ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року Справа № 915/93/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участі секретаря судового засідання Степанової І.С., розглянувши матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства Миколаївобленерго (, адреса: вул. Громадянська, 40, м. Миколаїв, 54017)

до відповідача: Миколаївської міської ради (, адреса: вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв)

про визнання права власності за набувальною давністю,

за участі представників учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився,

встановив:

До Господарського суду Миколаївської області звернулося Акціонерне товариство Миколаївобленерго з позовом до Миколаївської міської ради про визнання за Акціонерним товариством Миколаївобленерго права власності за набувальною давністю на будівлю розподільчого пункту №102, яка розташована поблизу житлового будинку №275 по вул. Гетьмана Сагайдачного у м. Миколаєві.

Позовні вимоги обґрунтовано положеннями ст. 15, 16, 316, 319, 328, 344 ЦК України та мотивовано тим, що АТ Миколаївобленерго добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним нерухомим майном з 1988 року, внаслідок чого у позивача виникло право на визнання за ним права власності на це майно в порядку ст. 344 ЦК України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2024 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/93/24 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 05.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 28 лютого 2024 року о 10:30 год., встановлено сторонам процесуальні строки для подання суду заяв по суті справи.

14.02.2024 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву.

Зокрема, відповідач зазначає, що згідно службової записки управління комунального майна Миколаївської міської ради від 12.02.2024 №65/10/01/08/24 будівля розподільчого пункту №102, яка розташована поблизу будинку №275 по вул. Гетьмана Сагайдачного у м. Миколаєві, не обліковується серед об`єктів, що належать до комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади. Разом з цим оскільки серед комунальних підприємств Миколаївської міської ради відсутнє таке, яке може надавати послуги з енергопостачання, обслуговування таких об`єктів наразі є неможливим. Керуючись ст. 169 ГПК України, відповідач просить розглянути дану справу за відсутністю представника Миколаївської міської ради з урахуванням позиції, викладеної у відзиві та прийняти рішення з наявними матеріалами справи відповідно до чинного законодавства України.

28.02.2024 підготовче засідання у справі не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді у відпустці.

Ухвалою суду від 04.03.2024 підготовче засідання у справі призначено на 27 березня 2024 року о 10:45 год.

27.03.2024 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення розгляду справи по суті на 17 квітня 2024 року о 12:30 год.

17.04.2024 судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 15 травня 2024 року об 11:00 год.

Судове засідання у справі № 915/93/24, призначене на 15 травня 2024 року, не відбулося, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення даного засідання у Миколаївській області тривала повітряна тривога.

Ухвалою суду від 16.05.2024 судове засідання у справі призначено на 07 червня 2024 року о 12:00 год.

Заявою від 06.06.2024 позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу по суті без участі позивача за наявними в матеріалах справи документами.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, правом участі у судовому засіданні не скористались.

Відповідно до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України участь в судових засіданнях учасників справи - це право, а не обов`язок, якщо інше не визначено законом.

Явка представників сторін у судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути справу, суду не повідомлялося.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

На підставі ст. 233 ГПК України, судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Зі змісту Статуту Акціонерного товариства Миколаївобленерго, затвердженого 27.06.2022 позачерговими загальними зборами АТ Миколаївобленерго, вбачається, що позивач Акціонерне товариство Миколаївобленерго є юридичною особою із новим найменуванням, у результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту Публічного акціонерного товариства Миколаївобленерго, у відповідності до Закону України Про акціонерні товариства від 17.09.2008 № 514-VІ.

Публічне акціонерне товариство Миколаївобленерго було новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства Енергопостачальна компанія Миколаївобленерго, створеного шляхом перетворення з державної акціонерної Енергопостачальної компанії Миколаївобленерго відповідно до Закону України Про господарські товариства та рішення Загальних зборів акціонерів. Відкрите акціонерне товариство Енергопостачальна компанія Миколаївобленерго було перейменовано у Публічне акціонерне товариство Миколаївобленерго відповідно до вимог від 17.09.2008 № 514-VІ Закону України Про акціонерні товариства.

