ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2024 Справа № 917/342/24

Суддя Господарського суду Полтавської області Дмитро Сірош розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб"юшн Карго Партс", вул. Закревського, буд. 16, м. Київ, 02222

до Фізичної особи - підприємця Омельяновича Віктора Сергійовича, АДРЕСА_1

про стягнення суми основного боргу, пені, 12 % річних та інфляційних

без виклику представників сторін.

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Автодистриб"юшн Карго Партс" звернулося з позовом про стягнення суми основного боргу в розмірі 90 895,04 грн, 21 098,92 грн пені, 20 549,36 грн 12 % річних та 28 995,52 грн інфляційних втрат за Договором № 16790-17/2020 від 05.03.2020.

Також, позивачем заявлено клопотання про стягнення з Відповідача, відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, суму пені, 12 % річних та суму втрат від інфляції до моменту виконання рішення суду у цій справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач посилається на те, що Відповідач взятих на себе зобов`язань за Договором в обумовлений строк не виконав, у повному обсязі оплату отриманого Товару не здійснив, що спричинило звернення Позивача до суду із зазначеним позовом за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів шляхом стягнення з Відповідача в примусовому порядку на користь ТОВ "Автодистриб"юшн Карго Партс" () суми основного боргу у розмірі 90 895,04 грн несплачених ФОП Омельянович В. С. за отриманий ним Товар, передбаченої договором пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу за весь період такого прострочення, а також 12-ти процентів річних та втрат від інфляції.

Відповідач у відзиві на позов (вх. № 4107 від 26.03.2024) проти позову заперечує та зазначає, що сума основного боргу (за товар) не оспорюється. Водночас вказує, що виникнення заборгованості зумовлено загальновідомими подіями, щодо яких у Відповідача хоча і не існує офіційно отриманого в установленому законодавством порядку висновку про форс-мажорні обставини, але такі події, безсумнівно, вплинули на фінансово-економічний стан Відповідача та можливість своєчасних розрахунків.

Крім того, Відповідач вказує, що сторони договору добровільно встановили обов`язковість претензійного порядку застосування всіх видів відповідальності, передбачених як законодавством, так і договором - п. 5.2 пеня, п. 5.3- інфляційні втрати та річні. До позовних матеріалів не додано доказів дотримання претензійного порядку, а саме: надсилання відповідної претензії з розрахунком відповідачу (Покупцю), що виключає підстави для задоволення позову в цій частині.

Стверджує, що розрахунок пені, річних та інфляційних втрат здійснено некоректно.

Вважає застосування підвищеного відсотку річних (12 %) несправедливим та непропорційним.

Також, Відповідач заявляє про застосування позовної давності та просить відмовити у задоволенні позову у відповідній частині у зв`язку з пропуском строку позовної давності (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України).

01.04.2024 від Позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 4360), у якій заперечує проти доводів Відповідача та повідомив суд, що під час розрахунку пені ним допущено помилку, а саме: сума пені за період з 04.03.2022 по 02.06.2022 складає 4 532,30 грн.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 04.03.2024 суд залишив позовну заяву без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, установив спосіб усунення недоліків позовної заяви та строк усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивач, у встановлений судом строк, усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 18.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно зі статтею 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до частини 2 статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

05.03.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» (скорочена назва: ТОВ «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС», надалі Позивач, Постачальник) та ОСОБА_1 , який зареєстрований як фізична особа підприємець, про що містяться відомості в ЄДР від 05.02.2020 за № 2 004014 (скорочено: ФОП Омельянович В. С., надалі Відповідач, Покупець, Боржник) уклали договір за № 16790-17/2020, згідно з предметом якого Заявник, як Постачальник, зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупцю запчастини, експлуатаційні матеріали та автомобільні шини (надалі по тексту Товар), а Боржник, як Покупець, зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати Товар та оплачувати його (пункт 1.1. Договору).

