11.06.2024Справа № 910/6900/23
За позовом Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр»
до 1. Громадської організації «Смарт Сіті Хаб»
2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджітал Солюшнс»
про визнання недійсним договору
Щодо розгляду заяви б/н від 29.05.2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджітал Солюшнс» про ухвалення додаткового рішення
Суддя Котков О.В.
Секретар судового засідання Данилюк М.Д.
Представники учасників справи:
від позивача Шилін О.С., Алмаз В.В.;
від відповідачів Купайгородський Е.О.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.05.2024 року в задоволенні позову відмовити.

29.05.2024 року через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджітал Солюшнс» надійшла заява б/н від 29.05.2024 року про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить стягнути з Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджітал Солюшнс» витрати на правничу допомогу у розмірі 324 000,00 грн. (триста двадцять чотири тисячі гривень).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 року розгляд заяви б/н від 29.05.2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджітал Солюшнс» про ухвалення додаткового рішення призначено на 11.06.2024 року.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що заява б/н від 29.05.2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджітал Солюшнс» про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Клопотання про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Отже, додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до положень статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами 1 та 2 статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи зі змісту положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на послуги адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 ГПК України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 року у справі № 927/237/20).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відзиві на позовну заяву представник ТОВ «Діджітал Солюшнс» зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат відповідача-2, які він очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи в суді першої інстанції становить 244 000,00 грн.

В судовому засіданні 28.05.2024 року до закінчення судових дебатів представник ТОВ «Діджітал Солюшнс» зробив усну заяву, що протягом п`яти днів будуть подані до суду докази понесених відповідачем-2 витрат на правничу допомогу.

Так, у відповідності до наданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджітал Солюшнс» доказів розмір понесених витрат на правничу допомогу за наслідками розгляду справи становить 324 000,00 грн.

Судом встановлено, що 21.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджітал Солюшнс» (клієнт) та Купайгородським Емілем Омеляновичем (адвокат) укладено договір про надання правової допомоги № 01/2020 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу, визначену цим договором, а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити вказану правову допомогу.

Згідно з п. 1.2. договору правова допомога полягає у представництві інтересів клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, а також у складенні заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

В п. 4.1. договору визначено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є від`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 3/2023 від 18.10.2023 року адвокат зобов`язується надати клієнту, а клієнт зобов`язується прийняти і сплатити наступну правову допомогу: представництво і захист прав та інтересів клієнта у господарських судах всіх без винятку судових інстанцій у справі № 910/6900/23, а також в будь-яких органах державної влади України, органах місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях.

За умовами п. 2 додаткової угоди № 3/2023 від 18.10.2023 року ставка гонорару адвоката, враховуючи рівень складності вказаної справи, кваліфікацію і досвід адвоката, встановлюється сторонами у розмірі 8000,00 грн.

Зі змісту рахунку-фактури (інвойс) № 26/05-2024 від 28.05.2024 року вбачається, що адвокат надав клієнту наступну правову допомогу (адвокатські послуги):

(1) підготування та подання до ГСК заяви про вступ у справу як представника відповідачів разом з ордерами на представництво відповідачів в ГСК (21.10.2023 р.) - 8000,00 грн. (1 год.);

(2) ознайомлення в ГСК з матеріалами справи (фотокопіювання, ознайомлення з окремими документами справи) (16.11.2023 біля 14:00), включаючи час на дорогу до суду та у зворотному напрямку (вказаний мінімальний час) - 16 000,00 грн. (2 год.);

(3) правовий аналіз позовних матеріалів КП ГІОЦ (17.11.2023 року) - 12 000,00 грн. (1,5 год.);

(4) підготування та подання до ГСК відзиву на позовну заяву КП ГІОЦ (19.11.2023 р.); направлення вказаного відзиву КП ГІОЦ та іншим учасникам справи (19.11.2023 р.) - 88 000,00 грн. (11 год.);

(5) підготування та подання до ГСК пояснень щодо онлайн перевірки судом електронних оригіналів рішень Укрпатенту-УкрНОІВІ (27.11.2023 р.); направлення вказаних пояснень до КП ГІОЦ та всім іншим учасникам справи (27.11.2023 р.) - 16 000,00 грн. (2 год.);

