ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" травня 2024 р. Справа № 911/327/24

За позовом Фізичної особи підприємця Піддубного Володимира Володимировича, АДРЕСА_1

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України", 09128, Київська область, Білоцерківський район, село Озерна, вулиця Липки, будинок 6

про стягнення 10 412 642, 40 грн за договором № 1-01/04 оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем від 01.04.2021

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання М.Г. Байдрелова

за участю представників сторін згідно протоколу

суть спору:

Фізична особа підприємець Піддубний Володимир Володимирович звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" про стягнення заборгованості за договором оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем № 1-01/04 від 01.04.2021 у розмірі 10 412 642, 40 грн, з яких 4 435 375, 00 грн основного боргу, 318 042, 52 грн 3 % річних, 1 672 856, 00 грн інфляційних та 3 986 368, 87 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором оренди, оплату за користування сільськогосподарською технікою в повному обсязі та у встановлений договором строк не здійснив.

Державне підприємство "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" заперечило щодо задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що договір оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем № 1-01/04 від 01.04.2021 є неукладеним, оскільки сторони не досягли домовленостей щодо всіх суттєвих умов договору (ціни оренди, строку дії договору), тому, на переконання відповідача, відсутні підстави для стягнення оплати згідно з умовами такого договору, а також штрафних санкцій, відсотків річних та інфляційних втрат. Також відповідач зауважив, що умови договору є несправедливими / неправомірними в частині санкцій, оскільки договором передбачено покладання на відповідача відповідальності у вигляді пені, яка обраховується від суми простроченого зобов`язання, тоді як відповідальність позивача у вигляді пені обраховується від ціни договору, яка не визначена умовами договору. Окрім того, відповідач зазначив, що пеня нарахована в розмірі, що перевищує встановлений законодавством максимальний строк нарахування, що суперечить положенням частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Водночас відповідач просить суд застосувати частину першу статті 233 Господарського кодексу України та частину третю статті 551 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення пені, шляхом зменшення сукупного її розміру в цій справі до розміру 100 000, 00 грн у випадку задоволення позову, а також зменшити суму витрат на правничу допомогу, заявлену позивачем, до 5000,00 грн.

Провадження у справі № 911/327/24 відкрито за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання (ухвала суду від 19.02.2024).

Процедурні питання, визначені частиною другою статті 182 Господарського процесуального кодексу України, вирішувалися судом у підготовчих засіданнях, шляхом постановлення відповідних ухвал.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

установив:

01 квітня 2021 року між Фізичною особою підприємцем Піддубним Володимиром Володимировичем, як орендодавцем, та Державним підприємством "Дослідне господарство "Озерна" ІБКІЦБ НААН", як орендарем, укладено договір № 1-01/04 оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем (далі Договір), відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець зобов`язався передати за оплату орендареві у строкове користування, а орендар зобов`язався прийняти у строкове користування сільськогосподарську техніку, що визначена у цьому договорі (далі об`єкт оренди) та зобов`язався сплачувати орендодавцеві орендну плату відповідно до умов цього договору.

Відомості про об`єкт оренди наведено у Додатку № 1 до цього договору, який є невід`ємною частиною (пункт 1.2 Договору).

Згідно із пунктами 3.1, 3.2, 3.4 Договору об`єкт оренди передається орендареві відповідно до строків оренди, вказаних у Додатку № 1. Орендар здійснює доставку техніки в господарство за свій рахунок та після закінчення строку оренди повертає техніку за свій рахунок за адресою: м. Узин, вул. Лейтенанта Правіка, 9. Акт прийому-передачі об`єкта в оренду повинен бути підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками сторін.

Строки користування об`єктом оренди вказуються у Додатку № 1 до цього договору, який є невід`ємною частиною. Строк користування об`єктом оренди може бути змінений за згодою сторін (пункт 4.1 Договору).

