ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 червня 2024 року Справа № 903/337/24

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Волинська облспоживспілка

до відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 96871грн 50коп неустойки

встановив: ТОВ Волинська облспоживспілка звернулася з позовом до ОСОБА_1 (відповідачка, раніше ОСОБА_2 ) про стягнення 96871грн 50коп неустойки за період з 04.09.2021 по 31.03.2024 згідно ч.2 ст.785 ЦК України за невиконання зобов`язання щодо звільнення та повернення позивачу торговельного місця.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачкою зобов`язання щодо звільнення та повернення позивачу торговельного місця, яке було орендоване згідно договору оренди №1551/897/15 торговельного місця від 01.02.2015. Крім того позивач зазначає, що факт припинення договору оренди з 18.11.2020 встановлено рішенням Господарського суду Волинської області у справі №903/743/21 від 15.11.2021.

Ухвалою суду від 11.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Встановлено позивачу строк в 5 днів з дня отримання відзиву, для подання відповіді на відзив в порядку ст.166 ГПК України. Встановлено відповідачу строк до 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позов в порядку ст.ст. 165, 178 ГПК України. Роз`яснено відповідачу, що в разі ненадання у встановлений судом строк без поважних причин відзиву, суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк в 5 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження справі, для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ч.4 ст.176 ГПК України.

Ухвала суду від 11.04.2024, надіслана на адресу відповідачки - АДРЕСА_1 , повернулася до суду з відміткою укрпошти про причини повернення: «за закінченням терміну зберігання».

З метою повідомлення відповідачки про розгляд справи у суді, на офіційному веб-сайті судової влади України судом було розміщене оголошення про відкриття провадження у справі №903/337/24 та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Крім того, 03.06.2024 про розгляд справи у суді відповідачка ОСОБА_1 була повідомлена за допомогою телефонограми.

За таких обставин, суд вважає, що виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у суді.

Відповідачка відзиву на позов не надала. Клопотань та заяв від сторін не надійшло.

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки суд виконав обов`язок щодо повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за наявними у справі матеріаламиє

Дослідивши наявні у справі письмові докази, господарський суд встановив наступне.

01.02.2015 між Волинською обласною спілкою споживчих товариств (орендодавець, правонаступник ТОВ «Волинська облспоживспілка») та ФОП Яциною Людмилою Петрівною (орендар, на даний час - ОСОБА_1 ) було укладено договір оренди №1551/897/15 торговельного місця.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП Яцина Л.П. припинила підприємницьку діяльність 21.01.2017.

Частиною 9 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Згідно з висновком щодо застосування норм права, викладеним у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі N 338/180/17 (пункт 73), з 15 грудня 2017 господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Враховуючи приписи ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, припинення фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 . підприємницької діяльності, не припиняє її зобов`язань, які пов`язані з підприємницькою діяльністю і які залишаються за нею як за фізичною особою.

Згідно умов п. 2.1 Договору предметом договору є торговельне місце АДРЕСА_2 , яке надається Орендодавцем у тимчасове платне користування Орендареві для для розміщення об`єкта торгівлі (малої архітектурної форми, яка не є власністю Орендодавця) для провадження торговельної діяльності.

Пунктом 3.2 Договору сторони визначили, що після закінчення строку оренди, передбаченого цим договором або у випадку дострокового припинення договору орендар зобов`язаний повністю звільнити торговельне місце та виконати інші свої зобов`язання перед орендодавцем, в тому числі грошові, протягом 10 календарних днів. Повернення торговельного місця підтверджується підписанням акту прийому-передачі торговельного місця. У випадку невиконання орендарем даного пункту орендодавець має право самостійно звільнити торговельне місце від об`єкту торгівлі, яким користувався орендар шляхом демонтажу та вивезення з території ринку, про що комісією у складі трьох працівників орендодавця складається відповідний акт та повідомляється орендар. У випадку не звільнення торговельного місця від об`єкту торгівлі протягом 4 місяців з моменту припинення дії договору право власності на об`єкт торгівлі переходить від орендаря до орендодавця. Орендодавець набуває право власності на об`єкт торгівлі за ціною, що дорівнює сумі заборгованості і штрафних санкцій за невиконання орендарем обов`язку щодо повернення торговельного місця за 4 місяці з моменту припинення дії договору, а орендар звільняється від сплати заборгованості і санкцій.

Пунктом 4.1. даного Договору визначено, що з 01.02.2015 по 31.12.2018 розмір орендної плати за торговельне місце складає 752,40 грн. на місяць в т.ч. ПДВ. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць після першого місяця дії договору визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати, визначеної п. 4.1 на офіційний індекс інфляції за попередній місяць. При цьому скоригована сума орендної плати не може бути нижчою за встановлену договором.

Пунктом 4.2 даного Договору сторони погодили, що орендна плата сплачується щомісячно на поточний рахунок Орендодавця, не пізніше 15-го числа поточного місяця (розрахунковий місяць).

01.02.2016, 01.02.2017, 22.11.2017, 31.12.2018 між сторонами укладено додаткові угоди щодо зміни розміру орендної плати за торговельне місце.

Також, 31.12.2019 між сторонами договору була укладена Додаткова угода №5 до договору оренди № 1551/897/15 торговельного місця.

Згідно п.1 Додаткової угоди, перший та другий абзац пункту 4.1 Договору викладений в наступній редакції: Розмір орендної плати за торговельне місце з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року складає 1567,50 грн. на місяць в т.ч. ПДВ.

