ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" червня 2024 р. Справа № 911/4/24

За позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", 08300, Київська область, Бориспільський район, село Гора, вулиця Бориспіль-7

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг", 08301, Київська область, Бориспільський район, Бориспіль-7, "Бориспіль" Міжнародний державний аеропорт

про стягнення 126 167, 58 грн за договором № 02.5-14/2-9 про надання телекомунікаційних послуг від 08.05.2015

суддя Н.Г. Шевчук

без виклику сторін

суть спору:

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" про стягнення заборгованості за договором № 02.5-14/2-9 про надання телекомунікаційних послуг від 08.05.2015 у розмірі 126 167, 58 грн, з яких: 67 573, 15 грн сума основного боргу, 43 587, 28 грн пеня, 3 074, 90 грн 3 % річних та 11 932, 25 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором, в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Господарський суд Київської області ухвалою від 08.01.2024 відкрив провадження у справі № 911/4/24; розгляд справи вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; сторонам встановив строки для вчинення процесуальних дій у справі.

До суду від відповідача через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшов відзив б/н від 25.01.2024, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог.

До суду від позивача через підсистему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив б/н від 30.01.2024.

До суду від відповідача через підсистему "Електронний суд" надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 06.02.2023.

Відповідно до частини восьмої статті 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно із частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов та заперечення на позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

установив:

08 травня 2015 року між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (надалі Аеропорт, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" (надалі Абонент, Відповідач) укладено договір № 02.5-14/2-9 про надання телекомунікаційних послуг (надалі Договір), пунктом 1.1 якого встановлено, що Аеропорт надає, а Абонент отримує та оплачує телекомунікаційні послуги, перелічені в п. 4.1 Договору.

Пунктами 4.1, 4.3, 4.4, 4.5, 4.6 Договору передбачено, що сплата за Договором здійснюється згідно з граничними тарифами на загальнодоступні телекомунікаційні послуги, затвердженими Рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, тарифами на телекомунікаційні послуги, розробленими та затвердженими Аеропортом, розмір яких приведений у Додатку № 1 до Договору.

Нарахування ПДВ здійснюється у порядку, визначеному Законодавством.

Абонент починає сплачувати абонентну плату з дати підписання Договору, крім випадків, окремо зазначених в Додатку № 1. В таких випадках абонент починає сплачувати абонентну плату з дати виконання робіт по підключенню послуг, що вказується в Акті виконаних робіт. Оплата за підключення послуг здійснюється Абонентом протягом 3-х банківських днів на підставі виставленого Аеропортом рахунку та після підписання сторонами Договору. Роботи з підключення послуг виконуються протягом 10 робочих днів після надходження коштів на банківський рахунок Аеропорту.

Аеропорт щомісячно виставляє Абоненту рахунок-фактури за надані послуги за розрахунковий період (надалі рахунок) та складає Акт приймання-здачі виконаних послуг (надалі Акт). Розрахунковий період період надання послуг, що дорівнює одному календарному місяцю. Розрахунковий період починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем того ж місяця. Якщо перший / останній розрахунковий період надання послуг не збігається з повним календарним місяцем, або за заявою Абонента були відключені деякі послуги (що фіксується в Акті виконаних робіт), то в такому випадку оплата нараховується пропорційно кількості днів користування послугами.

Абонент з 10-го числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержує в бухгалтерії Аеропорту рахунок-фактури та Акт. Сплата рахунку-фактури проводиться Абонентом до 20 числа того ж місяця. Акт Абонент зобов`язаний підписати та повернути в бухгалтерію Аеропорту протягом 5-ти календарних днів з дати його отримання або надати в цей строк повернутий Аеропорту та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами. Акт підписання керівниками сторін або призначеними ними уповноваженими особами за умовами надання іншій стороні копії документу про надання таких повноважень.

Відповідно до пункту 3.1.11 Договору Аеропорт має право на своєчасне та в повному обсязі отримання плати за надані послуги.

