ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
13 червня 2024 року Справа № 902/327/23
Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Маціщук А.В. , суддя Бучинська Г.Б.
секретар судового засідання Мельников О.О.
розглянувши заяву представника Компанії B&B TRENDS S.L. про ухвалення додаткової постанови за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелмотор" на рішення Господарського суду Вінницької області від 24 січня 2024 року та апеляційною скаргою на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 8 лютого 2024 року по справі №902/327/23 (суддя Тісецький С.С.)
за позовом Компанії B&B TRENDS S.L.
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелмотор"
про припинення порушення прав інтелектуальної власності
за участю представників:
від Позивача - Борисенко І.Г.;
від Відповідача - не з`явився.
Компанія B&B TRENDS S.L. (надалі Позивач) звернулася до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелмотор" (надалі Відповідач) про: припинення порушення прав інтелектуальної власності Позивача на торговельні марки серії "ZELMER" за міжнародними реєстраціями №№ 982311, 985233, 992993, 1128849 шляхом заборони Відповідачу продавати, пропонувати для продажу, будь-яким іншим чином вводити у цивільний обіг продукцію із використанням позначення "ZELMOTOR", "ZELMOTOR Professional" на продукції класів 7, 9, 11 Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків (Ніццька класифікація); вилучення з цивільного обороту товарів, виготовлених або введених у цивільний оборот з порушенням права інтелектуальної власності, що містять назву торговельної марки "ZELMOTOR", "ZELMOTOR Professional".
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 24 січня 2024 року позов задоволено частково (том 2, а.с. 164-178). Припинено порушення прав інтелектуальної власності Позивача (С/Catalunya 24 - Poligon ind. Са N'oller 08130 Santa Perpetua de Mogoda (Barcelona)) на торговельні марки серії "ZELMER" за міжнародними реєстраціями №№ 982311, 985233, 992993, 1128849 шляхом заборони Відповідачу продавати, пропонувати для продажу, будь-яким іншим чином вводити у цивільний обіг продукцію із використанням позначення "ZELMOTOR", "ZELMOTOR Professional" на продукції класів 7, 9, 11 Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків (Ніццька класифікація). В решті позовних вимог відмовлено. Покладено на Відповідача витрати на сплату судового збору в сумі 2684 грн та 25 002 грн - витрат на проведення експертизи у сфері інтелектуальної власності.

Додатковим рішенням Господарського суду Вінницької області від 8 лютого 2024 року задоволено заяву представника Позивача б/н від 29 січня 2024 року (вх. № 01-34/1219/24) про вирішення питання про судові витрати та ухвалення додаткового рішення у справі № 902/327/23, частково. Стягнуто з Позивача на користь Відповідача (пропорційно сумі задоволених позовних вимог) наступні судові витрати: 81086 грн 98 коп. - витрат на правничу допомогу та 5072 грн 50 коп. - витрат, пов`язаних з витребуванням доказів. В решті вимог заяви представника Позивача про вирішення питання про судові витрати та ухвалення додаткового рішення у справі № 902/327/23, відмовлено. Задоволено заяву представника Відповідача б/н від 5 лютого 2024 року (вх. № 01-34/1260/24) про ухвалення додаткового рішення у справі № 902/327/23, частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача пропорційно сумі задоволених позовних вимог наступні судові витрати: 9 690 грн - витрат на правничу допомогу. В решті вимог заяви представника Відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі № 902/327/23, відмовлено.

Відповідач не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 3, а.с. 2-9), в якій з підстав, висвітлених в ній, просив суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про припинення порушення прав інтелектуальної власності Позивача на торговельні марки серії "ZELMER" за міжнародними реєстраціями №№ 982311, 985233, 992993, 1128849 шляхом заборони Відповідачу продавати, пропонувати для продажу, будь-яким іншим чином вводити у цивільний обіг продукцію із використанням позначення "ZELMOTOR", "ZELMOTOR Professional" на продукції класів 7, 9, 11 Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків (Ніццька класифікація).

Також, Відповідач не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції додатковим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 3, а.с. 22-26), в якій з підстав, висвітлених в ній, просив суд першої інстанції прийняти рішення про часткове скасування додаткового рішення Господарського суду Вінницької області від 8 лютого 2024 року в справі № 902/327/23 та викласти дане судове рішення в наступній редакції: стягнути з Відповідача на користь Позивача (пропорційно сумі задоволених позовних вимог) наступні судові витрати: 4 845 грн. - витрат на правничу допомогу. В решті вимог заяви представника Позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 902/327/23, апелянт просив відмовити. Водночас скаржник просив стягнути з Позивача на користь Відповідача (пропорційно сумі задоволених позовних вимог) наступні судові витрати: 9 690 грн - витрат на правничу допомогу та витрати пов`язані з перекладом рішень Польських судів у розмірі 4150 грн.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 квітня 2024 року, з підстав вказаних у даній постанові, апеляційну скаргу Відповідача на рішення Господарського суду Вінницької області від 24 січня 2024 року в справі №902/327/23 - залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Вінницької області від 24 січня 2024 року в справі №902/327/23 - залишено без змін. Апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 8 лютого 2024 року по справі №902/327/23 - залишено без задоволення. Додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 8 лютого 2024 року по справі №902/327/23 - залишено без змін.