Договір оренди та додаткові угоди підписані сторонами без зауважень.

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв в оренду торговельне місце №897 загальною площею 12,54 кв.м., що розташоване на Завокзальному ринку за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачка умови договору в частині сплати орендної плати за період з серпня 2020р. по жовтень 2020р. не виконала.

17.11.2020 Волинська облспоживспілка надіслала на адресу відповідачки рекомендований лист (вих.№436) з повідомленням про вручення та описом вкладення, в якому повідомила орендаря - ОСОБА_2 про відмову від договору оренди № 1551/897/15 торговельного місця в порядку ст.782 ЦК України, з причин несплати відповідачкою орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Зазначений лист відповідачка отримала 18.11.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, проте заборгованість з орендної плати не сплатила та не звільнила торговельне місце.

Зазначені обставини були встановлені рішенням Господарського суду Волинської області від 15.11.2021 у справі №903/743/21.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 15.11.2021 у справі №903/743/21, яке набрало законної сили 09.12.2021, за позовом Волинської обласної спілки споживчих товариств до фізичної особи ОСОБА_1 ухвалено стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 на користь Волинської обласної спілки споживчих товариств 28842грн. неустойки за період з 28.11.2020 по 03.09.2021, а також 4540грн. витрат по сплаті судового збору; усунути перешкоди в користуванні Волинською обласною спілкою споживчих товариств торговельним місцем №897 на ринку "Завокзальний" за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом виселення фізичної особи ОСОБА_1 (демонтажу малої архітектурної форми) із торгівельного місця №897, загальною площею 12,54 кв.м., що знаходиться на території Завокзального ринку, за адресою: АДРЕСА_3 .

Даним рішенням також було встановлено, що договір оренди №1551/1897/15 торговельного місця від 01.02.2015 припинений та відповідачка втратила статус орендаря.

Також встановлено, що згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 23.02.2018 ОСОБА_2 змінила ім`я на ОСОБА_1 .

У відповідності до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановлений судом факт припинення договору оренди №1551/897/15 торговельного місця від 01.02.2015 має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України.

У зв`язку із неповерненням торговельного місця позивач нарахував відповідачу за період з 04.09.2021 по 31.03.2024 неустойку на суму 96871,50грн у розмірі подвійної плати за час користування річчю та звернувся з позовом до суду.

Згідно ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У відповідності до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України).

Принцип тлумачення правочинів contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem) означає, що слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст.762 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 7 ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Передбачені статтею 785 Цивільного кодексу України наслідки пов`язані з моментом припинення договору оренди (найму).

Відповідно до ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Водночас суд звертає увагу на те, що згідно пункту 3.2 договору оренди №1551/897/15 торговельного місця від 01.02.2015 сторони визначили, зокрема, що у випадку не звільнення торговельного місця від об`єкту торгівлі протягом 4 місяців з моменту припинення дії договору право власності на об`єкт торгівлі переходить від орендаря до орендодавця. Орендодавець набуває право власності на об`єкт торгівлі за ціною, що дорівнює сумі заборгованості і штрафних санкцій за невиконання орендарем обов`язку щодо повернення торговельного місця за 4 місяці з моменту припинення дії договору, а орендар звільняється від сплати заборгованості і санкцій.

Судом встановлено, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення об`єкта оренди торгівельного місця перевищує 4 місяці; крім цього рішенням суду від 15.11.2021 у справі №903/743/21 постановлено усунути перешкоди в користуванні Волинською обласною спілкою споживчих товариств торговельним місцем №897 на ринку "Завокзальний" за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом виселення фізичної особи ОСОБА_1 (демонтажу малої архітектурної форми) із торгівельного місця.

Пунктом 3.2 договору оренди сторонами самостійно, на власний розсуд визначено міру відповідальності орендаря за невиконання умов договору у вигляді переходу права власності на об`єкт оренди від орендаря до орендодавця за незвільнення торговельного місця від об`єкту оренди протягом 4 місяців з моменту припинення дії договору.

Об`єкт торгівлі є малою архітектурною формою, не потребує особливих умов щодо його передачі іншій особі.

Визначаючи умови та правила у договорі оренди, сторони реалізували право на саморегулювання правовідносин між ними.

У постанові від 14 листопада 2018 року у справі N 2-383/2010 (провадження N 14-308цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок: "Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, допоки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню".

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Крім цього суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів того, що, станом на день звернення позивача з даним позовом до суду, торгівельне місце АДРЕСА_2 , відповідачкою не звільнено.

Також позивачем не надано суду доказів звернення позивача до виконавчої служби з метою примусового виконання рішення Господарського суду Волинської області від 15.11.2021 у справі №903/743/21 щодо усунення перешкод у користуванні Волинською обласною спілкою споживчих товариств торговельним місцем №897 на ринку "Завокзальний" за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом виселення фізичної особи ОСОБА_1 (демонтажу малої архітектурної форми) із торгівельного місця №897, загальною площею 12,54 кв.м., що знаходиться на території Завокзального ринку, за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно із ч.ч. 2-4 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, з урахуванням обставин справи, умов укладеного між сторонами договору та рішення Господарського суду Волинської області від 15.11.2021 у справі №903/743/21, а також відсутності доказів щодо незвільнення відповідачкою орендованого торговельного місця, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та відмову у позові.

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

У позові відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено та підписано 17.06.2024.

Суддя О. Г. Слободян