ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"05" червня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/1616/23
Господарський суд Житомирської області у складі:
судді Сікорської Н.А.,
секретар судового засідання: Добровінська В.Ю.,
за участю представника позивача: Зогаль О.М. - адвокат, діє на підставі ордеру серія ВІ №1007338 від 06.12.2023 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі заяву Приватного підприємства "Легка хода" про розподіл судових витрат у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Текс-Трейдінг"
до Приватного підприємства "Легка хода"
про стягнення 1615689,40 грн.
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Текс-Трейдінг" звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Легка хода" 1615689,40 грн. заборгованості.
Ухвалою від 29.05.2024 суд призначив судове засідання для вирішення питання про судові витрати відповідача в частині витрат на правничу допомогу на 05.06.2024.
Розглянувши клопотання відповідача про стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд враховує наступне.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України визначено, що витрати на професійну правничу допомогу є витратами пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною дев`ятою статті 129 ГПК України, що фактично виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом, обумовлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Зміст вказаної норми свідчить про те, що нею встановлено дискреційне повноваження суду, тобто його право, а не обов`язок, здійснити розподіл судових витрат у вищезазначений спосіб.
Процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони. При цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим.
У розгляді даної справи суд виходить із того, що до загальних засад цивільного законодавства належить справедливість, добросовісність та розумність, які і встановлюють певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів і регулюють конкретні ситуації таким чином, що кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки - захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Отже, зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання з урахуванням інтересів другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Суд звернув увагу, що відповідач демонстрував суперечливу поведінку, яка полягала у включенні спірних сум до податкової звітності, а після відкриття провадження у даній справі ним було подано уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з ПДВ, якими зменшено суми зобов`язань, з метою виключення їх з податкового кредиту.
Тож, з огляду на неправильні та суперечливі дії відповідача, які призвели до звернення позивача до суду, є справедливим, і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, застосування частини дев`ятої статті 129 ГПК України та покладення на нього судових витрат на професійну правничу допомогу.
Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати, що заперечення відповідача проти позовних вимог будувались на доводах про неотримання товару за спірними видатковими накладними.
Натомість суд, за результатами вирішення спору дійшов протилежного висновку та частково відмовив в задоволенні позовних вимог внаслідок неповідомлення відповідача про нову ціну товару, внаслідок збільшення курсу долара та невірного застосування позивачем норм матеріального права при нарахуванні сум пені та допущену арифметичну помилку при обрахунку інфляційних втрат.
Тобто, часткова відмова в позові з інших підстав, ніж наводив відповідач, а тому покладення на позивача судових витрат відповідача, який діяв недобросовісно, суперечитиме принципу справедливості.
З огляду на вищевикладене, заява Приватного підприємства "Легка хода" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволеню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 244 ГПК України, господарський суд,-
В задоволенні заяви Приватного підприємства "Легка хода" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного додаткового рішення.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне додаткове рішення складено: 12.06.24
Суддя Сікорська Н.А.
1 - до справи