Відповідно до пунктів 5.1 та 5.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 02.09.2021 до Договору розмір орендної плати за орендне користування об`єктом оренди вказується у Додатку № 1 до цього договору та актах надання послуг та залежить від відпрацьованих гектар за допомогою об`єкта оренди.

Орендна плата сплачується орендарем протягом 30 календарних днів з дати підписання актів надання послуг в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця, на підставі підписаних сторонами актів надання послуг та / або рахунків, які надаються орендодавцем.

Додатковою угодою № 1 від 02.09.2021 до Договору також було доповнено пункт 5.2 підпунктом за змістом якого визначено, що строк оплати актів надання послуг підписаних до 02.09.2021 складає 10 календарних днів від дати підписання Додаткової угоди № 1 від 02.09.2021.

Відповідно до підпункту 7.1.2 Договору орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату та без затримок підписувати необхідну документацію (акти прийому-передачі наданих послуг та ін.) щодо виконання цього договору.

Згідно з умовами підпункту 9.2.1 Договору у випадку прострочення у сплаті орендних платежів орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення за весь період прострочення.

Відповідно до пункту 10.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1, цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, але не пізніше 31.12.2022.

У Додатку № 1 до Договору сторони погодили перелік техніки, що передається в оренду з екіпажем: ескаватор-навантажувач JCB 4 CX SITEMASTER, трактор CASE IN 310, борона дискова, культиватор, сівалка та оприскувач.

Відповідно до акта № 1 прийому-передачі об`єкта оренди до Договору № 1-01/04, складеного сторонами 01.04.2021, орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду (строкове платне користування) обумовлену Додатком № 1 техніку.

Згідно з актом № 2 прийому-передачі до Договору № 1-01/04 орендар передав, а орендодавець прийняв із оренди техніку 30.09.2021.

У Додатку № 2 до Договору сторони погодили перелік техніки, що передається в оренду з екіпажем: трактор CASE IN magnum MX 310, трактор CASE IN magnum 310, сівалка Jon Deere та сівалка Kinze.

Згідно із підписаним 01.05.2021 між сторонами актом № 1 прийому-передачі до Договору № 1-01/04, орендодавець передав, а орендар прийняв, обумовлену Додатком № 2 техніку та повернув її згідно із підписаним між сторонами актом № 2 прийому-передачі від 31.05.2021.

У Додатку № 3 до Договору сторони погодили перелік техніки, що передається в оренду з екіпажем: трактор CASE IN magnum MX 310, трактор CASE IN magnum 310, сівалка Jon Deere, сівалка Kinze, борона та культиватор.

Відповідно до акта № 1 прийому-передачі об`єкта оренди до Договору № 1-01/04, складеного сторонами 01.06.2021, орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду, обумовлену Додатком № 3 техніку та повернув її згідно із актом № 2 прийому-передачі, підписаним 10.06.2021.

У Додатку № 4 до Договору сторони погодили перелік техніки, що передається в оренду з екіпажем: трактор CASE IN 7220 та трактор CASE 600.

Згідно із підписаним 01.08.2021 між сторонами актом приймання-передачі до Договору № 1-01/04, орендодавець передав, а орендар прийняв, обумовлену Додатком № 4 техніку та повернув її згідно із підписаним 31.08.2021 між сторонами актом приймання-передачі (повернення) оренди самохідних машин чи механізмів з екіпажем.

Згідно із підписаним 01.09.2021 між сторонами актом приймання-передачі до Договору № 1-01/04, орендодавець передав, а орендар прийняв, обумовлену Додатком № 4 техніку, а саме трактор CASE IN 7220 та повернув її згідно із підписаним 03.09.2021 між сторонами актом приймання-передачі (повернення) оренди самохідних машин чи механізмів з екіпажем.