Позивач зазначає, що Акціонерне товариство Миколаївобленерго є правонаступником Державної акціонерної енергопостачальної компанії (ДАЕК) Миколаївобленерго, заснованої у процесі корпоратизації на базі державного енергопостачального підприємства (ДЕП) Миколаївобленерго у відповідності до наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 31.08.1995 № 170 Про створення Державної акціонерної енергопостачальної компанії Миколаївобленерго та указу Президента України від 04.04.1995 № 282/95 Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України, наказу Міністерства економіки України від 14.06.1995 № 75 Про внесення змін та доповнень до переліків підприємств, що підлягають корпоратизації, та графіків її проведення.

З метою проведення корпоратизації на підприємстві було створено комісію з корпоратизації ДЕП Миколаївобленерго (далі Комісія з корпоратизації) та на підставі наказу керівника ДЕП Миколаївобленерго від 19.06.1995 № 1 у строк з 01.07.1995 по 15.07.1995 проведено інвентаризацію згідно Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються, а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.1993 № 158.

Відповідно до п. 10 Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 № 508 (далі Положення № 508), Комісія з корпоратизації підготувала акт оцінки вартості майнового комплексу Миколаївобленерго, що підлягало корпоратизації.

До акту оцінки вартості майнового комплексу Миколаївобленерго додано матеріали щодо визначення оціночної вартості майна згідно передаточного балансу, зокрема відомості, розрахунки та переліки об`єктів, що не підлягають приватизації (перелік об`єктів (основні засоби), які не підлягають приватизації по Миколаївобленерго від 15.07.1995; об`єкти цивільної оборони та культури, що не підлягають приватизації по Миколаївобленерго від 15.07.1995), які складені Комісією з корпоратизації.

Згідно з п. 10 Положення № 508, Комісія з корпоратизації подає засновнику у двомісячний термін з дня затвердження її складу акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу підприємства, що підлягає корпоратизації, проект плану розміщення акцій та проект статуту відкритого акціонерного товариства, розроблений відповідно до Закону України Про господарські товариства, з урахуванням вимог передбачених Указом Президента України від 15.06.1993 № 210/93 Про корпоратизацію підприємств.

На виконання зазначених норм Комісією з корпоратизації направлено до Міністерства енергетики і електрифікації України акт оцінки вартості майнового комплексу Миколаївобленерго.

Пунктом 1 наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 31.08.1995 № 170 затверджено акт оцінки цілісного майнового комплексу ДЕП Миколаївобленерго, а пунктом 5 встановлено вважати ДАЕК Миколаївобленерго правонаступником ДЕП Миколаївобленерго.

Суд зауважує, що в акті оцінки вартості майнового комплексу, конкретизований перелік майна, що увійшов в процесі корпоратизації до статутного фонду (капіталу) позивача не визначався.

При цьому, відповідно до п. 15 Положення № 508 з моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи і пасиви підприємства, структурного підрозділу (одиниці) переходять до відкритого акціонерного товариства. Акціонерне товариство стає правонаступником прав і обов`язків корпоратизованого підприємства.

У подальшому Державна акціонерна електропостачальна компанія Миколаївобленерго перейменовано у відкрите акціонерне товариство (ВАТ) Енергопостачальна компанія Миколаївобленерго.

У квітні 2011 року відповідно вимог Закону України Про акціонерні товариства та на підставі рішення загальних зборів акціонерів Відкрите акціонерне товариство Енергопостачальна компанія Миколаївобленерго перейменоване в Публічне акціонерне товариство Миколаївобленерго, а у квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство Миколаївобленерго перейменовано в Акціонерне товариство Миколаївобленерго.

Як зазначає позивач, у Акціонерного товариства Миколаївобленерго на даний час відсутній перелік майна, що увійшло до статутного капіталу позивача у процесі корпоратизації та інвентаризаційні описи основних фондів, складених на дату оцінки об`єкта у 1995 році.

