АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/4634/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

Представники сторін у судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця Добровольського Олександра Валерійовича

на рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2024 (повний текст складено та підписано 26.02.2024, суддя Шаратов Ю.А.)

у справі №916/4634/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Добровольського Олександра Валерійовича

до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним та скасування рішення про порушення законодавства про захист економічної конкуренції

ВСТАНОВИВ

Фізична особа-підприємець Добровольський Олександр Валерійович звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України в якому просив:

- визнати недійсним та скасувати рішення Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 21.12.2017 за №31-р/к у справі №10-08/2017 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, в частині, згідно якої визнано, що Фізичною особою-підприємцем Добровольським Олександром Валерійовичем вчинено правопорушення, передбачене п. 1 ст. 50, п. 4 ч.2 ст. 6 Закону України Про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення торгів 1-9 на закупівлю продуктів харчування, оприлюднене на веб-порталі prozorro.gov.ua, проведених відділом освіти Подільської міської ради, а саме спотворення результатів торгів 1 на закупівлю Масла вершкового 72,5 % без рослинних домішок (оголошення UA-2017-03-20-000231-а) та накладення штрафу у розмірі 68 000,00 грн., спотворення результатів торгів 2 на закупівлю М`ясо, яловичина, свинина, філе куряче (свіже чи охолоджене) (оголошення UA -2017-03-20-000329-с) та накладено штраф у розмірі 68 000,00 грн., спотворення результатів торгів 3 на закупівлю Риба морожена (оголошення UA-2017-03-20-000408-a) та накладено штраф у розмірі 52 350,00 грн., спотворення результатів торгів 4 на закупівлю Картопля та сушені овочі (оголошення UA -2017-03-20-000238-a) та накладення штрафу у розмірі 32 655,00 грн., спотворення результатів торгів 5 на закупівлю Молоко та вершки (оголошення UA -2017-03-20-000255-а) та накладення штрафу у розмірі 68 000,00 грн., спотворення результатів торгів 6 на закупівлю Цукор і супутня продукція (оголошення UA-2017-03-20-000223-a) та накладення штрафу у розмірі 67 425,00 грн., спотворення результатів торгів 7 на закупівлю Обробленні фрукти та овочі (оголошення UA-2017-03-20-000292-а) та накладення штрафу у розмірі 39 429,00 грн., спотворення результатів торгів 8 на закупівлю Овочі, фрукти та горіхи (оголошення UA-2017-03-20-000474-с) та накладення штрафу у розмірі 64 721,00 грн., спотворення результатів торгів 9 на закупівлю Продукція борошномельно-крупяної промисловості (оголошення UA-2017-03-20-000533-а) та накладення штрафу у розмірі 68 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновок відповідача про наявність з боку позивача акту недобросовісної конкуренції не підтверджується належними доказами.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.02.2024 по цій справі у задоволенні позову відмовлено повністю.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що позивач пропустив присічний строк оскарження рішення АМКУ та не має право на поновлення такого строку незалежно від причин його пропуску, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Не погодившись із вказаним рішенням, до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, виходячи із наступного.

Так, за твердженням апелянта:

- судом першої інстанції не досліджено такі обставини, як останнє місце проживання позивача на момент оприлюднення інформації про прийняття АМКУ оскаржуваного рішення;

- не досліджено місцевим господарським судом й обставин, які були вчиненні дії відповідачем, під час здійснення перевірки у грудні 2017, для встановлення місцезнаходження відповідача та повідомлення про розгляду справи;

- суд першої інстанції порушив право позивача на судовий захист, оскільки взагалі не розглянув позовну заяву по суті, не надав юридичну оцінку обставинам справи, не зробив висновку щодо не(дотримання) відповідачем вимог чинного законодавства під час прийняття оскаржуваного рішення, не дослідив та не надав оцінку наявним матеріалам справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.05.2024 відкрито апеляційне провадження по цій справі та призначено її до розгляду на 12.06.2024.