Згідно із пунктами 3.2.1, 3.2.15 Договору Аеропорт зобов`язаний надавати замовлені абонентом послуги цілодобового відповідно до Цивільного кодексу України, законодавства України "Про телекомунікацію", правил та інших нормативно-правових актів і нормативних документів у сфері телекомунікацій України; стягувати плату за фактичний час отриманих Абонентом послуг.

Абонент має право на своєчасне отримання замовлених послуг встановленої якості (пункт 3.3.4 Договору).

Абонент зобов`язаний виконувати умови договору, своєчасно оплачувати отримані послуги в розмірах і строки, встановлені договором (пункт 3.4.2 Договору).

Відповідно до умов пункту 7.1 Договору він є чинним з дати підписання та діє до 31.12.2015. Датою укладання договору вважається пізніша дата, якщо договір підписувався сторонами окремо. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік на тих самих умовах, якщо жодна із сторін протягом 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору не повідомила письмово про його припинення.

Договір припиняється / розривається шляхом підписання сторонами Додаткової угоди до Договору, крім випадків зазначених в п. 3.1.7 та 4.2 Договору та інших випадків, передбачених законодавством (пункт 7.5 Договору).

Також в позовній заяві зазначено, що до Договору було укладено ряд додаткових угод: № 1 від 08.06.2015 року, № 2 від 19.06.2015 року, № 3 від 17.07.2015 року, № 4 від 11.01.2016, № 5 від 03.08.2016 року, № 6 від 22.08.2016 року, № 7 від 04.10.2016 року, № 8 від 15.09.2016 року, № 9 від 16.11.2017 року, № 10 від 16.11.217 року, № 11 від 21.02.2018 року, № 12 від 05.06.2018 року, № 13 від 29.08.2018 року, № 14 від 08.09.2018 року, № 15 від 18.12.2018 року, № 16 від 06.05.2019 року, № 17 від 18.06.2019 року, № 18 від 21.06.2019 року, № 19 від 12.09.2019 року, № 20 від 28.09.2019 року, № 21 від 01.11.2019 року, № 22 від 02.03.2020 року, № 23 від 16.03.2021 року, № 24 від 11.05.2021 року, № 25 від 09.12.2021 року, № 26 від 09.12.2021 року.

Натомість матеріали справи містять лише копії додаткових угод № 23 від 16.03.2021 року, № 24 від 11.05.2021 року, № 25 від 09.12.2021 року та № 26 від 09.12.2021 року до Договору за змістом яких вбачається, що сторонами вносилися зміни в Додаток 1 до Договору, у якому, при укладанні Договору було погоджено перелік послуг, що надаються та їх ціну.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначає, що ним було надано відповідачу у лютому, березні, червні, жовтні 2022 року та січні, лютому 2023 року телекомунікаційні послуги на загальну суму 67 573 15 грн, на оплату яких було виставлено відповідні рахунки-фактури та акти приймання-здачі виконаних послуг разом із коригуючими актами:

1) за послуги надані у лютому 2022 року:

рахунок № 14/139 від 01.02.2022 та акт від 01.02.2022 на суму 492, 85 грн абонентна плата за місяць за використання послуги з передачі інформації зі швидкістю до 100 Мбіт/с;

рахунок № 14/81 від 28.02.2022 та акт від 28.02.2022 на суму 108, 00 грн користування ІР адресою за місяць (3 шт.) разом з коригуючим актом від 28.02.2022 на суму -19, 30 грн;

рахунок № 14/82 від 28.02.2022 та акт від 28.02.2022 на суму 1 361, 44 грн абонплата за 8 послуг;

рахунок № 14/83 від 28.02.2022 та акт від 28.02.2022 на суму 12 600, 00 грн абонплата за 20 послуг разом з коригуючим актом від 28.02.2022 на суму -2250, 10 грн;

рахунок № 14/84 від 28.02.2022 та акт від 28.02.2022 на суму 5 910, 00 грн користування мережею Інтернет (5 шт.) разом з коригуючим актом від 28.02.2022 на суму -1055, 34 грн;