З метою пошуку вказаних документів позивач звертався до Міністерства енергетики та захисту довкілля України, AT Одесаобленерго, Державного архіву Одеської області, Відокремленого підрозділу Південна електроенергетична система Приватного акціонерного товариства НЕК УКРЕНЕРГО, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Фонду державного майна України.

У відповідях зазначених організацій (лист Міністерства енергетики та захисту довкілля України № 26/1.1-19.3-9266 від 09.04.2020, листи Акціонерного товариства Одесаобленерго №101/03/03-1024 від 03.03.2020, № 101/10/03-7080 від 02.11.2018, лист Державного архіву Одеської області № 709/05-20 від 20.03.2020, лист Відокремленого підрозділу Південна електроенергетична система Національної енергетичної компанії УКРЕНЕРГО № 05/8018 від 27.02.2020, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 12/02/2516/нк від 10.02.2015, лист Фонду державного майна України №10-21-1645 від 26.01.2018) вказано про відсутність у них переліку майна, що увійшло до статутного капіталу позивача та інвентаризаційних описів основних фондів, складених на дату оцінки об`єкта у 1995 році.

Позивач також зазначає, що 03.03.2017 набрав чинності Порядок підтвердження державними органами приватизації факту передачі державного майна до статутного капіталу господарських товариств, утворених у процесі приватизації (корпоратизації), затверджений наказом Фонду державного майна України від 12.01.2017 № 17 (далі Порядок № 17), у відповідності до п. 5 якого для підтвердження факту передачі державного майна до статутного капіталу господарського товариства, утвореного у процесі приватизації (корпоратизації), заявник подає до державного органу приватизації, зокрема, дані інвентаризаційних описів основних фондів (зведений акт інвентаризації, перелік необоротних активів), складених на дату оцінки об`єкта.

У Акціонерного товариства Миколаївобленерго не збереглися інвентаризаційні описи основних фондів (зведений акт інвентаризації, перелік необоротних активів), складених на дату оцінки об`єкта у 1995 році.

При цьому, позивач звертався до Фонду державного майна України з листом від 26.07.2017 №01/16-4272, з яким надав адресату усі наявні додаткові документи та інформацію, необхідні для підтвердження факту передачі державного майна до статутного капіталу позивача, крім даних інвентаризаційних описів основних фондів, складених на дату оцінки об`єкта.

Листом від 26.01.2018 №10-21-1645 Фонд державного майна України повідомив позивача, що наданий пакет документів є недостатнім для підтвердження факту передачі державного майна до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства Миколаївобленерго.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що згідно з балансовою довідкою бухгалтерії позивача від 22.01.2024 № 04.02/02 на балансі позивача з 01.01.1988 обліковується будівля розподільчого пункту № 102 (інв.№ 31728), який розташований поблизу будинку № 275 по вул. Гетьмана Сагайдачного у м.Миколаєві. Станом на день подання позову балансова вартість будівлі РП № 102 становить 23538, 28 грн.

На балансі Позивача також обліковується енергетичне обладнання, яке встановлене у РП № 102, зокрема: розподільний пристрій - РУ- 0,4 кВ (інвентарний № 31729), розподільний пристрій РУ-6 кВ (інвентарний № 31732); трансформатор силовий ТМ -400, 6/0,4 (інвентарний № 31731).

Позивач зазначає, що Акціонерне товариство Миколаївобленерго у розумінні Закону України Про ринок електричної енергії є оператором системи розподілу, тобто юридичною особою, відповідальною за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності. У відповідності до п. 82 ч. 1 ст. 1 Закону України Про ринок електричної енергії система розподілу електричної енергії - система ліній, допоміжного обладнання, обладнання для трансформації та перемикань, що використовується для розподілу електроенергії.

При цьому, позивач зауважує, РП № 102 є енергооб`єктом, що використовується позивачем при здійсненні господарської діяльності з розподілу електричної енергії в межах закріпленої території м. Миколаєва.

РП № 102 (інв. № 31728), яка перебуває на балансі Товариства живиться та отримує електрозабезпечення від ПС Інгулецька.