До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що оскаржуване позивачем рішення АМКУ разом із супровідним листом було надіслано на адресу позивача, яка була вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте лист повернувся із відміткою «за відмовою адресата від одержання».

Окрім того, відповідач стверджує, що інформація про прийняте АМКУ рішення була опублікована в офіційному друкованому органі в газеті Одеської обласної ради «Одеські вісті» 24.03.2018, а також 07.02.2018 представника відповідача було ознайомлено з матеріалами справи, у тому числі оскаржуваним рішенням.

Однак, як відзначає відповідач, у порушення приписів ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у двомісячний строк рішення АМКУ ФОП Добровольським О.В. до господарського суду не оскаржувалось.

З огляду на те, що ФОП Добровольський О.В. пропустив строк оскарження рішення АМКУ та не має право на поновлення такого строку незалежно від причин його пропуску, відповідача вважає, що це є самостійною підставою для відмови у задоволенні відповідних позовних вимог, що виключає можливість розгляду цієї справи по суті.

У судове засідання призначене на 12.06.2024 представники сторін не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Південним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України подано до суду апеляційної інстанції заяву в якій відповідач просив розглянути справу за відсутності свого представника, за наявними матеріалами справи.

Поштове повідомлення з ухвалою суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду було направлено за адресою ФОП Добровольського О.В., яка вказана останнім в апеляційній скарзі, а саме Одеська обл., місто Подільськ, вул. Самборського, будинок 339.

Однак поштове відправлення було повернуто відділенням поштового зв`язку з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

Статтею 120 ГПК України визначено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Статтею 242 ГПК України визначено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Колегія суддів зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та / або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20).

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20).

Відтак, з урахуванням приписів ст.ст. 120, 242 ГПК України апелянт вважається таким, що був належним чином повідомлений та обізнаний про розгляд даної справи у суді апеляційної інстанції.

Також, за змістом ст.2 Закону України Про доступ до судових рішень кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Нормами статті 4 цього Закону передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Згідно з відомостями, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвалу про відкриття апеляційного провадження у цій справі та призначення справи до розгляду було оприлюднено 06.05.2024, а тому з цієї дати скаржник мав можливість ознайомитись з такою ухвалою.

До того ж, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України».)

З огляду на наведене, а також враховуючи те, що явка представників сторін у судове засідання, призначене на 12.06.2024, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, колегія суддів вирішила за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 21.12.2017 адміністративною колегією Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення № 31-р/к у справі № 10-08/2017, яким було визнано дії Фізичної особи-підприємця Добровольського Олександра Валерійовича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 1 статті 50, яке кваліфікується за пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України Про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлі: Масло вершкове 72,5 % без рослинних домішок (пачка 200 гр) [оголошення UA2017-03-20-000231-а про проведення процедури закупівлі оприлюднене на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель prozorro.gov.ua]; М`ясо яловичина, свинина, філе куряче (свіже чи охолоджене) [оголошення UA2017-03-20-000329-с про проведення процедури закупівлі оприлюднене на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель prozorro.gov.ua]; Риба морожена [оголошення UA-2017-03-20-000408-а про проведення процедури закупівлі оприлюднене на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель prozorro.gov.ua]; Картопля та сушені овочі [оголошення UA-2017-03-20-000238-a про проведення процедури закупівлі оприлюднене на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель prozorro.gov.ua]; Молоко та вершки [оголошення UA-2017-03-20-000255-a про проведення процедури закупівлі оприлюднене на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель prozorro.gov.ua]; Цукор і супутня продукція [оголошення UA-2017-03-20-000223-а про проведення процедури закупівлі оприлюднене на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель prozorro.gov.ua]; Оброблені фрукти та овочі [оголошення UA-2017-03-20-000292-a про проведення процедури закупівлі оприлюднене на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель prozorro.gov.ua]; Овочі, фрукти та горіхи [оголошення UA-2017-03-20-000474-с про проведення процедурі закупівлі оприлюднене на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель prozorro.gov.ua]; Продукція борошномельно-крупяної промисловості [оголошення UA-2017-03-20-000533-а про проведення процедури закупівлі оприлюднене на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель prozorro.gov.ua] та накладено штрафи на ФОП Добровольського О.В. у сумі 528 580,00 грн.