Позивач вказує, що зобов`язання за Договором ним виконано в повному обсязі, підтвердженням чого є підписані між сторонами акти надання послуг на загальну суму 5 204 985, 00 грн:

№ 1 від 30.04.2021 на суму 1 392 865, 00 грн;

№ 2 від 31.05.2021 на суму 1 591 800, 00 грн;

№ 3 від 10.06.2021 на суму 769 610, 00 грн;

№ 2-1 від 31.08.2021 на суму 1 342 460, 00 грн;

№ 3-1 від 03.09.2021 на суму 108 250, 00 грн.

Також позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату: № 1 від 30.04.2021, № 2 від 31.05.2021, № 3 від 10.06.2021, № 2-1 від 31.08.2021 та № 3-1 від 03.09.2021.

Згідно виписки з рахунку позивача за період з 01.01.2021 по 03.09.2021, відповідачем сплачено 02.09.2021 769 610, 00 грн з посиланням у графі "призначення платежу" "оплата оренди с/г техніки згідно рах. № 3 від 10.06.2021 згідно договору № 1-01/04 від 01.04.2021".

Відповідно до акта звірки взаємних розрахунків за період січень 2021 рік листопад 2023 рік за відповідним договором, який підписано сторонами, борг відповідача складає 4 435 375, 00 грн.

Позивач звертався до відповідача із досудовою вимогою (претензією) від 18.01.2024, в якій просив протягом семи днів погасити, зокрема суму основної заборгованості. Претензія відповідачем отримана 22.01.2024, що підтверджується відповідною відміткою на самій вимозі. Однак відповідач вимоги не виконав, заборгованість не погасив.

Враховуючи неналежне виконання зобов`язання щодо оплати наданих за договором послуг у повному обсязі, позивач звернувся до суду з означеним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Права та обов`язки між позивачем та відповідачем у даній справі виникли на підставі Договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем № 1-01/04 від 01.04.2021, який за правовою природою є договором найму (оренди) транспортного засобу.

Предметом розгляду у цій справі є вимоги про стягнення заборгованості за вказаним договором, а також застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань.

Статтею 283 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі статтею 759 Цивільного кодексу України, встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із положеннями статті 798 Цивільного кодексу України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує.

Договір найму транспортного засобу, як визначено частиною першою статті 799 Цивільного кодексу України, укладається у письмовій формі.

Згідно із частиною першою статті 805 Цивільного кодексу України управління та технічна експлуатація транспортного засобу, переданого у найм з екіпажем, провадяться його екіпажем. Екіпаж не припиняє трудових відносин з наймодавцем. Витрати на утримання екіпажу несе наймодавець.

Договір найму транспортного засобу є одним із різновидів договору найму, на який розповсюджуються загальні норми, які регулюють відносини найму, зокрема, частини першої статті 762 Цивільного кодексу України, яка передбачає справляння з наймача плати у розмірі, встановленому договором найму, за найм (оренду) майна.

Частинами першою, четвертою статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначив, що договір № 1-01/04 від 01.04.2021 не містить домовленості сторін про ціну оренди та строк його дії, а отже, сторони не досягли згоди по всім суттєвим умовам і договір не є укладеним.

Натомість суд критично оцінює такі твердження відповідача, оскільки згідно пункту 5.1 Договору сторонами погоджено, що розмір орендної плати вказується у Додатку № 1 до цього договору, який у свою чергу визначає її розмір згідно акта, а підписані у двосторонньому порядку, без будь-яких зауважень, акти приймання-передачі виконаних робіт №№ 1, 2, 3, 2-1, 3-1, у яких сторони за взаємною домовленістю визначили обсяг використання техніки та загальну суму (вартість) відповідних послуг свідчать про узгодження сторонами такої істотної умови договору, як його ціна.

Разом з тим, у пункті 10.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 до Договору сторони погодили строк його дії.

Зокрема, суд звертає увагу, що підписуючи цей Договір, представники сторін, пунктом 11.3 підтвердили, що Договір складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пункту 5.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 02.09.2021, яка за твердженнями відповідача є підробленою та не підписувалася особисто ОСОБА_1 (керівником) передбачено, що орендна плата сплачується орендарем протягом 30 календарних днів з дати підписання актів надання послуг, а строк оплати актів надання послуг підписаних до 02.09.2021 складає 10 календарних днів від дати підписання цієї додаткової угоди.

