УХВАЛА

м. Київ

12.06.2024Справа № 910/10934/23

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Осьмаку Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви представника ІНФОРМАЦІЯ_2 про відстрочення виконання судового рішення у справі №910/10934/23 у справі

За позовом ІНФОРМАЦІЯ_1

АДРЕСА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_2

АДРЕСА_2

про стягнення 240 565 000,00 грн.

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі-відповідач) стягнення 240 565 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 26.07.2023.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 провадження у справі №910/10934/23 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення 240 565 000,00 грн. - закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення основної заборгованості у 197 500 000,00 грн.; позовні вимоги задоволено частково; стягнутго з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 35 645 940,00 грн. пені, 17 325 000,00 грн. штрафу та 794 564,10 грн. судового збору.

Постановою Північного апеляційного Господарського суду від 25.03.2024 Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 у справі № 910/10934/23 задоволено частково; пункт 3 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 у справі №910/10934/23 змінено, викладено його в наступній редакції: "Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_2) 17 822 970, 00 грн. пені, 8 622 500, 00 грн. штрафу та 794 564,10 грн. судового збору."; в решті рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 у справі №910/10934/23 залишено без змін.

08.05.2024 Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.05.2024 касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено без задоволення; постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 у справі №910/10934/23 залишено без змін; поновлено дію та виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 у справі № 910/10934/23.

22.05.2024 та 24.05.2024 до Господарського суду міста Києва від представника ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшла заява про відстрочку виконання рішення суду у господарській справі №910/10934/23, в якій заявник просить суд відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2023, зміненого постановою Північного апеляційного Господарського суду від 25.03.2024 у справі №910/10934/23 строком на 12 місяців до 25.03.2025 року.

30.05.2024 матеріали справи №910/10934/23 повернулись до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколів передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.05.2024 та 24.05.2024 вказану заяву передано для розгляду судді Лиськову М.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2024 вказану заяву призначено до розгляду у судовому засіданні.

Представник стягувача в судове засідання не з`явився, причин неявки суд не повідомив.

Представник заявника в судовому засіданні доводи та аргументи заяви підтримав, просив суд її задовольнити.

Розглянувши матеріали заяви ІНФОРМАЦІЯ_2 про відстрочення виконання рішення у справі суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обґрунтовуючи необхідність відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києві від 11.10.2023 зміненого Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 у справі № 910/10934/23 строком на 12 місяців до 25.03.2025 року, Заявник вказує, що Товариству потрібен додатковий час для можливості акумулювання грошових коштів від здійснення господарської діяльності, отримання прибутку, що надасть можливості виконати рішення суду у повному обсязі.

В свою чергу, на перконання Заявника, у разі вчинення виконавчих дій щодо стягнення з Товариства 27 240 034, 10 грн, з яких 17 822 970 грн. пені, 8 622 500, 00 грн. штрафу та 794 564,10 грн. судового збору, за Рішенням Господарського суду міста Києві від 23.11.2023 зміненим Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03. 2024 у справі № 910/10934/23, Відповідач фактично буде позбавлений засобів для існування та можливості виконання поточних господарських зобов`язань, здійснювати оплату праці працівників та внесення до бюджету загальнообов`язкових платежів, а наша держава втратить національного виробника товарів військового призначення та подвійного використання, виробника якісних комплектувальних виробів, готового здійснювати безвідмовний позагарантійний ремонт продукції за власні кошти та безоплатно та приймати участь у технічних розробках і випробуваннях нового військового обладнання з використанням власної продукції. Елементарний брак у Відповідача коштів на закупівлі комплектувальних частин та оплату праці його працівників для виконання контракту перед Позивачем та іншими замовниками за державними оборонними замовленнями, в подальшому призведе до неможливості виконання Відповідачем державних оборонних замовлень в умовах повномасштабної військової агресії російської федерації проти України та, зокрема, до нових позовів в тому числі з боку Позивача вже за контрактами 2023-2024 року, що виконуються у 2024 році, що може призвести зокрема і до зриву виконання Державного контракту № 220/11/1/23/215 від 27.12.2023, в умовах повномасштабної війни російської федерації проти України.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За приписами ч.1 ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначає, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, який в рішенні "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий розгляд.