(6) телефонні комунікації та консультації з директором ТОВ «Діджітал Солюшнс» щодо необхідності подання ним до ГСК письмових пояснень про обставини підписання ним спірного договору та акта до нього (29.11.2023 р.) - 2000,00 грн. (0,25 год.);

(7) одержання у відділенні «Нова пошта» письмових пояснень від 29.11.2023 р. директора ТОВ «Діджітал Солюшнс» про обставини підписання ним спірного договору та акта до нього (01.12.2023 р.) - 4000,00 грн. (0,50 год.);

(8) підготування та подання до ГСК додаткових заперечень проти клопотання позивача про проведення експертизи у справі разом з поданням письмових пояснень від 29.11.2023 р. директора ТОВ «Діджітал Солюшнс» про обставини підписання ним спірного договору та акта до нього (13.12.2023 р.) - 38 000,00 грн. (4,75 год.);

(9) комунікація з патентним повіреним Борухою Людмилою Леонідівною для отримання посвідченої нею за допомогою її КЕП/ЕЦП поданої нею електронної заяви до Укрпатенту від 16.04.2021 р. для подальшого подання до ГСК (15.12.2023 р.) - 4000,00 грн. (0,50 год.);

(10) підготовка та участь в судових засіданнях по справі в ГСК, включаючи час на дорогу до суду та у зворотному напрямку, а також час очікування судового засідання (вказаний мінімальний час): 24.10.2023 о 12:10 (підготовче провадження, 2,50 год.); 28.11.2023 о 12:00 (підготовче провадження, 2,50 год.); 07.03.2024 о 11:40 (підготовче провадження, 2,50 год.); 12.03.2024 о 15:40 (підготовче провадження, 2,50 год.); 18.04.2024 о 12:20 (розгляд справи по суті, 2,00 год., позивач з`явився, відкладення); 14.05.2024 о 14:00 (розгляд справи по суті, 2,50 год.); 28.05.2024 о 14:30 (розгляд справи по суті, 2,50 год., ухвалення рішення у справі - відмова в позові повністю) - 136 000,00 грн. (17 год.).

Згідно рахунку-фактури (інвойс) № 26/05-2024 від 28.05.2024 року загальна вартість наданих послуг становить 324 000,00 грн.

Представництво інтересів ТОВ «Діджітал Солюшнс» у даній справі здійснювалося адвокатом Купайгородським Е.О. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1410392 від 21.10.2023 року.

Позивач у запереченнях щодо поданої заяви посилається на те, що витрати на правову допомогу у розмірі 324 000,00 грн. є необґрунтовано завищеними та непідтвердженими. Крім того, адвокатом Купайгородським Е.О. не надано доказів оплати наданих послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 (заява №58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 року у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 року у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 року у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 року у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 року у справі № 915/237/18).

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд акцентує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17).

Підсумовуючи вищенаведене, суд відзначає, що у розгляді питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 та від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 року у справі № 927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 775/9215/15ц);

- витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).

Проаналізувавши детальний опис наданих відповідачу-2 адвокатом послуг, а також подані документи, суд вважає, що відображена у цьому детальному описі інформація щодо характеру та обсягу наданих адвокатом Купайгородським Е.О. послуг не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Аналіз змісту описаних у детальному описі адвокатських послуг свідчить про те, що адвокатом відповідача-2 визначено лише один критерій для визначення суми, яка підлягає до сплати - кількість витрачених годин. Разом з тим, заявником не обґрунтовано розмір заявленої суми до стягнення з урахуванням того, що такі витрати є не лише фактичними, однак також розумними у своєму розмірі та неминучими.

На думку суду, така послуга як підготовка та подання до ГСК заяви про вступ у справу як представника відповідачів разом з ордерами на представництво відповідачів в ГСК не потребувала значних затрат часу та значних кваліфікованих знань.

При цьому суд відмічає, що заява про ухвалення додаткового рішення подана виключно в інтересах одного відповідача - ТОВ «Діджітал Солюшнс».

