ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2024 року м. Дніпро Справа № 912/2381/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Верхогляд Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця Коржа Юрія Миколайовича

на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.02.2024р.

(суддя Глушков М.С. м. Кіровоград, повний текст рішення складено 20.02.2024р.) у справі

за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті

вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150

до Фізичної особи-підприємця Коржа Юрія Миколайовича

АДРЕСА_1

про стягнення 18 162,06 грн.,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

19.12.2023р. до Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Коржа Юрія Миколайовича, про стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транпсортних засобів автомобільними дорогами загального користування, у сумі 18162,06грн.

В обґрунтування позовних вимог Державна служба України з безпеки на транспорті зазначала, що у зв`язку із перевезенням автотранспортом відповідача вантажу, вагові параметри якого перевищують нормативні, з Фізичної особи - підприємця Коржа Юрія Миколайовича підлягає стягненню відповідна плата.

03.01.2024р. до суду від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору.

05.01.2024р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечено позовні вимоги повністю та зазначено про погашення заборгованості в добровільному порядку, на підтвердження чого надано платіжну інструкцію №0.0..1 від 28.12.2023р..

02.02.2024р. відповідач подав до суду заяву про стягнення з позивача витрат на правову допомогу.

13.02.2024р. до суду від позивача надійшло заперечення на заяву про розмір судових витрат на правову допомогу, понесених відповідачем у зв`язку із розглядом справи.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 15.02.2024 у справі № 912/2381/23 у задоволенні клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору відмовлено. У задоволенні клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті про повернення судового збору відмовлено. У задоволенні позову відмовлено. У задоволенні заяви Фізичної особи підприємця Коржа Юрія Миколайовича про стягнення витрат на правову допомогу - відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Фізична особа-підприємць Корж Юрій Миколайович, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.02.2024 р. по справі № 912/2381/23, в частині відмови у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Коржа Юрія Миколайовича, про стягнення витрат на правову допомогу та ухвалити нове рішення в цій частині, яким вказану заяву, про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити повністю.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу необгрунтоване, прийняте без повного і всебічного з`ясування всіх обставин у справі.

Зокрема, Скаржник вважає неналежним, в розумінні ст. 77 ГПК України, доказом на підтвердження спрямування на адресу відповідача процесуальних документів роздруківку листування з електронної адреси позивача на електронну адресу . При цьому, на думку Скаржника, належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений відповідно до звичаїв ділового обороту належне відправлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладення відповідно до Порядку надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270.

Скаржник зауважує на тому, що матеріали справи не містять листування між учасниками справи із використанням електронних адрес позивача та відповідача, навпаки дотримуючись норм процесуального законодавства позивач надсилав, як позовну заяву з додатками, так і заяву про усунення недоліків на адресу відповідача засобами поштового зв`язку з описом вкладення. До того ж, Скаржник звертає увагу на тому, що суд першої інстанції зобов`язував позивача надати докази направлення заяви про усунення недоліків відповідно до норм ГПК України з описом вкладення. Таким чином, на думку Скаржника, суд першої інстанції на вказані вище норми чинного законодавства та подані позивачем документів на підтвердження спрямування на електронну адресу, замість поштового зв`язку уваги не звернув, зокрема: чи використовувались електронні адреси між учасниками справи раніше, з скріпленням/не скріпленням електронним підписом позивача всіх надісланих документів, тощо.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції здійснив безпідставне втручання у договірні відносини між адвокатом та клієнтом ФОП Корж Ю.М., оскільки правова (правнича) допомога була необхідна та надана в повному обсязі, оскільки, як вважає сторона відповідача за відсутності відзиву та документів поданих до нього суд мав право закрити провадження не врахувавши заперечення так, як подання заяви про закриття повинне було бути спростовне відповідачем, що й зроблено припускаючи те, що позивач мав право подати вказану заяву до виходу суду в нарадчу кімнату.

Скаржник зазначає на тому, що як на дату 05.01.2024р. так і на дату прийняття рішення, подання апеляційної скарги заява про закриття провадження у справі, в електронному кабінеті підсистеми "Електронний суд", у сторони відповідача відсутня, що, на його думку, підтверджується сформованою справою з електронного кабінету.

Таким чином, на думку Скаржника, Господарським судом Кіровоградської області порушено як норми матеріального, так і норми процесуального права.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов до суду Позивач зазначає, що Державна служба України з безпеки на транспорті вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим, законним та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права тому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.02.2024р. № 912/2381/23 - без змін.