рахунок № 14/85 від 28.02.2022 та акт від 28.02.2022 на суму 864,00 грн користування однією лінією безпосереднього зв`язку (3 шт.);

рахунок № 14/86 від 28.02.2022 та акт від 28.02.2022 на суму 36 360, 00 грн абонентська плата за користування АСК ТПА (4 шт.) разом з коригуючим актом від 28.02.2022 на суму -6492, 85 грн;

2) за послуги надані у березні 2022 року:

рахунок № 14/145 від 31.03.2022 та акт від 31.03.2022 на суму 1 361, 44 грн абонплата за 8 послуг;

рахунок № 14/146 від 31.03.2022 та акт від 31.03.2022 на суму 864, 00 грн користування однією лінією безпосереднього зв`язку (3 шт.);

3) за послуги надані у червні 2022 року:

рахунок № 14/229 від 23.06.2022 та акт від 23.06.2022 на суму 162, 38 грн міжміські та міжнародні розмови;

4) за послуги надані у жовтні 2022 року:

рахунок № 14/314 від 14.10.2022 та акт від 14.10.2022 на суму 8 693, 09 грн передача повідомлень, використання адреси SITA, з`єднання;

5) за послуги надані у лютому 2023 року:

рахунок № 14/23 від 01.02.2023 та акт від 01.02.2023 на суму 492, 85 грн абонплата за місяць за використання послуги з передачі інформації зі швидкістю до 100 Мбіт/с;

рахунок № 14/13 від 02.02.2023 та акт від 02.02.2023 на суму 8 120,69 грн передача повідомлень в мережі SITA, використання адреси SITA, з`єднання.

Позивач зазначив, що у зв`язку з неотриманням представником Абонента самостійно в бухгалтерії Аеропорту рахунків-фактури на загальну суму 67 573, 15 грн (з ПДВ) та Актів приймання-здачі виконаних послуг від 01.02.2022, від 28.02.2022, від 31.03.2022, від 23.06.2022, від 14.10.2022, від 01.02.2023 та 02.02.2023 перелічені документи були направлені Аеропортом на електронну адресу Абонента та 16.03.2023 рекомендованим листом № 458, який отримано представником Абонента 21.03.2023, про що свідчить підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію № 35-28/5-162 від 21.06.2023, в якій вимагав сплатити заборгованість у розмірі 67 573, 15 грн у місячний строк з дня отримання претензії.

На підтвердження отримання відповідачем вказаної претензії позивач долучив до матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 057, з якого вбачається, що відповідач отримав претензію 29.06.2023.

Відповіді на претензію № 35-28/5-162 відповідач не надав.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

У відзиві та запереченнях проти відповіді на відзив відповідач заперечує щодо позову, просить відмовити в його задоволені та зокрема зазначає, що не отримував послуги за договором, оскільки 24.02.2022 розпочалось повномасштабне вторгнення російських військ на територію України, у зв`язку з чим введено воєнний стан та закрито повітряний простір України, позивач повністю зупинив свою авіаційну діяльність, що призвело до зупинки діяльності суб`єктів, які надають послуги в сфері цивільної авіації, тобто це фактично зупинило господарську діяльність відповідача. У зв`язку із цим у відповідача відсутній безперешкодний доступ до приміщення до якого надаються телекомунікаційні послуги.

Водночас відповідач стверджує, що він звертався до позивача із листом від 01.03.2022 № 01-12/75/1, в якому просив, зокрема припинити надання послуг за договором № 02.5-14/2-9 від 08.05.2015 починаючи з 24.02.2022 та не здійснювати нарахування плати за послуги із зазначеної дати.

Відповідач зауважує, що позивачем не додано до позовної заяви жодного документу, яким би підтверджувалися спожиті відповідачем телекомунікаційні послуги. Подані позивачем рахунки не є первинними документами в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та не підтверджують зміст та обсяг фінансової операції, при цьому в матеріалах справи відсутні підписані обома сторонами Договору акти приймання-здачі виконаних послуг. Разом з тим, посилаючись на практику Верховного Суду додатково зазначає, що обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарської операції є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.