Водночас через підсистему "Електронний суд" від представника Позивача до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про ухвалення додаткової постанови, в якій, з підстав висвітлених у заяві, представник Позивача просив стягнути з Відповідача витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи №902/327/23 у суді апеляційної інстанції в розмірі 1987 євро, що еквівалентно 83 702 грн 77 коп..

13 травня 2024 року через підсистему "Електронний суд" від Відповідача до суду апеляційної інстанції надійшли заперечення щодо задоволення заяви Позивача про ухвалення додаткової постанови по справі №902/327/23. Відповідач вказав, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20 травня 2024 року прийнято до розгляду заяву Позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції. Запропонувано Відповідачу в строк протягом трьох днів з дня отримання ухвали надати суду апеляційної інстанції клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, у даній справі (том 3, а.с. 202). Розгляд заяви про ухвалення додаткової постанови призначено на 27 травня 2024 року об 14:10 год..

27 травня 2024 року судом апеляційної інстанції складено довідку про неможливість проведення судового засідання у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді члена-колегії по справі Маціщук А.В.. Таким чином судове засідання не було проведено.

Водночас суд апеляційної інстанції звертає увагу сторін, що в силу дії приписів Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд заяви про ухвалення додаткової постанови слід здійснювати у тому ж порядку, у якому здійснювався розгляд апеляційної скарги. Відтак, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20 травня 2024 року розгляд заяви Позивача про ухвалення додаткової постанови по справі №902/327/23 було призначено на 13 червня 2024 року об 14:30 год.. Клопотання представника Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів по справі №902/327/23 - задоволено. Забезпечено представнику Позивача участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судове засідання від 13 червня 2024 року представник Відповідача не з`явився.

В силу дії частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно частин 1-4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України: суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою; суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою; виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень; ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи.

Зі змісту ухвали від 20 травня 2024 року вбачається, що суд апеляційної інстанції повідомив сторін про дату, час та місце розгляду заяви.

Водночас, в силу дії частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Зважаючи на визначений частиною 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України процесуальний строк розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, клопотання Відповідача про відкладення розгляду заяви підлягає відхиленню адже воно призведе до порушення визначеного процесом строку. Відтак колегія апеляційного господарського суду вважає можливим розглянути питання щодо винесення додаткової постанови без участі Відповідача.

В судовому засіданні від 13 червня 2024 року, представник Позивача підтримав подану ним заяву про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції та просив заяву задоволити, та стягнути з Позивача на користь Відповідача 83702 грн 77 коп. витрат на професійну привничу допомогу.

Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи та розглянувши заяву Позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції та заперечення Відповідача щодо їх стягнення, колегія суддів вважає подану заяву такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

В силу дії пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (а саме: - подання (заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи); зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

За положеннями частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України вбачається що, судові витрати складаються з: судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною 5 статті 244 Господарського процесуального кодексу України визначено, що додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

В силу дії статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність": гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Даний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року в справі № 904/4507/18.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу дії частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначає, що разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначає, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок наведно і в додатковій ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 року у справі № 927/237/20.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладено в пунктах 33-34, 37 додаткової постанови від 7 липня 2021 року в справі № 910/12876/19, зокрема, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 листопада 2023 року в справі № 914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Об`єднана палата зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Водночас у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 83702 грн 77 коп. в суді апеляційної інстанції Позивачем подано: договір №14/12-21 про надання адвокатських послуг; копію інвойсу на суму 2000 євро; копію платіжної інструкції № 1 від 1 березня 2024 року на суму 1987 Євро; офіційний курс гривні щодо іноземних валют станом на 25 березня 2024 року (том 3; а.с. 64-74).

Дослідивши зміст договору про надання адвокатських послуг №14/12-21 від 14 грудня 2021 року підпунктом 1.2.7 якого визначено, що: в разі необхідності підготувати та подати апеляційну скаргу (заперечення на апеляційну скаргу) на рішення Господарського суду Вінницької області, де представляти інтереси Позивача під час розгляду.