Не погодившись з таким рішенням позивач звернувся із позовом до суду першої інстанції про визнання його недійсним та скасування, оскільки вважає висновок відповідача про наявність з боку позивача акту недобросовісної конкуренції необґрунтованим та таким, що не підтверджується належними доказами.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд відмовив у задоволенні заявлених позовних вимог, оскільки дійшов висновку про пропуск позивачем строку на оскарження рішення Антимонопольного комітету України.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Згідно з частинами 1, 4 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" АМК здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

За приписами статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням АМК є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель; проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.

Статтею 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" встановлено, що АМК будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Згідно з статтею 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції АМК має такі повноваження, зокрема: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

За змістом частини 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, органи АМК приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, 21.12.2017 адміністративною колегією Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення № 31-р/к у справі № 10-08/2017, яким було визнано дії ФОП Добровольського О.В. порушенням законодавства про захист економічної конкуренції та накладено штрафи.

Частиною першою статті 56 Закону України Про захист економічної конкуренції передбачено, що рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб. У разі, якщо вручити рішення, розпорядження, немає можливості, зокрема внаслідок: відсутності фізичної особи за останнім відомим місцем проживання (місцем реєстрації); відсутності посадових осіб чи уповноважених представників суб`єкта господарювання, органу адміністративно-господарського управління та контролю за відповідною юридичною адресою, - рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення, розпорядження в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України "Голос України", газета Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр", "Офіційний вісник України", друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).

Як свідчать наявні матеріали справи, рішення АМК від 21.12.2017 було направлено відповідачу супровідним листом від 11.01.2018 № 08-03/52. Проте, конверт з поштовим повідомленням було повернуто з відміткою пошти „за відмовою адресата. (т.1, а.с. 49).

Також, інформація про прийняте адміністративною колегією Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Рішення від 21.12.2017 № 31-р/к опублікована в газеті Одеської обласної ради Одеські вісті № 23 (5047) від 24 березня 2018 року (т.1, а.с. 54).

Отже рішення АМК від 21.12.2017 в силу норм частини першої статті 56 Закону України Про захист економічної конкуренції вважається таким, що вручене ФОП Добровольському О.В. 04.04.2018, тобто через десять днів після його опублікування.

До того ж, колегія суддів зазначає, що 29.01.2018 на адресу Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшла заява від Зінюка О.О. представника ФОП Добровольського О.В. за довіреністю про ознайомлення з матеріалами справи від 22.01.2018 (вх. № 14-08/147) (т.1, а.с. 52).

07.02.2018 представник ФОП Добровольського О.В. - Зінюк О.О. ознайомився з матеріалами справи № 10-08/2017 та зробив фотокопії, про що ним зроблено напис на листі Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 05.02.2018 № 08-05/214 (т.1, а.с. 53).

Наведене свідчить про те, що позивач був достеменно обізнаний про прийняте 21.12.2017 адміністративною колегією Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення № 31-р/к у справі № 10-08/2017.

Статтею 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення, розпорядження органу АМК, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення, розпорядження. Зазначений строк не підлягає поновленню.

Таким чином, приписами вищевказаної норми передбачено строк оскарження рішення органу АМК, який не може бути відновлено.

Відтак, з огляду на те, що позивач вважається таким, що отримав оскаржуване рішення АМК 04.04.2018, останнім днем для його оскарження є 04.06.2018.

Однак, із позовом про визнання рішення АМК недійним ФОП Добровольський О.В. звернувся до суду першої інстанції лише 17.10.2023, тобто з значним пропуском встановленого двомісячного строку на оскарження.

Колегія суддів наголошує, що в силу положень частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів АМК повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено. Отже, на законодавчому рівні чітко визначено строки звернення до суду у справах щодо оскарження рішень АМК.