Окрім того, вирішуючи справу "Шмалько проти України" Європейський суд з прав людини в п. 43 дійшов наступного висновку: "Суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, як би стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України судове рішення по справі № 910/10934/23, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч.4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, за змістом наведеної норми, розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

У пункті 7.1.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Відповідно до п.7.2. вказаної Постанови, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено судом з матеріалів заяви, відповідачем не подано жодних належних доказів на підтвердження обставин скрутного фінансового становища чи ризику припинення господарської діяльності у зв`язку з одномоментним стягненням суми боргу у примусовому порядку. Розглядувана заява місить лише доводи та припущення заявника, які жодним доказом не підтверджуються.

Посилання заявника на відсутність коштів у підприємства, скрутне фінансове становище, складні фінансові взаємовідносини з контрагентами та ситуацію в країні не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилось неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києві від 11.10.2023 зміненого Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 у справі №910/10934/23 встановлено факт порушення Боржником умов Контракту на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_3 та прострочення виконання договірних зобов`язань, а відтак, доведено наявність вини Боржника як складової частини господарського правопорушення, в зв`язку із чим позов ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво (далі ГК України) - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною 1 ст. 55 ГК України визначено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Такі обставини як наявність або відсутність економічного ефекту від укладених в ході підприємницької діяльності договорів та зростання договірних зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності є комерційним ризиком і суб`єкт підприємницької діяльності повинен самостійно нести відповідальність за власні комерційні ризики (постанова Вищого господарського суду України від 16.11.2011р. справа № 5023/2327/11).

Отже, вищевказані правові норми зазначають, що підприємство організовує свою господарську діяльність на власний ризик, що як наслідок, покладає на останнє нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності. Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно неприбутковість Відповідача стосується виключно діяльності самого Відповідача, в зв`язку з чим, наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Одночасно судом ураховані посилання відповідача на те, що внаслідок введення воєнного стану з 24.02.2022 погіршився загальний економічний стан країни та фінансовий стан відповідача, що підтверджується звітом про фінансовий стан за 2022 та 2023 рік, банківськими довідками про стан рахунків станом на 26.03.2024. Суд зауважує, що надання заявником фінансової звітності підприємства за 2022 та 2023 роки та банківських довідок про стан рахунків станом на 26.03.2024 не є належним доказом на підтвердження наявного скрутного фінансового стану підприємства та неможливості виконання рішення суду в майбутньому.

Суд відзначає, що між позивачем та відповідачем виникли господарські відносини, а приписи Господарського кодексу України не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання у питаннях відповідальності за порушення господарських зобов`язань.

Окрім того, статтею 1 Цивільного кодексу України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, у тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з державного або місцевого бюджету та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують відповідача як покупця за договором та не заперечують обов`язку такого підприємства, який виступає стороною зобов`язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України" зазначив, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підгрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній статті 1 Першого протоколу.

Таким чином, постановлення на користь позивача в даній справі судового рішення про стягнення з відповідача грошових коштів у незалежності від правової природи цих коштів, становить "майно" позивача, на отримання якого позивач має легітимні сподівання.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки/розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

Суд зазначає, що в ході розгляду заяви відповідачем не доведено належними та допустимими доказами існування обставин, які в розумінні ст.331 Господарського процесуального кодексу України можуть бути підставами для відстрочення виконання рішення суду у даній справі.

З огляду на викладені обставини, зокрема на недоведеність та необґрунтованість викладених в заяві обставин, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ч.7 ст.331 Господарського процесуального кодексу України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Керуючись ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

У Х В А Л И В:

1. В задоволенні заяви ІНФОРМАЦІЯ_2 про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києві від 11.10.2023 зміненого Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 у справі № 910/10934/23 відмовити.

2. Згідно ч. 1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею та може бути оскаржена в порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту ухвали: 17.06.2024

Суддя М.О. Лиськов