Суд зазначає, що такі послуги як ознайомлення з матеріалами справи та правовий аналіз позовних матеріалів КП ГІОЦ відноситься до підготовки та подання відзиву на позовну заяву.

Крім того, вдаючись до правового аналізу послуг, що виразилися у «(1) телефонних комунікаціях та консультаціях з директором ТОВ «Діджітал Солюшнс» щодо необхідності подання ним до ГСК письмових пояснень про обставини підписання ним спірного договору та акта до нього, (2) одержання у відділенні «Нова пошта» письмових пояснень від 29.11.2023 р. директора ТОВ «Діджітал Солюшнс» про обставини підписання ним спірного договору та акта до нього та (3) підготування та подання до ГСК додаткових заперечень проти клопотання позивача про проведення експертизи у справі разом з поданням письмових пояснень від 29.11.2023 р. директора ТОВ «Діджітал Солюшнс» про обставини підписання ним спірного договору та акта до нього», можна дійти висновку, що такі за своїм логічним змістом є складовою (структурним елементом) послуги з «подання письмових пояснень». Тобто, такі послуги є першочерговим етапом (необхідною передумовою) для подання письмових пояснень, а тому виокремлення їх як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим, оскільки такі охоплюються діями адвоката з подання письмових пояснень, а отже мають бути виключені із загальної вартості наданих відповідачу-2 послуг правничої допомоги.

Що стосується надання таких послуг як (1) комунікація з патентним повіреним Борухою Людмилою Леонідівною для отримання посвідченої нею за допомогою її КЕП/ЕЦП поданої нею електронної заяви до Укрпатенту від 16.04.2021 р. для подальшого подання до ГСК та (2) підготовка та подання до ГСК пояснень щодо онлайн перевірки судом електронних оригіналів рішень Укрпатенту-УкрНОІВІ та направлення вказаних пояснень до КП ГІОЦ та всім іншим учасникам справи, то, на переконання суду, надання адвокатом вказаних послуг в контексті даної справи не можна вважати такими, що є неминучими та необхідними.

Крім того, на переконання суду надмірна деталізація виконаної адвокатом роботи задля досягнення певної процесуальної дії в межах виконання договору про надання правничої допомоги № 01/2020 від 21.12.2020 року не є підставою для формування завищеної вартості таких послуг при її стягненні зі сторони, на користь якої рішення не винесено та не може свідчити про складність даного спору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись вищезазначеними критеріями оцінки судових витрат на правничу допомогу, дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення та додані до неї документи, а також заперечення позивача щодо розміру таких витрат, враховуючи характер спору та розумну необхідність судових витрат для розгляду даної справи, а також незмінність правової позиції відповідача-2, суд вважає, що розмір заявлених відповідачем-2 до розподілу витрат на правничу допомогу в сумі 324 000,00 грн. не відповідає критеріям розумності їхнього розміру, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), та є неспіврозмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом робіт (наданими послугами).

При цьому, суд зазначає про те, що ненадання доказів фактичної сплати адвокату суми гонорару за надання правничої допомоги не свідчить про те, що відповідач-2 не поніс цих витрат та не є підставою для відмови у їх розподілі, оскільки за змістом пункту 1 частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати на надану професійну правничу допомогу адвоката у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Отже, оцінивши доводи заяви відповідача-2 про ухвалення додаткового рішення та заперечення позивача щодо розміру витрат на правничу допомогу, виходячи з вищенаведених критеріїв їх оцінки та керуючись статтями 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що витрати ТОВ «Діджітал Солюшнс» на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню у сумі 30 000,00 грн. В іншій частині заяви суд не покладає такі витрати на позивача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Заяву б/н від 29.05.2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджітал Солюшнс» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/6900/23 - задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (ідентифікаційний код 04013755, адреса: 02192, м. Київ, вул. Космічна, 12А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджітал Солюшнс» (ідентифікаційний код 42254523, адреса: 02002, м. Київ, вул. Є.Сверстюка, 21, оф. 907-3) витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. (тридцять тисяч гривень).

3. В іншій частині заяви відмовити.

4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне додаткове рішення складено 14.06.2024р.

Суддя О.В. Котков