В обгрунтування своїх заперечень, Позивач зазначає на тому, що відповідач, на момент укладення додаткової угоди від 05.01.2024р. з Адвокатом та підготовки відзиву на позов 05.01.2024р. був ознайомлений про наявність заяви позивача про закриття провадження у справі, що спростовує неминучість та необхідність наданих адвокатських послуг відповідачу в призмі критеріїв Європейського суду з прав людини щодо судових витрат в світлі ст. 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, викладених в рішенні від 26.02.2015р. у справі "Баришевський проти України".

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2024р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Чус О.В., Верхогляд Т.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.03.2024р. витребувано у Господарського суду Кіровоградської області матеріали справи/копії матеріалів справи №912/2381/23. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Коржа Юрія Миколайовича на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.02.2024р. у справі № 912/2381/23 відкладено до надходження матеріалів оскарження до суду апеляційної інстанції.

01.04.2024р. матеріали справи № 912/2381/23 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.04.2024р. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Коржа Юрія Миколайовича на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.02.2024р. у справі № 912/2381/23 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків.

03.04.2024р. на адресу Центрального апеляційного господарського суду через "Електронний суд" надійшла заява від Фізичної особи-підприємця Коржа Юрія Миколайовича про усунення недоліків, в яких останній вказує на те, що оскаржує рішення в частині відмови у задоволенні заяви Фізичної особи підприємця Коржа Юрія Миколайовича про стягнення витрат на правову допомогу, судовий збір не сплачується.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.04.2024р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Коржа Юрія Миколайовича на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.02.2024р. у справі № 912/2381/23, для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

Посадовою особою Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, а саме; старшим державним інспектором Гринчуком В.В. 07.07.2021р. на підставі направлення на рейдову перевірку № 026491 від 06.07.2021р. на 40 км + 639 м а/д М-28 "Одеса-Южний" було проведено рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с. 38).

Під час перевірки був зупинений транспортний засіб марки DAF ХF 105.410/МАЗ 9758, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Так, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником транспортного засобу DAF ХF 105.410, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 є ФОП Корж Ю.М. (а.с. 30)

Працівником Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки DAF ХF 105.410/МАЗ 9758, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , у результаті якого було виявлено перевищення нормативних вагових параметрів, а саме: навантаження на одиночну вісь склало 12,32 тонн при допустимих 11 тонн що підтверджується копією талона про зважування від 07.07.2021р. (а.с. 28).

За результатами перевірки було складено: довідку № 0075445 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 07.07.2021р. (а.с. 26); акт № 0063535 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 07.07.2021р. (а.с. 27); акт № 290937 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 07.07.2021р. (а.с. 24), яким зафіксовано перевезення вантажу без оформлення дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України при перевищенні вагових обмежень, чим порушено норми, передбачені п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306. А також, за встановленим фактом перевищення ФОП Корж Ю.М. було нараховано плату за проїзд великовагового транспортного засобу у розмірі 562,95 євро, що еквівалентно 18 162 грн. 06 коп. (курс НБУ станом на 07.07.2021р. за 1 євро = 32,2623), про що складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування б/н від 07.07.2021р. (а.с. 27).

Дії працівників Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки щодо проведення габаритно-вагового контролю та складання розрахункової плати за проїзд відповідачем оскаржувались до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.08.2022р. по справі № 340/2936/22 відмовлено у задоволені позову ФОП Коржа Ю.М. Вказане рішення суду набрало законної сили 30.09.2022р..

У зв`язку із зазначеним, позивачем направлено відповідачу "повідомлення про заборгованість" від 21.11.2023р. №91378/5.4.1/24-23 про сплату заборгованості по розрахунку "плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транпсортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 07.07.2021р. №0063535", в сумі 18 162,06 грн. У вказаному повідомленні зазначено про необхідність оплати протягом 10-ти днів з дня отримання даного повідомлення. Вказане повідомлення отримано відповідачем 25.11.2023р..

Позивач зазначає, що на момент подання позовної заяви до суду (19.12.2022р.) відповідачем не сплачено кошти у добровільному порядку.

В подальшому відповідачем 28.12.2023р. сплачено 18 162,06 грн. плати за проїзд.

03.01.2024р. до суду від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору.

05.01.2024р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечено позовні вимоги повністю та зазначено про погашення заборгованості в добровільному порядку, на підтвердження чого надано платіжну інструкцію №0.0..1 від 28.12.2023р..

02.02.2024р. відповідач подав до суду заяву про стягнення з позивача на його користь витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 5000,00 грн. та 500,00 грн. витрат на поштові послуги.

Від позивача надійшло заперечення на заяву про розмір судових витрат на правову допомогу, понесених відповідачем у зв`язку із розглядом справи.

За наслідками розгляду позову Державної служби України з безпеки на транспорті господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Оскільки рішення суду оскаржується відповідачем лише в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, то колегія суддів здійснює апеляційний перегляд рішення саме в цій частині.