Також відповідач твердить, що позивач не надає належних доказів надіслання рахунків-фактур та актів, оскільки роздруківка електронного листа та рекомендоване повідомлення про вручення не можуть свідчити про начебто надсилання таких документів.

Поряд з цим, відповідач посилається на настання форс-мажорних обставин, а саме на те, що з 24.02.2022 року на території України було введено воєнний стан, що підтверджується листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову в частині застосування відповідальності за порушення зобов`язань.

Оцінюючи наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із такого.

За своєю правовою природою між сторонами укладено договір про надання послуг. Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України (статтями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України) і відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами. Сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов відносно цього типу договору, встановили його предмет, визначили ціну, порядок надання послуг, вартість послуг та порядок проведення розрахунків, а тому в розумінні вимог статей 638, 639, 901, 903 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним.

Доказів розірвання укладеного договору сторонами не надано.

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами частини першої статті 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Правовий аналіз наведених положень Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що договір надання послуг є двостороннім правочином, за яким обов`язку виконавця з надання певної послуги кореспондує обов`язок замовника з її оплати.

Згідно із пунктами 4.5, 4.6 Договору Аеропорт щомісячно виставляє Абоненту рахунок-фактури за надані послуги за розрахунковий період (надалі рахунок) та складає Акт приймання-здачі виконаних послуг (надалі Акт). Якщо за заявою Абонента були відключені деякі послуги (що фіксується в Акті виконаних робіт), то в такому випадку оплата нараховується пропорційно кількості днів користування послугами. Абонент з 10-го числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержує в бухгалтерії Аеропорту рахунок-фактури та Акт. Сплата рахунку-фактури проводиться Абонентом до 20 числа того ж місяця. Акт Абонент зобов`язаний підписати та повернути в бухгалтерію Аеропорту протягом 5-ти календарних днів з дати його отримання або надати в цей строк повернутий Аеропорту та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами. Акт підписання керівниками сторін або призначеними ними уповноваженими особами за умовами надання іншій стороні копії документу про надання таких повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем складено акти приймання-здачі виконаних послуг разом із коригуючими актами від 01.02.2022, від 28.02.2022, від 31.03.2022, від 23.06.2022, від 14.10.2022, від 01.02.2023 та від 02.02.2023, а також виставлені рахунки № 14/139 від 01.02.2022, № 14/81 від 28.02.2022, № 14/82 від 28.02.2022, № 14/83 від 28.02.2022, № 14/84 від 28.02.2022, № 14/85 від 28.02.2022, № 14/86 від 28.02.2022, № 14/145 від 31.03.2022, № 14/146 від 31.03.2022, № 14/229 від 23.06.2022, № 14/314 від 14.10.2022, № 14/23 від 01.02.2023, № 14/13 від 02.02.2023 на загальну суму 67 573, 15 грн, які підписані з боку позивача та скріплені печаткою товариства.

Натомість відповідач заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що ним було надіслано позивачу лист № 01-12/75/1 від 01.03.2022, у якому останній просив припинити надання послуг за договором починаючи з 24.02.2022 та не здійснювати нарахування плати за послуги із зазначеної дати, у відповідь на що, Аеропортом було складено акт виконаних робіт № 23-26/4-63 від 02.05.2022, яким призупинено користування телекомунікаційними послугами за Договором № 02.05-14/2-9 від 08.05.2015.

Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься акт виконаних робіт від 02.05.2022 № 23-26/4-63, складений між виконавцем та замовником на підставі службової записки № 22-10-162 від 26.04.2022, листа вх. № 01-16-1315 від 14.03.2022 (вих. № 01-11/75 від 03.04.2022), про те що виконані наступні роботи: тимчасово призупинено користування телекомунікаційними послугами згідно Договору № 02.05-14/2-9 від 08.05.2015, а саме:

послугами основного телефонного апарату;

послугами передачі інформації до 100 Мбіт/с;

користування ІР-адресою;

послугою використання програмного забезпечення АСК ТПА;

послугою доступу до мережі Інтернет;

лініями безпосереднього зв`язку;

послугами користування мережею SITA.

