ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/9458/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І. М. (головуючий), Ємця А. А., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,

представників учасників справи:

позивача - Хмара Ю.О. (самопредставництво)

відповідача - Радванська Н.В. (самопредставництво)

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2023 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2024

за позовом Міністерства оборони України

до Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" Державного підприємства "Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма "Прогрес"

про зобов`язання усунути недоліки.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Міністерство оборони України (далі - Міністерство, позивач) звернулося до суду з позовною заявою до Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" Державного підприємства "Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма "Прогрес" (далі - ДП СЗТФ "Прогрес", відповідач) про зобов`язання усунути недоліки поставленого товару.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Державним контрактом на поставку (закупівлю) продукції від 28.03.2022 № 403/1/22/72, а саме поставку товару, що не може бути використаний за призначенням.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2023 (суддя Нечай О.В.) у позові відмовлено.

2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2023 (колегія суддів: Демидова А.М., Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.) рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2023 залишено без змін.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Міністерство, не погоджуючись з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить їх скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Касаційна скарга подана на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України.

4.2. Міністерство просить відступити від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 02.02.2023 у справі №916/604/21, пункт 8.39, де зазначено, що: "…поняття асортимент, комплектність, кількість, якість не є тотожними поняттями. Вони різняться за юридичним змістом, правовою природою, а також і за обсягом прав покупця, зокрема при прийнятті товару, та обов`язків продавця, у разі передачі покупцеві товару, що не відповідає умовам договору щодо асортименту, комплектності, кількості, якості".

4.3. Скаржник посилається на правову позицію, яка викладена в постанові Вищого господарського суду України від 12.01.2017 у справі № 910/4725/16, та зазначає, що поставлений товар не може виконувати мету придбання товару. Позивач вважає, що в даному випадку відбулася поставка саме неякісного товару, відповідно вимога про безоплатне усунення недоліків товару, на переконання скаржника, відповідає належному способу захисту в цій справі.

5. Доводи інших учасників справи

5.1. До Верховного Суду від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому ДП СЗТФ "Прогрес" заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

5.2. Від Міністерства 31.05.2024 до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення у справі.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Між Міністерством (замовник) та ДП СЗТФ "Прогрес" (виконавець) 28.03.2022 укладено Державний контракт на поставку (закупівлю) продукції № 403/1/22/72 (далі - Договір).

6.2. Відповідно до пункту 1.1 Договору (тут і надалі в редакції із змінами внесеними Додатковою угодою від 13.06.2022 № 1 до Договору) виконавець зобов`язується поставити замовнику товар, зазначений у Специфікації (Додаток № 1 до Договору), а замовник - прийняти та оплатити його.

6.3. Пунктом 1.3 Договору визначено, що якість, комплектність і експлуатаційна документація повинні відповідати технічним умовам на товар та забезпечувати експлуатацію товару у повному обсязі відповідно до призначення.

6.4. Згідно з пунктом 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди від 18.08.2022 № 3 до Договору) договірна ціна за Договором без урахування податку на додану вартість становить 90 670 077,16 грн.

6.5. Відповідно до пункту 2.3 Договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником поставленого товару протягом 15 банківських днів після пред`явлення виконавцем рахунку на оплату товару та документів, зазначених у пункті 2.5 Договору.

6.6. За умовами пунктів 3.1, 3.2, 3.4 Договору товар поставляється виконавцем замовнику та передається вантажоодержувачу в пункті перетину державного кордону (місця поставки). Поставка виконавцем та приймання вантажоодержувачем товару за Договором здійснюється відповідно до комплекту технічної документації, що поставляється разом з товаром, у місці поставки. Товар передається виконавцем та приймається вантажоодержувачем згідно з товаросупровідними документами, технічною документацією, сертифікатами якості, сертифікатами походження. Датою виконання виконавцем зобов`язання щодо поставки товару є дата, зазначена в товаросупровідній документації.