Судом не приймаються до уваги твердженнями відповідача, що Додаткова угода № 1 від 02.09.2021 є підробленою та не підписувалася особисто ОСОБА_1 (керівником), оскільки зважаючи на існування відтиску печатки зі сторони орендаря ДП "ДГ "Озерна" ІБКІЦБ НААН" (наявність і справність котрого відповідач не спростував), суд констатує, що відповідно до вимог діючого законодавства відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законність користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об`єднань, суб`єктів господарської діяльності. Тобто, зазначене обумовлює презумпцію, в силу якої печатка на будь-якому документі вважається проставленою з відома керівника відповідної юридичної особи. Окрім того в матеріалах справи відсутні будь-які докази, а відповідачем в свою чергу не зазначено будь-яких доводів, котрі б вказували, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

Як встановлено під час розгляду справи судом, відповідач не надав доказів оплати орендної плати (послуг) за договором у загальному розмірі 4 435 375, 00 грн, отже, не спростував тверджень позивача про наявність боргу за договором. Між тим, строк виконання зобов`язання з оплати, визначений сторонами у пункті 5.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 02.09.2021 є таким, що закінчився.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 Цивільного кодексу України).

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 4 435 375, 00 грн є обґрунтованою, відповідачем не спростованою, а отже підлягає задоволенню повністю.

У зв`язку із порушенням відповідачем строку виконання грошового зобов`язання, позивач також заявив до стягнення з відповідача 1 672 856, 00 грн інфляційних втрат та 318 042, 52 грн 3 % річних, нарахованих за загальний період з 13.09.2021 по 02.02.2024.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Нормами статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо здійснення своєчасної виплати орендної плати за користування технікою підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Перевіряючи розрахунок відповідних вимог позивача, суд встановив, що позивач помилково вважає простроченим зобов`язання з оплати вартості оренди техніки за актами № 1 від 30.04.2021 (на суму 1392865, 00 грн), № 2 від 31.05.2021 (на суму 1591800,00 грн) та № 2-1 від 31.08.2021 (на суму 1342460,00 грн) з 13.09.2021, а за актом № 3-1 від 03.09.2021 (на суму 108 250, 00 грн) з 03.10.2021, оскільки не врахував положення частини п`ятої статті 254 Цивільного кодексу України. Зважаючи на встановлений Додатковою угодою № 1 від 02.09.2021 строк виконання зобов`язання за актами наданих послуг підписаних до дати укладення Додаткової угоди 10 календарних днів від дати підписання Додаткової угоди (02.09.2021) та 30 календарних днів з дати підписання актів, останній день строку виконання відповідного зобов`язання припадає на вихідний день (12.09.2021 та 03.10.2021 неділя), відповідно днем закінчення строку є перший за ним робочий день 13.09.2021 та 04.10.2021, а прострочення можна вважати лише починаючи з 14.09.2021 та з 05.10.2021.

Отже судом здійснено перерахунок трьох відсотків річних та встановлено, що стягненню підлягає сума у розмірі 317 597, 42 грн.

При цьому на розрахунок інфляційних втрат, встановлені судом обставини невірно визначеного позивачем початку прострочення зобов`язання ( на 1 день) не впливають, оскільки інфляційні втрати розраховуються в середньому за місяць. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, господарський суд дійшов висновку, що їх розмір є вірним та обґрунтованим, а тому вказані позовні вимоги підлягає задоволенню повністю.

Крім того позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача 3 986 368, 87 грн пені, нарахованої за періоди: з 13.09.2021 по 02.02.2024 та з 03.10.2021 по 02.02.2021

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до підпункту 9.2.1 Договору передбачено, що у випадку прострочення у сплаті орендних платежів орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення за весь період прострочення.