Згідно з умовами пунктів 1.2., 1.3. та 1.4. Договору номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження Товару, загальна кількість, ціна за одиницю Товару, що передаються за цим Договором, термін та умови передачі визначаються у рахунках - фактурах (рахунках на оплату), товарних (видаткових) накладних, або інших, передбачених чинним законодавством документах на Товар, які є невід`ємною частиною Договору та остаточно узгоджується Сторонами на кожну окрему партію Товару. Загальна сума договору складається із вартості переданого Товару, що відповідає сумі всіх товарних (видаткових) накладних, та сумарної вартості наданих послуг, зазначених в Актах виконаних робіт, здійснених протягом дії даного Договору.

Поставка Товару здійснюється за погодженням Сторін на умовах пункту 2.3. Договору:

1) EXW (франко завод; назва місця: склад Постачальника (правила «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року)- Товар переходить у власність Покупця з моменту його передачі Покупцю на складі постачальника. Доказом передачі Товару Постачальником у власність Покупця є належним чином оформлена товарна (видаткова) накладна;

2) FCA (франко-перевізник) (правила «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року) Товар переходить у власність покупця з моменту передачі Товару Постачальником перевізнику на складі Постачальника. Вибір перевізника здійснюється Покупцем на власний розсуд. З моменту передачі Товару перевізнику обов`язки Постачальника перед Покупцем вважаються виконаними у повному обсязі та належним чином, а ризики загибелі, втрати пошкодження або знищення Товару переходять до Покупця.

Доказом передачі Товару Перевізнику є належним чином оформлені товарні (видаткові) накладні та товарно-транспортні накладні, що разом засвідчують факт передачі Постачальником Товару Покупцю. Згідно з пунктом 2.4., 2.5. Договору, погодження Сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни Товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується у товарних (видаткових) накладних і рахунках на оплату, що являються невід`ємними складовими даного Договору, без складання специфікацій. Покупець, підписуючи товарну (видаткову) накладну, виявляє згоду на прийняття Товару відповідно до попередньої домовленості із Постачальником та позбавляється права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого Товару за кількістю, номенклатурою, асортиментом та ціною. Сторони домовилися, що уповноважуючи певну особу на прийняття Товару від Постачальника, у тому числі Перевізника, Покупець тим самим уповноважує таку особу підписувати відповідні документи на Товар: товарні (видаткові) накладні, товарно-транспортні накладні тощо.

За домовленістю Сторін датою поставки Товару вважається дата підписання уповноваженими представниками Сторін товарної (видаткової) накладної, що засвідчує прийняття Товару Покупцем від Постачальника (пункт 2.6. Договору).

Розділом 3 Договору Сторони визначили порядок розрахунків. Так, за домовленістю Сторін Товар продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу в межах кредитного ліміту. Кредитним лімітом вважається сума, на яку Постачальник може поставити Товар на умовах домовленого відтермінування. В залежності від загальної суми щомісячних замовлень Покупця, Постачальник визначає суму кредитного ліміту (пункт 3.2. Договору). У випадку продажу Товару на умовах попередньої оплати Постачальник одночасно з підтвердженням замовлення надає Покупцю рахунок на оплату (пункт 3.3. Договору). Якщо продаж Товару здійснюється на умовах відстрочення платежу в межах кредитного ліміту, термін такого відстрочення зазначається у товарній (видатковій) накладній. У такому разі Товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно на підставі рахунку на оплату, який надається Постачальником Покупцю разом з товарною (видатковою) накладною. Підписання Покупцем або уповноваженою ним особою на прийняття Товару товарної (видаткової) накладної є належним підтвердженням факту отримання ним рахунку на оплату (пункт 3.4. Договору).

Оплата Товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальнику (пункт 3.6. Договору). Зобов`язання Покупця за цим Договором щодо оплати поставленого Товару вважається виконаним з моменту зарахування коштів на рахунок Постачальника (пункт 3.7. Договору).

Сторони домовились, що в разі прострочення платежу з боку Покупця постачальник має право припинити подальші відвантаження на його адресу до отримання повної оплати за відвантаженими, але не оплаченими в строк партіями Товару, а також перейти до роботи з Покупцем на умовах 100% попередньої оплати (пункт 3.8. Договору).