6.7. Згідно з пунктами 5.1, 5.2 Договору виконавець гарантує якість поставленого товару протягом 12 місяців з моменту її приймання вантажоодержувачем. Гарантійний термін експлуатації - до 2030 року. Рекламаційна робота ведеться у порядку, визначеному законодавством. Виконавець гарантує відповідність товару технічній документації виробника товару і нормативним документам, зазначеним у Специфікації, та бере на себе зобов`язання протягом гарантійного строку забезпечити усунення виявлених несправностей та дефектів або здійснення гарантійної заміни в погоджений сторонами строк - 60 днів (без врахування часу транспортування товару) у разі, коли такі несправності та дефекти не є наслідком порушення правил експлуатації або зберігання товару.

6.8. Замовник зобов`язаний відправити виконавцю рекламацію щодо якості поставленого товару у формі рекламаційного акту з додаванням документів, які підтверджують рекламацію у 10-денний строк, починаючи з моменту виявлення дефекту. У рекламації мають бути зазначені кількість і найменування дефектного товару або її комплектуючих, характер дефекту, номер контракту, загальний стан дефектного товару. Представники виконавця та виробника товару мають право перевірити обґрунтованість рекламації на місці. Виконавець зобов`язаний розглянути рекламацію за якістю товару і відповісти замовнику з цього приводу без зволікань, але не пізніше 15 днів, починаючи з моменту одержання рекламації (пункт 5.5 Договору).

6.9. Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022 (пункт 10.1 Договору).

6.10. Пунктом 10.6 Договору передбачено, що за результатами виконання зобов`язань за Договором сторони проводять остаточні розрахунки і складають акт, що засвідчує факт виконання Договору і відсутність взаємних претензій.

6.11. У Специфікації, що є Додатком № 1 до Додаткової угоди від 18.08.2022 № 3 до Договору, сторони узгодили найменування товару, його кількість, ціну, а також строк поставки - не пізніше 30.06.2022.

6.12. Сторони 24.10.2022 підписали Акт № 1 приймання-передачі товарів за Договором, зі змісту якого вбачається, що відповідач поставив, а позивач прийняв товар загальною вартістю 90 670 077,16 грн відповідно до Акта приймання-передачі військового майна від 18.08.2022 № 149/МТД/З, повідомлення підтвердження від 18.08.2022 № 2359 та видаткової накладної від 18.08.2022 № 15.

6.13. У зв`язку з виявленням структурним підрозділом позивача факту поставки товару без елементів живлення (повідомлення № 735/1/1/1577 від 16.07.2022), позивач звернувся до відповідача з листом від 21.07.2022 № 403/3/2/5197, у якому просив усунути виявлені недоліки.

6.14. У відповідь на вищезазначений лист відповідач надіслав лист від 04.08.2022 № Pr 04.2/2662, у якому повідомив, що елементи живлення є витратним матеріалом та не поставляються разом з товаром. У цьому ж листі відповідач повідомив про можливість поставки елементів живлення на підставі окремого договору.

6.15. Листом від 07.10.2022 № 403/3/2/8520 позивач повторно просив відповідача усунути недоліки товару.

6.16. У листі від 12.10.2022 № Pr 04.2/3389 відповідач повідомив про те, що якість товару підтверджена первинною документацією, складеною при його прийнятті, а порядок роботи з рекламаціями врегульовано розділом 5 Договору.

6.17. У подальшому відповідною Військовою частиною складено рекламаційний акт від 30.01.2023 № 1/МТД/з, відповідно до якого у поставленому на виконання умов Договору товарі було виявлено дефект, а саме: відсутність технічної та експлуатаційної документації, а також відсутність комплектів джерел живлення, без яких майно не придатне до використання за призначенням.

6.18. Листом від 16.02.2023 № 403/3/2/2266 вищенаведений рекламаційний акт було надіслано позивачем на адресу відповідача.

6.19. У листі від 03.03.2023 № Pr 04.2/684 відповідач вчергове наголосив на тому, що якість та комплектність товару відповідає умовам Договору, а також запропонував умови, на яких він має можливість поставити елементи живлення для товару.

6.20. У зв`язку з неусуненням недоліків товару, позивач звернувся до відповідача із претензією від 13.04.2023 № 403/3/2/5146, у якій вимагав сплатити штраф у розмірі 9 067 007,71 грн.