На думку колегії суддів, такі строки не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача.

Верховний Суд неодноразово та послідовно висловлював правову позицію, зокрема, про те, що: за приписами частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачені вказаною нормою строки оскарження рішень АМК не може бути відновлено. Зазначені строки є присічними, а закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення АМК.

Колегія суддів звертає увагу на те, що правова позиція стосовно застосування приписів частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у справах про визнання недійсними рішень органів АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, є загальною (універсальною), сталою та послідовною.

Зокрема така позиція висловлена у постановах Верховного Суду від Верховного Суду від 27.06.2020 у справі № 905/1605/19, від 12.02.2019 у справі № 915/352/18, від 08.07.2019 у справі № 915/756/18, від 27.08.2019 у справі № 922/3685/18 від 23.04.2019 у справі № 910/6538/18, від 14.03.2023 у справі № 910/4518/22, від 20.04.2023 у справі № 910/20438/21.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 13.11.2018 у справі №922/327/18 зазначив, що строки оскарження рішень органу АМК є присічними та відновленню не підлягають. Закінчення присічного строку, незалежно від причини його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення АМК та його органів, при цьому на спірні правовідносини не поширюють свою дію приписи статті 257 ЦК України та положення про загальну позовну давність.

Схожа за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.06.2020 у справі №905/1605/19, від 12.02.2019 у справі №915/352/18, від 08.07.2019 у справі №915/756/18, від 27.08.2019 у справі №922/3685/18 від 23.04.2019 у справі №910/6538/18.

При цьому, положеннями Закону України "Про захист економічної конкуренції" не передбачено переривання чи зупинення строку, відведеного для оскарження рішення органів АМК.

Відтак, передбачений цією статтею строк є присічним, його перебіг не переривається і не зупиняється (у тому числі, у випадку перегляду рішення органу АМК у порядку, визначеному приписами 57 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), а закінчення такого строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) АМК та його органів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №910/2075/20.

З огляду на те, що ФОП Добровольським О.В. пропущено двомісячний строк для оскарження рішення адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення №31-р/к у справі № 10-08/2017 від 21.12.2017, а пропущений строк не може бути відновлено, оскільки він є присічним, колегія суддів вважає вірними висновки місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову.

Судова колегія не приймає до уваги твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не досліджено такі обставини, як останнє місце проживання позивача на момент оприлюднення інформації про прийняття АМКУ оскаржуваного рішення, з огляду на таке.

Як вбачається з наявних матеріалів справи та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на час прийняття оскаржуваного рішення АМК 21.12.2017 місцезнаходження ФОП Добровольського О.В. було визначено Україна, АДРЕСА_1 .

Саме за цією адресою, як свідчать наявні матеріли справи, відповідачем було направлено копію рішення АМК 21.12.2017, ознак згідно з відміткою відділення поштового зв`язку, позивач відмовився від одержання поштового відправлення.

Колегія суддів також зауважує, що запис про припинення ФОП Добровольського О.В. було внесено до реєстру лише 22.01.2019, тобто станом на час прийняття оскаржуваного рішення та його надсилання позивачеві така адреса вважалась актуальною та могла використовуватись відповідачем.

Слід також наголосити, що як в заявах по суті справи поданих до суду першої інстанції, так й в апеляційній скарзі позивач зазначає ту ж саму адресу за якою відповідачем було направлено оскаржуване рішення АМК.

При цьому про зміну адреси реєстрації, фактичного місцезнаходження позивач не повідомив ані відповідача, ані суд, а навпаки послідовно вказує одну й ту саму адресу свого місцезнаходження.

Не заслуговують на увагу й твердження апелянта про те, що суд першої інстанції порушив право позивача на судовий захист, оскільки взагалі не розглянув позовну заяву по суті, оскільки як вже було вказано вище, у даному випадку закінчення присічного строку, незалежно від причини його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення АМК та його органів, що виключає необхідність розгляду справи по суті.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2024 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2024 у справі №916/4634/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.06.2024.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Філінюк І.Г.