За умовами пункту 4.3. Договору Покупець зобов`язаний прийняти Товар та здійснити відповідні розрахунки згідно з розділом 3 даного Договору.

Відповідно до пунктів 5.2., 5.3. Договору за порушення грошового зобов`язання за цим Договором більше 3-х календарних днів, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу за весь період такого прострочення. У разі прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим Договором, винна Сторона несе відповідальність, встановленої статтею 625 ЦК України, а саме: той хто прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити на користь іншої Сторони за Договором суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 % річних від простроченої суми.

Згідно з пунктами 8.2. та 8.4. Сторони домовились, що Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31.12.2020 року з можливістю його пролонгації, оскільки якщо протягом 1-го місяця до закінчення терміну дії даного Договору жодна зі сторін не заявить про намір змінити його умови або припинити його дію, Договір вважається продовженим на 1 календарний рік і так рік за роком.

Договір скріплений підписами уповноважених осіб та печатками обох Сторін.

На виконання зобов`язань за Договором Позивачем за видатковою накладною від 28.12.2021 № SI Відповідачу був відвантажений Товар на загальну суму 130 895,04 грн на умовах відтермінування строку його оплати.

Як убачається із змісту видаткової накладної від 28.12.2021 № SI, строк відтермінування оплати Товару був визначений до 06.02.2022.

Разом з вказаною видатковою накладною Відповідачу був вручений рахунок на оплату отриманого Товару від 28.12.2021 № S.

Відвантажений Позивачем Товар був прийнятий Відповідачем без зауважень і заперечень, а видаткові накладні підписані уповноваженою особою, підпис якої скріплено печаткою Відповідача.

Проте Відповідач до 06.02.2022 (включно) не здійснив оплату Товару, чим порушив грошове зобов`язання за Договором, відповідальність за яке наступила з дати, зазначеної у вказаних видаткових накладних як останній строк оплати.

В подальшому Відповідач сплатив частину боргу 21.02.2022 у сумі 40 000,00 грн за платіжним дорученням № ПД 197 від 21.02.2022.

Отже, у Відповідача утворилася заборгованість перед Позивачем у розмірі 90 895,04 грн.

Розділом 5 Договору передбачена відповідальність Сторін.

Так, за порушення грошового зобов`язання за цим Договором більше 3-х календарних днів, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу за весь період такого прострочення (пункт 5.2. Договору).

У разі прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим Договором, винна Сторона несе відповідальність, встановлену статтею 625 Цивільного кодексу України, а саме: той хто прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити на користь іншої Сторони за Договором суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 % річних від простроченої суми (пункт 5.3. Договору).

Відповідно до розрахунку, здійсненого Позивачем (а. с. 22) розмір пені за період з 08.02.2022 по 07.08.2022 складає 21 028,92 грн.

Позивач нарахував Відповідачеві 20 549,36 грн 12 % річних за період 08.02.2022 - 14.02.2024 та 28 995,52 грн інфляційних втрат за період лютий 2022 - січень 2024 року.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 175 Господарського кодексу України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Позивач і Відповідач уклали Договір поставки від 05.03.2020 № 16790-17/2020, яким визначили права та обов`язки Сторін, які є обов`язковими для них.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина шоста статті 265 Господарського кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що, за загальним правилом, обов`язок Покупця оплатити Товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на Товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі - продажу не встановлено іншого строку оплати.

Як установив суд, в грудні 2021 року Постачальник, відповідно до умов Договору, передав Покупцю Товар з відтермінуванням строку його оплати, а Покупець отримав цей Товар на загальну суму 130 895,04 грн, що підтверджується видатковими накладними.

Відтак, у Відповідача виник обов`язок щодо оплати отриманого Товару, а у Позивача, відповідно, виникло право вимоги такої оплати.

Проте Відповідач свого обов`язку щодо оплати Товару у визначений строк не виконав, чим порушив обов`язкові до виконання зобов`язання за Договором.

Нездійснення Відповідачем на користь Позивача повної оплати отриманого Товару в межах узгодженого Сторонами Договору строку призвели до виникнення у Відповідача перед Позивачем заборгованості у розмірі 90 895,04 грн.