6.21. Листом від 18.04.2023 № Pr 04.2/1246 відповідач відмовив у задоволенні цієї претензії.

6.22. З огляду на поставку відповідачем товару без елементів живлення, що унеможливлює його використання за призначенням, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд зобов`язати відповідача безоплатно усунути недоліки товару.

6.23. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що сторони, укладаючи Договір, узгодили чіткі вимоги щодо комплектності, кількості та якості товару, який відповідачем і було поставлено, а позивачем прийнято, про що свідчить складений на виконання пункту 10.6 Договору та підписаний сторонами Акт № 1 приймання-передачі товарів за Договором від 24.10.2022, відтак, за доводами відповідача, твердження позивача про некомплектність та дефектність товару є безпідставними та необґрунтованими.

6.24. Також відповідач зауважив, що відсутність елементів живлення до товару жодним чином не стосується властивостей товару, тому не може розглядатися як дефект, оскільки не порушує цілісність товару та його складових частин.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справі залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Верховний Суд на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права і зазначає таке.

8.3. Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України.

8.4. Верховний Суд виходить з того, що в силу приписів пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

8.5. Відповідно до положень пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права у подібних правовідносинах з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеного у постанові; (2) скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від такого висновку.

8.6. Колегія суддів ураховує, що основним завданням Верховного Суду відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечення сталості та єдності судової практики.

8.7. Також, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v. the United Kingdom) наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави. Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.

8.8. Верховний Суд вважає за необхідне у даній справі звернутися до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 та у постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №910/8091/20, від 24.06.2021 у справі №914/2614/13, такого змісту: "з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання".

8.9. Відтак, для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.

8.10. Зважаючи на це, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтувати, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи.

8.11. Суд наголошує, що забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

8.12. Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди встановили, зокрема таке:

- факт поставки позивачем товару за Договором загальною вартістю 90 670 077,16 грн, про що свідчить наявний в матеріалах справи підписаний обома сторонами та скріплений їхніми печатками Акт № 1 приймання-передачі товарів за Договором;

- предметом спору та підставою цього позову є постачання товару неналежної якості, що унеможливлює його використання за призначенням, а предметом позову - вимога позивача до відповідача безоплатно усунути недоліки такого товару;

- за доводами позивача дефект товару полягає саме у відсутності комплектів джерел живлення.

8.13. Згідно з приписами частин першої, другої статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

8.14. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у пункті 1.1 Договору визначено мету постачання товару - забезпечення відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності. Отже, якість і комплексність товару мають забезпечувати можливість його використання відповідно до цієї мети, про що зазначено у пункті 1.3 Договору.

8.15. Стаття 678 Цивільного кодексу України визначає правові наслідки передання товару неналежної якості. Згідно з частиною першою цієї статті, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

8.16. Судами встановлено, що з наданого відповідачем листа від 24.07.2022 Компанії, яка є виробником товару, вбачається, що відсутність електричної батареї не є дефектом товару, і цей виріб стандартно поставляється без електричної батареї. Про те, що батареї є витратним матеріалом та не постачаються разом з товаром зазначено також у листі від 03.08.2022 № 42907 Компанії, яка сертифікована та виконувала роботи з подовження ресурсу товару, що постачався за Договором. Про ці обставини відповідач повідомив позивача листом від 04.08.2022 № 04/2/2662.

8.17. Враховуючи вище викладене, Верховний Суд погоджується з висновками попередніх інстанцій про те, що неможливість використання поставленого відповідачем на виконання умов Договору товару є наслідком не неналежної якості товару, а його некомплектності. Сторони у Договорі не передбачили комплектації товару, водночас, виходячи зі змісту пункту 1.3 Договору, суди дійшли правильного висновку, що його комплектність має забезпечувати можливість його використання відповідно до мети, визначеної у пункту 1.1 Договору.

