = 24 000,00 грн. Згідно з пунктом 2 вказаного акта за виконану роботу замовник сплачує виконавцю винагороду у розмірі 65 000,00 грн.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що:

- адвокатом Павлюк І.А. як представником відповідача-3 подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу (вх. № 616/24 від 18.01.2024);

- у судовому засіданні 24.01.2024 розгляд апеляційної скарги у даній справі було розпочато по суті, зокрема, за участю відповідача-3 та його представника - адвоката Павлюк І.А.;

- за результатами судового засідання апеляційним господарським судом оголошено перерву в розгляді апеляційної скарги у даній справі на 28.02.2024 о 14:30 год, про що постановлено відповідну ухвалу від 24.01.2024;

- до апеляційного суду 19.02.2024 надійшли додаткові пояснення по справі № 918/721/23 (вх. № 1596/24) за підписом Підприємця;

- судове рішення за результатами апеляційного провадження за апеляційною скаргою ВТОВ «Кантар» на рішення господарського суду Рівненської області від 24.10.2023 у справі № 918/721/23 постановлено судом апеляційної інстанції 28.02.2024 у другому судовому засіданні;

- згідно з протоколами судових засідань від 24.01.2024 та від 28.02.2024 адвокат Павлюк І.А. брала участь у вказаних судових засіданнях як представник відповідача-3, надавала пояснення по справі та по суті розгляду апеляційної скарги; надавала відповіді на поставлені головуючим суддею питання. При цьому у всіх судових засідання також був присутній особисто відповідач-3 - Підприємець.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи додаткову постанову у справі про часткове задоволення заяви Представника відповідача-3 виходив, зокрема, з того, що перелік заявлених послуг та їх вартість не відповідають критерію розумності їхнього розміру та реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності); правова позиція відповідача-3 вже була сформована до апеляційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та всестороннього аналізу чинного законодавства, положення якого підлягають застосуванню до спірних правовідносин та аналізу судової практики вирішення аналогічних спорів на стадії апеляційного перегляду не надано та з матеріалів справи не вбачається; такі витрати не мають характеру необхідних і не співмірні з виконаною роботою в суді апеляційної інстанції. Відповідно обґрунтованим та співмірним є розмір витрат Підприємця на професійну правничу допомогу адвоката за договором про надання правової допомоги від 10.08.2023 із урахуванням часу здійснення представництва у суді апеляційної інстанції та обсягу виконаних робіт (наданих послуг) у розмірі 6 000,00 грн (консультації щодо правової позиції поданої апеляційної скарги ВТОВ «Кантар» у справі № 918/721/23 - 1 000,00 грн; аналіз судової практики Верховного Суду та підготовка відзиву на апеляційну скаргу ВТОВ «Кантар» у справі № 918/721/23 - 2 000,00 грн; участь у засіданні господарського суду у справі № 918/721/23 - 2 000,00 грн; підготовка додаткового пояснення у справі № 918/721/23 - 1 000,00 грн.)

Зі змісту оскаржуваного судового рішення убачається, що судом попередньої інстанції досліджені надані відповідачем-3 докази, здійснена їх оцінка з урахуванням приписів статей 2, 86, 123, 126, 129, 210 ГПК України.

При цьому, твердження скаржника на те, що суд апеляційної інстанції не зазначив, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню та не навів достатньо обґрунтовану мотивацію спростовуються змістом додаткової постанови суду апеляційної інстанції.

Посилання скаржника на те, що судом апеляційної інстанції не враховано у розгляді його заяви те, що суд апеляційної інстанції у присудженні суми витрат на правничу допомогу за участь адвоката у судових засіданнях не врахував час підготовки до судового засідання, витрачений час на дорогу, очікування та безпосередню участь у судових засіданнях спростовується тим, що в наданому відповідачем-3 акті приймання-передачі виконаної роботи від 29.02.2024 зазначено кількість витраченого адвокатом часу (2 години) та ціну послуги за 1 годину - 5000,00 грн, з чого і виходив суд апеляційної інстанції, застосовуючи, зокрема, критерій розумності їхнього розміру.

Верховний Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат.

Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення.

У цій справі суд апеляційної інстанції, з урахуванням принципів справедливості, пропорційності та верховенства права, дійшов висновку про наявність підстав не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу, враховуючи критерії розумності та реальності адвокатських послуг, їх необхідності та співмірності у даній конкретній справі, зокрема, з огляду на те, що правова позиція відповідача-3 вже була сформована до апеляційного розгляду справи.

Здійснивши аналіз постанов Верховного Суду, висновки яких, на думку скаржника, не було враховано судом попередньої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення, Суд дійшов висновку, про те, що застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права в оскаржуваному судовому рішенні не суперечить жодному з вказаних скаржником висновків суду касаційної інстанції.

Верховний Суд при касаційному перегляді оскаржуваного судового рішення не виявив у діях суду попередньої інстанції порушень приписів статей 126, 129 ГПК України, неправильного застосування норм процесуального права, які б призвели до ухвалення судом незаконного рішення, а додатково перевіряти докази з огляду приписи статті 300 ГПК України Верховний Суд не має права. Порушень судами попередніх інстанцій приписів статей 86 та 210 ГПК України Судом також не встановлено, а доводи скаржника фактично зводяться до заперечень наданої судом оцінки доказам, тобто процесуальних дій суду під час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Аргументи скаржника щодо неправильної оцінки судом доказів щодо обставин надання послуг професійної правничої допомоги, процесуальних дій, зводяться до їх переоцінки і не можуть бути предметом розгляду в касаційному порядку, оскільки відповідно до частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою обставин справи та відповідних доказів не вказує на те, що така оцінка була проведена з порушенням норм права.

Враховуючи спірний характер правовідносин сторін наведена міра обґрунтування даного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати скаржнику, що він був почутий.

Отже, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Судом не встановлено порушення судом попередньої інстанції норм процесуального права, як необхідної передумови для скасування ухваленого судового рішення, а, отже, підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги відхиляються Судом.

Верховний Суд бере до уваги доводи, викладені у відзиві ВТОВ «Кантар» на касаційну скаргу в тій частині, в якій вони узгоджуються з міркуваннями Верховного Суду, викладеними у цій постанові.

Касаційний господарський суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» та від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи скаржника про порушення судом попередньої інстанції норм права при ухваленні оскаржуваного судового рішення за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у цій постанові.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд, переглянувши оскаржувану додаткову постанову суду апеляційної інстанції в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а додаткової постанови - без змін, як такої, що ухвалена з додержанням норм права.

Судові витрати

Оскільки судовий збір з касаційної скарги на додаткове судове рішення не сплачується, відповідно розподілу не підлягає.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Буяна Романа Анатолійовича залишити без задоволення, а додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 у справі № 918/721/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя А. Ємець

Суддя Т. Малашенкова