Зобов`язання, відповідно до вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічна за змістом норма міститься і у пункті 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що сума заборгованості Відповідача перед Позивачем у розмірі 90 895,04 грн документально підтверджена та належним чином доведена, а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, Позивач заявив до стягнення з відповідача 21 098,92 грн пені за період з 08.02.2022 по 07.08.2022

Відповідно до статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За правилами частини другої статті 20 Господарського кодексу України захист прав та законних інтересів

суб`єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом відшкодування збитків та застосування штрафних санкцій. Аналогічні правила визначені статтею 217 цього Кодексу та статтею 611 Цивільного кодексу України.

Під збитками у статті 224 Господарського кодексу України розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які б управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено (частина перша статті 224 Господарського кодексу України).

Частинами третьою - четвертою статті 225 Господарського кодексу України окреслено, що при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу, а саме: суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Поняття неустойки (штрафу, пені) визначено у статті 549 Цивільного кодексу України.

Так, законодавець визначив, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається (частина перша статті 231 Господарського кодексу України).

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (частина четверта статті 231 Господарського кодексу України)).

Згідно з пунктом 5.2. Договору, за порушення грошового зобов`язання за цим Договором більше 3-х календарних днів, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу за весь період такого прострочення.

За розрахунком, здійсненим позивачем розмір пені за період з 08.02.2022 по 07.08.2022 складає 21 028,92 грн.

Проте під час нарахування пені Позивач допустив помилку, а саме: сума пені за період з 04.03.2022 по 02.06.2022 складає 4 532,30 грн, про що Позивач повідомив у відповіді на відзив.

Водночас клопотання про зменшення розміру позовних вимог Позивач не заявив.

За перерахунком, здійсненим судом сума пені, яка підлягає до стягнення з Відповідача за період з 08.02.2022 по 07.08.2022 складає 14 230,46 грн.

Крім того, Позивач заявив до стягнення з Відповідача 20 549,36 грн 12 % річних за період 08.02.2022 - 14.02.2024 та 28 995,52 грн інфляційних втрат за період лютий - січень 2024 року.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим Договором, винна Сторона несе відповідальність, встановлену статтею 625 Цивільного кодексу України, а саме: той хто прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити на користь іншої Сторони за Договором суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 % річних від простроченої суми (пункт 5.3. Договору).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 № 924/532/19).

Розрахунок 12 % річних та інфляційних втрат зроблений Позивачем правильно, тому позов в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.

Доводи Відповідача, викладені у відзиві на позов, щодо застосування підвищеного відсотку річних є несправедливим та непропорційним, суд відхиляє, оскільки пунктом 5.3. Договору сторони узгодили інший розмір річних, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - 12 %.

Крім того, розмір нарахованих 12 % річних (20 549,36 грн) є співмірним з розміром основного боргу (90 895,04 грн), а тому не може вважатися надмірним та несправедливим. Крім того, Відповідач на вчинив жодних дій, спрямованих на сплату суми заборгованості в добровільному порядку.

Щодо доводів Відповідача про недотримання Позивачем претензійного порядку щодо стягнення пені, слід зазначити наступне.

У відзиві на позов Відповідач стверджує, що пунктом 5.5. Договору поставки від 05.03.2020 № 16790-17/2020 сторони передбачили обов`язковий претензійний порядок застосування всіх видів відповідальності, який не був дотриманий Позивачем, що в свою чергу виключає підстави для стягнення пені.

Проте такі твердження Відповідача не відповідають фактичним обставинам справи.

По перше. Пунктом 5.5 Договору встановлено, що Постачальник залишає за собою право в односторонньому порядку приймати рішення про застосування, часткове застосування, не застосування до Покупця пені та штрафних санкцій згідно з п. 5.1. 5.4. цього Договору. Даний пункт Договору кореспондується з частиною другою статті 222 Господарського кодексу України, якою встановлено, що у разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

Досудовий порядок врегулювання не є обов`язковим для спорів, що виникли внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання за договором поставки.