Від РП № 102 отримує електроенергію 2 точки обліку юридичних споживачів. Наприклад, договір № 44/1019 про постачання електричної енергії із споживачем ДП «Миколаївський автодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» від 21.03.2011, договір № 44/552 про постачання електричної енергії із споживачем Державний навчальний заклад «Вище професійне училище № 7 м. Миколаїв» від 13.09.2010, договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 40/1393 від 25.02.2021 із споживачем Миколаївський професійний ліцей будівництва та сфери послуг, (електрозабезпечення яких відбувається через РП№ 102).

Умовами договорів, укладених між Позивачем та споживачами електричної енергії, що живляться від РП № 102, а також актами розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (визначення точки продажу електричної енергії), які є невід`ємними додатками вищевказаних договорів, визначено межі балансової належності електромереж та установок.

Для обслуговування РП № 102 позивачем 28.11.2011 складено Паспорт технічного стану будівлі (споруди) РП № 102, в якому зазначено технічні характеристики будівлі.

Для обслуговування РП № 102 позивачем 22.12.2011 складено Паспорт розподільчого пункту №102, в якому зазначено технічні характеристики РП та встановленого в ньому енергетичного обладнання, а також інформація щодо проведених ремонтно-відновлювальних робіт.

З метою недопущення виникнення аварійних ситуацій на енергетичному обладнанні та відключення від живлення споживачів електричної енергії, Позивач здійснює проведення ремонтно-відновлювальних робіт РП № 102, що підтверджується відповідними записами у Паспорті РП з 02.02.2012 - 28.05.2020 рік.

Згідно з п. 5.7.6. Постанови №310 від 14.03.2018 «Про затвердження Кодексу систем розподілу», затвердженої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, передбачено - відповідальним за шкоду, завдану внаслідок неналежної експлуатації та/або неналежного технічного стану об`єктів електроенергетики, є суб`єкт господарювання, у власності або користуванні/управлінні якого перебувають ці об`єкти.

Окрім того, обслуговування та проведення ремонтно-відновлювальних робіт підтверджується листками огляду (перевірки) РП напругою 6-20/0,38 кВ від 05.07.2019, 08.04.2020, 20.05.2020, актами приймання виконаних робіт № 15288 від 31.10.2014, № 2 439 від 23.02.2015, №1512 від 02.02.2017, № 4 958 від 29.04.2020, № 14 938 від 28.12.2020, актом загального огляду споруд та будівель від 12.05.2016, 14.04.2019, 29.03.2021, копії позивачем додано до позовної заяви.

На замовлення позивача 11.12.2018 КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» виготовило технічний паспорт на нежитловий об`єкт: РП №102 (інвентаризаційна справа № 20378), який позначено літерою «А» та має площу 76,9 кв.м.

06.05.2014 між Миколаївською міською радою та Позивачем укладено договір оренди землі №10248 для обслуговування РП №102, який розташований поблизу житлового будинку АДРЕСА_1 , кадастровий номер :08:014:0003.

Згідно листів Фонду державного майна України (від 02.06.2023 № 10-15-17480), Миколаївської обласної ради (від 23.06,2023 № 521-11-05-23), Миколаївської міської ради (від 28.07.2023 16 2893/02.02.01-40/10/14/23), Миколаївської обласної державної адміністрації Департамент економічного розвитку та регіональної політики (від 23.11.2023 № 2146/01.01-1 7) будівля РП № 102 у зазначених установах не обліковується.

Як зазначає позивач, єдиним користувачем та володільцем РП № 102 та встановленого у ньому енергетичного обладнання, є АТ Миколаївобленерго, до мереж якого приєднано вищевказане електротехнічне обладнання та яке несе відповідальність за технічний стан та технічне обслуговування об`єктів електроенергетики та будівлі РП. Позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє зазначеним нерухомим майном, починаючи 1988 року та по теперішній час, тобто протягом 36 років.