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У розумінні положень ч.5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст. 126 ГПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим у ч.5 ст. 129 ГПК України цього Кодексу наведено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Схожі висновки викладені і в постановах від 14.11.2018р. у справі № 753/15687/15-ц від 06.06.2019р. у справі № 752/4513/17.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020р. у справі №923/1121/17 також вказано, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Як встановлено судом першої інстанції та про що свідчать матеріали справи, у зв`язку із порушенням відповідачем умов перевезення вантажу, позивачем направлено відповідачу "повідомлення про заборгованість" від 21.11.2023р. №91378/5.4.1/24-23 про сплату заборгованості по розрахунку "плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 07.07.2021р. №0063535", в сумі 18 162,06 грн.. У вказаному повідомленні зазначено про необхідність оплати протягом 10-ти днів з дня отримання даного повідомлення. Вказане повідомлення отримано відповідачем 25.11.2023р.. Таким чином, строк оплати у відповідача закінчився 05.12.2023р..

Отже, станом на день подачі позову до суду, а саме: 19.12.2023 р. відповідач не оплатив плату за проїзд, і відповідно спір на момент подачу позову виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Крім того, як вірно встановлено судом, адресою місцезнаходження відповідача згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є вул. Незалежності, 35, м. Бобринець, Бобринецький район, Кіровоградська область, 27200.

Вказану адресу місцезнаходження також зазначає і сам відповідач в поданому відзиві на позов та у всіх інших заявах у справі.

За вказаною поштовою адресою відповідач отримав від позивача повідомлення про заборгованість через три дні після його направлення, що підтверджується наявним у справі витягом з веб-сайту Укрпошти про вручення поштового направлення 451).

В той же час, поштове направлення № 918, яким позивачем направлено відповідачу позовну заяву, з 18.12.2023р. перебувало у точці видачі/доставки і було повернуто за зворотною адресою з причини: "Закінчення встановленого терміну зберігання".

Аналогічна ситуація із поштовим направленням № 511, яким вже судом направлено відповідачу ухвалу про відкриття провадження у справі, яке також повернуто до суду з відміткою органу поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у постанові від 25.01.2021р. у справі №910/9359/20 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, позивача (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі №913/879/17, від 21.05.2020р. у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020р. у справі №24/260-23/52-б).

Отже, позивачем було вжито всіх необхідних заходів для повідомлення відповідача про подання позовної заяви.

Таким чином судом встановлено, що відповідачем не вчинялися відповідні дії щодо отримання позовної заяви та процесуальних документів у справі.

Заява про закриття провадження у справі направлена позивачем 03.01.2024р. о 14:18 год відповідачу на адресу електронної пошти - , що підтверджується скріншотом електронної пошти позивача (а.с. 77).

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідна електрона адреса відповідача є офіційною, а інформація про неї наявна у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тому факт отримання відповідачем заяви позивача про закриття провадження у справі 03.01.2024р. слід вважати встановленим.

Матеріали справи також свідчать, що заява про закриття провадження у справі від 03.01.2024р. (а.с. 71-72) сформована позивачем 03.01.2024р. в системі "Електронний суд", що повністю спростовує твердження Скаржника про відсутність такої заяви в системі "Електронний суд" на момент реєстрації відповідача в системі "Електронний суд" 05.01.2024р., та підтверджує ознайомлення відповідача із вказаною заявою також 05.01.2024р. в системі "Електронний суд".

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що на момент укладення додаткової угоди від 05.01.2024р. з Адвокатом та підготовки відзиву на позов 05.01.2024р. відповідач був ознайомлений про наявність заяви позивача про закриття провадження у справі.

З наведеного слідує, що суд першої інстанції врахував основні критерії, які потребують дослідження під час розподілу витрат на професійну правничу допомогу, фактично оцінив неминучість та необхідність наданих адвокатських послуг відповідачу в призмі критеріїв Європейського суду з прав людини щодо судових витрат в світлі ст. 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, викладених в рішенні від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України".

Колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно оцінено весь обсяг доводів, які стосувалися можливості стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а доводи Скаржника про безпідставне втручання суду у договірні відносини між адвокатом та клієнтом, фактично стосуються незгоди із наданою судом оцінкою, яка судом першої інстанції була належним чином надана. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача в частині оскарження судового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020р. у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібну правову позицію викладено і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.11.2020р. по справі №922/2869/19, від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки, в оскаржуваній частині, є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

Розподіл судових витрат у зв`язку з розглядом даної апеляційної скарги судом не здійснюється, оскільки Відповідачем оскаржено рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат (витрат на пофесійну правничу допомогу). Натомість, сплата судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Законом України "Про судовий збір" не передбачена.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Коржа Юрія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.02.2024р. у справі № 912/2381/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя Т.А.Верхогляд