8.18. Місцевий господарський суд, з яким погодився й апеляційний господарський суд, зазначив, що обставини справи свідчать про те, що позивач, виявивши факт поставки некомплектного товару, хибно ототожнив поняття комплектності та якості товару, й усупереч положенням частини першої статті 684 Цивільного кодексу України, вимагав від відповідача усунути недоліки товару, а не доукомплектувати його. Таким чином, позовна вимога про безоплатне усунення недоліків товару, за висновками судів попередніх інстанцій, не відповідає належному способу захисту в цій справі, у зв`язку з чим, незалежно від наявності порушення прав позивача, на захист яких було пред`явлено позов, та фактичних обставин справи, у задоволенні позову відмовлено, оскільки обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

8.19. При цьому місцевий господарський суд правильно зауважив, що за наявності вказаних обставин позивач не позбавлений права скористатися способами захисту, що передбачені статтею 684 Цивільного кодексу України, які є належними та ефективними у спірних правовідносинах.

8.20. Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, суди врахували висновок Верховного Суду, який викладений в постанові від 02.02.2023 у справі № 916/604/21, а саме в пункті 8.39, де зазначено, що поняття асортимент, комплектність, кількість, якість не є тотожними поняттями. Вони різняться за юридичним змістом, правовою природою, а також і за обсягом прав покупця, зокрема при прийнятті товару, та обов`язків продавця, у разі передачі покупцеві товару, що не відповідає умовам договору щодо асортименту, комплектності, кількісті, якості.

8.21. У касаційній скарзі Міністерство вважає необхідним відступити від вказаного висновку, посилаючись на правову позицію, яка викладена в постанові Вищого господарського суду України від 12.01.2017 № 910/4725/16, де зазначено: "До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За приписами статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Статтею 673 Цивільного кодексу України визначено обов`язок продавця передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. При цьому, якість - це сукупність характеристик товару, що стосуються його здатності задовольняти встановлені і передбачені потреби. Якість товарів повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка передбачає вимоги до їх якості".

8.22. Отже, на переконання скаржника, враховуючи точну мету поставки товару, а також висновок, який викладений у постанові Вищого господарського суду України від 12.01.2017 № 910/4725/16, Міністерством вбачається саме поставка неякісного товару, оскільки поставлений товар не може виконувати мету придбання.

8.23. Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на викладену у постанові Вищого господарського суду України від 12.01.2017 № 910/4725/16 правову позицію, оскільки за змістом частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме у постановах Верховного Суду, тоді як постанова Вищого господарського суду України не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні цієї правової норми та не є судовим рішенням Верховного Суду.

8.24. Верховний Суд зауважує, що відступленням від висновку є повна відмова Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизація попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16).

8.25. Крім того, Суд звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

8.26. Отже, причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту. Водночас, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, який є сталим і послідовним щодо причин для відступу.

8.27. Проте, звертаючись з касаційною скаргою на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник вмотивовано не обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у вказаній ним постанові Верховного Суду, не навів змістовного обґрунтування мотивів і причин такого відступлення, а також не навів вагомих та достатніх аргументів, які б свідчили про помилковість такого висновку. Касаційна скарга не містить фундаментальних обґрунтувань щодо підстави необхідності і причин для відступу від правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду постанові від 02.02.2023 у справі № 916/604/21.

8.28. Таким чином, доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки обставин справи, що суперечить статті 300 ГПК України, а відтак не є вмотивованою обґрунтованою необхідностю відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 916/604/21, ураховуючи критерії, зазначені в цій постанові.

8.29. За таких обставин наведена Міністерством підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, а тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.

8.30. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, доводи касаційної скарги, які могли/можуть вплинути на їх правову кваліфікацію у світлі застосування норм права судом, наведена міра обґрунтування даного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

8.31. Колегія суддів касаційної інстанції акцентує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "суду факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.32. Касаційний господарський суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

8.33. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

8.34. Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

8.35. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

8.36. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, які виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Доводи скаржника про порушення судами норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.4. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, і підстав, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про залишення без задоволення касаційної скарги, а судових рішень (в оскаржуваних частинах) - без змін, як таких, що ухвалені із додержанням норм права.

10. Судові витрати

10.1. Судовий збір, сплачений Міністерством у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2024 у справі № 910/9458/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2024 у справі № 910/9458/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя А. Ємець

Суддя Т. Малашенкова