Отже, предметом даного позову виступає майнова вимога позивача щодо набуття права власності на будівлю розподільчого пункту №102, яка розташована поблизу житлового будинку №275 по вул. Гетьмана Сагайдачного у м. Миколаєві за набувальною давністю.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належить встановлення таких обставин: чи може спірне майно бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Згідно з приписами ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абз. 2 ч. 3 ст. 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що аналізуючи поняття добросовісність володіння як ознаку набувальної давності за ст. 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Відповідно до п. 8 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Ураховуючи зазначене, як вже вище було наведено, дослідженню судом підлягають наступні обставини:

- чи може спірне майно бути об`єктом набувальної давності;

- добросовісність володіння;

- відкритість володіння;

- давність володіння та його безперервність;

- відсутність інших осіб, які претендують на це майно;

- відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

В даному випадку судом встановлено, що:

1) будівля розподільчого пункту №102, яка розташована поблизу житлового будинку АДРЕСА_1 , не належить до категорій майна, вилучених із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння є законним та може бути об`єктом набувальної давності;

2) позивач добросовісно заволодів нерухомим майном з метою забезпечення потреб юридичних та фізичних осіб в отриманні електричної енергії; добросовісний характер володіння підтверджується тим, що позивач не був обізнаний на час заволодіння майном, що воно належить не йому та правомірно вважав, що мав набути це майно під час корпоратизації у складі майна цілісного майнового комплексу Миколаївобленерго;

3) позивач відкрито володіє спірним нерухомим майном, що підтверджується: визначенням балансової належності у договорах, які укладено позивачем зі споживачами електричної енергії, що живляться від РП №102, наявністю технічного паспорту на спірний нежитловий об`єкт, а також договором оренди землі, на якій розташований спірний об`єкт;

4) позивач безперервно володіє спірним нерухомим майном починаючи з 1988 року та по теперішній час, тобто протягом 36 років, а також здійснює його ремонт та обслуговування, що підтверджується актами приймання виконаних робіт, паспортом енергооб`єкта, листками огляду; позивач також несе витрати на утримання спірного майна та отримує доходи від використання цього майна у власній господарській діяльності;

5) у відповідності до згаданих вище листів Фонду державного майна України, Департаменту економічного розвитку та регіональної політики Миколаївської обласної державної адміністрації, Миколаївської міської ради будівля РП № 102 у зазначених установах не обліковується; відповідачем також не спростовано відсутності осіб, які претендують на спірне нерухоме майно; право власності на будівлю за жодною особою не зареєстровано;

6) у позивача відсутній титул (підстава) для володіння майном та набуття права власності, оскільки ним не укладалося з жодною особою правочинів (договорів купівлі-продажу, оренди тощо), які б регулювали форму речових прав позивача стосовно спірного майна; в акті оцінки вартості майнового комплексу ДЕП Миколаївобленерго, який складено та затверджено у процесі корпоратизації 31.08.1995 Міністерством енергетики та електрифікації України, конкретизований перелік майна, що увійшло в процесі корпоратизації до статутного капіталу позивача не визначався. Матеріали інвентаризації, що складалися під час корпоратизації відсутні. Докази того, що спірне майно увійшло до статутного капіталу позивача в процесі корпоратизації у 1995 році, у тому числі згідно Порядку №17, відсутні. У зв`язку з цим у позивача відсутні правоустановчі документи на спірне нерухоме майно, а право власності згідно вимог чинного законодавства не зареєстровано, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

З урахуванням викладеного суд визнає, що наявні всі підстави, встановлені вимогами діючого законодавства, для набуття позивачем права власності на спірне майно за набувальною давністю.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати за Акціонерним товариством Миколаївобленерго (вул. Громадянська, 40, м. Миколаїв, 54017, ) право власності за набувальною давністю на будівлю розподільчого пункту №102, яка розташована поблизу житлового будинку №275 по вул. Гетьмана Сагайдачного у м. Миколаєві.

3.Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

4.Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Миколаївобленерго (, адреса: вул. Громадянська, 40, м. Миколаїв, 54017),

відповідач: Миколаївська міська рада (, адреса: вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв).

Повний текст судового рішення складено та підписано судом 17.06.2024.

Суддя В.О.Ржепецький