Пунктом 2.1 договору про надання адвокатських послуг №14/12-21 від 14 грудня 2021 року визначено, що сторони домовилися, що вартість послуг Виконавця буде розраховуватися, виходячи з погодинної ставки у розмірі 120 Євро за годину, з урахуванням, що варстість послуг вказаних в підпунктах 1.2.1 - 1.2.6 не буде перевищувати 4000 Євро, а послуг вказаних в підпункті 1.2.7 - 2000 Євро.

Дослідивши зміст наведені пункту договору про надання адвокатських послуг №14/12-21 від 14 грудня 2021 року, суд апеляційної інстанції констатує, що розмір гонорару за правничу допомогу передбачену даним Договором становить фіксовану суму, яку не можуть перевищувати надані послуги, а саме: 2000 Євро.

Зважаючи на втановлення в пункті 2.1 договору про надання адвокатських послуг №14/12-21 від 14 грудня 2021 року фіксованої межі вартості наданих послуг, то колегія суду наголошує, що відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21, такий детальний опис робіт не потрібний.

При цьому апеляційний господарський суд наголошує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні "Лавентс проти Латвії" (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Аналогічна за змістом позиція викладена Верховним Судом і у постанові від 30 січня 2023 року у справі №910/7032/17.

В той же час, дослідивши зміст послуг щодо надання правничої допомоги по даній справі та докази на підтвердження їх надання, вбачається, що представником Позивача підготовлено та подано до апеляційного господарського суду: відзив на апеляційну скаргу на рішення Господасрького суду Вінницької області від 24 січня 2024 року (том 3, а.с. 42-60); відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення Господасрького суду Вінницької області від 8 лютого 2024 року (том 3, а.с. 84-89); заперечення щодо пояснень Відповідача відносно експертного висновку (том 3, а.с. 140-144); заперечення проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі (том 3, а.с. 148-149). При цьому, в суді апеляційної інстанції відбулося лише одне засідання за результатами якого 24 квітня 2024 року винесено постанову.

Відтак, всі роботи котрі вчинені на підставі договору про надання правничої допомови, зводилися саме до робіт пов`язаних із написанням відзивів на апеляційні скарги. В той же час, дослідивши зміст відзивів вбачається, що вони фактично дублюють зміст позовної заяви та заперечень на відзив на позовну заяву, що подавалися місцевому господарському та за які вже було стягнуто відшкодування цих витрат.

Аналогічна позиція наведена і в постанові Великої Палати Верховного суду від 22 травня 2024 року по справі №754/8750/19.

За таких обставин суд приходить до висновку, що розмір таких витрат (з огляду на розмір витрат, що стягнуто за розгляд в суді першої інстанції, де збиралися докази та первинно надавалися пояснення) є завищенними та по-суті, порушують критерій розумності їх розміру, що є підставою для їх зменшення.

Частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Підсумовуючи усе вищевказане колегія суду наголошує, що при оцінці витрат на професійну допомогу адвоката в апеляційному господарському суді, суд бере до уваги те, що навідміну від розгляду справи в суді першої інстанції, де представником Позивача збиралися та подавалися докази на підтвердження своєї позиції щодо спору, більш тривалий розгляд справи, в суді апеляційної інстанції представником Позивача відстоювалася позиція сформована ним в суді першої інстанції та підтверджувалося законність та обгрунтваність оскаржуваного рішення, що і знайшло своє відображення в поданому відзиві на апеляційні скарги.

Отже виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу розумності судових витрат, враховуючи вищезазначене та всі аспекти і складність даної справи, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21 щодо можливості зменшення фіксованохї суми гонорару, враховуючи заперечення Відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, зважаючи на відмову в задоволенні апеляційних скарг Відповідача, суд апеляційної інстанції доходить висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача 41851 грн 39 коп. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, адже саме такий їх розмір судом визначається як справедливий, а також таким, що відповідає критерію реальності та розумності таких витрат. В задоволенні решти судових витрат на правничу допомогу апеляційний господарський суд відмовляє.

Керуючись статтями 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву представника Компанії B&B TRENDS S.L. щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції - задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелмотор" (вул. Ватутіна, 10Б, м. Вінниця, 21011; ) на користь Компанії B&B TRENDS S.L. (реєстраційний номер В86880473; Каталонія, 24, Полігон інд. Ка Ноллер, 08130 Санта-Парпетуа-да-Мугоза, Іспанія (С/Catalunya 24 - Poligon ind. Са N'oller 08130 Santa Perpetua de Mogoda (Barcelona); адреса для листування: вул. Антоновича, 41, оф. 22, м. Київ, 03150) 41 851 грн 39 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції.

3. В задоволенні заяви в решті вимог - відмовити.

4. Господарському суду Вінницької області видати відповідний наказ.

5. Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Додаткову постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

7. Справу №902/327/23 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови виготовлено 17 червня 2024 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Бучинська Г.Б.