Крім того, пункт 6 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що обов`язок позивача вказувати в позовній заяві про вжиття заходів досудового врегулювання спору обмежується виключно тими випадками у котрих обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору встановлений законом.

Щодо доводів Відповідача про неправильність розрахунку пені, слід зазначити наступне.

Згідно частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За правилом встановленим частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 5.2. Договору за порушення грошового зобов`язання за цим Договором більше 3-х календарних днів, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу за весь період такого прострочення.

З наведеного убачається, що у разі прострочення Покупцем встановленого строку оплати понад три календарні дні нарахування пені починається з першого дня коли таке прострочення виникло та продовжується поки таке прострочення діє.

Відповідно до видаткової накладної від 28.12.2021 № SI, строк відтермінування оплати Товару був визначений до 06.02.2022.

Частиною першою статті 116 Господарського процесуального кодексу України встановлено, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Оскільки 06.02.2022 припало на вихідний день, то за правилом встановленим частиною четвертою статті 116 ГПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Отже, останнім днем оплати за Товари придбаний по видатковій накладній від 28.12.2021 № SI слід вважати 07.02.2022, відтак перший день виникнення прострочення платежу є 08.02.2022.

Отже, визначення Позивачем моменту виникнення заборгованості та, відповідно, початку нарахування пені з 08.02.2022 є правильним та таким, що відповідає положенням договору та закону.

Проте, як установив суд та не заперечується Позивачем, під час здійснення розрахунку суми пені була допущена помилка. Сума пені за період з 04.03.2022 по 02.06.2022 складає 4 532,30 грн, а не 11 330,75 грн.

Стосовно клопотання Відповідача про застосованих строків позовної давності, слід зазначити наступне.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Проте в пункті 5.2. Договору Сторони дійшли згоди, що за порушення грошового зобов`язання за цим Договором більше 3-х календарних днів, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу за весь період такого прострочення.

Отже, Сторони узгодили інший порядок нарахування штрафних санкцій (пені) за прострочення виконання зобов`язань за цим Договором, ніж той, що встановлений законом, відповідно до якого нарахування штрафних санкцій не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, а продовжується до дати повного виконання Стороною відповідних прострочених зобов`язань.

Отже, клопотання Відповідача про застосування встановленої пунктом 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України скороченої позовної давності, для вимоги про стягнення пені, в один рік суд відхиляє з огляду на те, що нарахування пені за порушення грошового зобов`язання продовжується поки таке зобов`язання не буде виконано.

Також, Позивач просить саме стягнути з Відповідача, відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, суму пені, 12 % річних та суму втрат від інфляції до моменту виконання рішення суду у цій справі.

Згідно приписів частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Приписи частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України носять диспозитивний характер та надають право виключно суду вирішувати питання доцільності застосування механізму стягнення відсотків, пені. Вимога позивача про зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення за своєю правовою природою є клопотанням заявленим до суду, задоволення якого убезпечує позивача від повторних звернень з вимогами про стягнення нарахування після ухвалення рішення.

Подальша реалізація частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України після ухвалення рішення та видачі виконавчого документу відображена у частинах 11, 12 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі.

До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Як убачається з прохальної частини позову, Позивач просить суд стягнути з Відповідача суму пені за прострочення строку виконання зобов`язання за Договором; суму 12 % річних від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання та суму втрат від інфляції, розрахованих до моменту повного виконання рішення.

Проте частиною 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України передбачено лише право суду зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення суду, а не стягнення зазначених сум.

Також, слід зазначити, що прохальна частина позову не містить початкового періоду для нарахування пені та річних.

Крім того, положення частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України не передбачає зазначення в рішенні про нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання.

Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог, з Відповідача на користь Позивача стягується судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Омельяновича Віктора Сергійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб"юшн Карго Партс" (вул. Закревського, буд. 16, м. Київ, 02222, ) 90 895,04 грн основного боргу, 14 230,46 грн пені, 20 549,36 грн 12 % річних, 28 995,52 грн інфляційних та 2 319,40 грн судового збору.

Видати наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Суддя Дмитро СІРОШ