Згідно статей 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін, але він не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, водночас, сторонами у договорі може бути передбачено більшу тривалість періоду часу, за який нараховується пеня, ніж визначено частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Як вбачається із підпункту 9.2.1 Договору сторони погодили, що пеня нараховується за весь період прострочення.

Таким чином, доводи відповідача про безпідставне нарахування позивачем пені за період понад шість місяців є необгрунтованими.

Водночас, при обрахунку пені позивачем збільшено період таких нарахувань на 1 день, оскільки як встановлено судом, прострочення за означеними актами виникло із 14.09.2021 та 05.10.2021.

Здійснивши перерахунок пені за періоди з 14.09.2021 по 02.02.2024 та з 05.10.2021 по 02.02.2021, суд встановив, що пеня від простроченої заборгованості за актами складає загалом 3 984 252, 66 грн, у зв`язку з чим відповідна позовна вимога є частково обґрунтованою.

Разом з тим, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) до 100 000, 00 грн.

Так, статтею 233 Господарського кодексу України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення для справи.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Вказані правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто, цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Аналогічна правова позиція щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі № 916/2268/18, від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 18.02.2020 у справі № 920/694/19, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, зменшення розміру пені на 99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Враховуючи часткову оплату відповідачем боргу до звернення позивача з позовом, відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме внаслідок порушення відповідачем строків виконання зобов`язання за договором, беручи до уваги те, що стягнення пені не є основним доходом позивача і не може впливати на його господарську діяльність, а також те, що неустойка є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість клопотання відповідача.

Вирішуючи питання про можливість зменшення належної до стягнення з відповідача пені, яка складає у сумі 3 984 252, 66 грн та становить майже 90 % від суми основної заборгованості, суд керуючись загальними засадами, встановленими статтею 3 Цивільного кодексу України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, вважає доцільним зменшити розмір пені на 70 % (3 984 252, 66 грн х 70% = 1 195 275, 80 грн).

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі щодо суми основного боргу за договором оренди, суд вважає що стягнення 30 % заявленої суми пені буде дієвим засобом стимулювання відповідача до належного і своєчасного виконання умов договору, натомість об`єктивних підстав для зменшення розміру пені до суми 100 000, 00 грн, як просить відповідач, суд не знайшов, а тому доводи відповідача в цій частині є безпідставними і необґрунтованими.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини другої статті 86 Господарського процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково та з ДП "ДГ "Озерна" ІБКІЦБ НААН" на користь ФОП Піддубного В.В. належить до стягнення 4 435 375, 00 грн основного боргу, 1 672 856, 00 грн інфляційних втрат, 317 597, 42 грн 3% річних та 1 195 275, 80 грн пені. Решта позовних вимог задоволенню не підлягають.

Під час вирішення питання розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд керується пунктом 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас суд враховує те, що у випадку зменшення судом розміру неустойки (пені) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, тобто виходячи із суми 10 410 081, 08 грн (4 435 375, 00 грн + 1 672 856, 00 грн + 317 597,42 грн + 3 984 252, 66 грн). Отже на відповідача покладається судовий збір у розмірі 156 151, 22 грн.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 126, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Задовольнити частково позовні вимоги.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" (09128, Київська область, Білоцерківський район, село Озерна, вулиця Липки, будинок 6; ) на користь Фізичної особи підприємця Піддубного Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 7 621 104 (сім мільйонів шістсот двадцять одна тисячі сто чотири) грн 22 коп. заборгованості (з яких: 4 435 375, 00 грн основний борг, 1 672 856, 00 грн інфляційні, 317 597, 42 грн 3% річних, 1 195 275, 80 грн пеня), а також 156 151 (сто п`ятдесят шість тисяч сто п`ятдесят одна) грн 22 коп. судового збору

3. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог .

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України

Суддя Н.Г. Шевчук

Дата складання повного судового рішення: 10.06.2024