Дата виконання робіт вказано 31 березня 2022 року. Означений акт підписаний зі сторони виконавця та зі сторони замовника.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що роботи з підключення послуг виконуються Аеропортом протягом 10 днів після надходження коштів на банківський рахунок Аеропорту. Дата підключення послуг фіксується в Акті виконаних робіт, який підписується сторонами.

Відповідно до підпункту 2.6.1 пункту 2.6 Договору Аеропорт здійснює тимчасове припинення надання послуг за заявою Абонента відповідно до Договору на строк, зазначений в заяві, але не більше як один рік, при цьому такий строк може змінюватися за окремою заявою Абонента.

З аналізу викладених умов, за наявності в матеріалах справи акта виконаних робіт від 02.05.2022 № 23-26/4-63, складанню якому передував лист відповідача від 01.03.2022 № 01-12/75/1 з вимогою припинити надання послуг, суд доходить висновку, що 31.03.2022 відбулося призупинення надання спірних послуг за Договором № 02.05-14/2-9 від 08.05.2015.

Варто зазначити, що відповідно до частин другої та третьої статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічної правової позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 27.01.2022 у справі № 917/996/20).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом". Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Водночас суд вказує, що відповідно до зафіксованої письмово домовленості сторін, припинення надання спірних послуг за Договором відбулося лише 31.03.2022, тоді як спірний період заявлений в цьому позові починається з лютого 2022 року та закінчується лютим 2023 року.

Проаналізувавши послуги, зазначені в актах приймання-здачі виконаних послуг, наданих у червні 2022 року (міжміські та міжнародні розмови), жовтні 2022 року (користування мережею SITA) та лютому 2023 року (послуги з передачі інформації зі швидкістю 100 Мбіт/с; користування мережею SITA), призупинення користування якими обумовлено в акті виконаних робіт від 02.05.2022 № 23-26/4-63 та доказів відновлення яких матеріали справи не містять, суд доходить висновку, що позивачем безпідставно виставлено відповідачу рахунки та акти за телекомунікаційні послуги надані у період з червня 2022 року по лютий 2023 року включно.

Натомість твердження позивача, що відповідач не відмовлявся від отриманих послуг за Договором є хибними та спростовуються викладеним вище, а твердження, що відповідач не направляв проектів додаткових угод з пропозицією внести зміни до умов Договору спростовуються самими умовами Договору, які передбачають, що відключення деяких послуг за заявою Абонента фіксуються в Акті виконаних робіт (пункт 4.5 Договору). Тобто, умови Договору не зобов`язують укладати додаткову угоду у випадку відключення послуг.

Щодо телекомунікаційних послуг наданих позивачем у період лютого березня 2022 року, заперечення проти яких зводяться відповідачем до того, що позивачем не додано до матеріалів справи доказів підтверджуючих споживання відповідачем саме тієї кількості телекомунікаційних послуг, що зазначено в спірних рахунках, а саме № 14/139 від 01.02.2022, № 14/81 від 28.02.2022, № 14/82 від 28.02.2022, № 14/83 від 28.02.2022, № 14/84 від 28.02.2022, № 14/85 від 28.02.2022, № 14/86 від 28.02.2022, № 14/145 від 31.03.2022, № 14/146 від 31.03.2022, про що також свідчить відсутність в матеріалах справи підписаних обома сторонами актів приймання-здачі виконаних послуг не приймаються судом до уваги та відхиляється з огляду на те, що умовами договору, а саме пунктом 4.6 Договору, передбачені наслідки не повернення підписаного Абонентом акта або не надання вмотивованої відмови від його підписання.

В розрізі викладеного суд також звертає увагу на те, що положеннями пункту 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору.

Кожна сторона у відповідних правовідносинах має поводити себе добросовісно, обачливо й розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію, що випливає зі статті 3 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень статтей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово посилався на принцип римського права venirecontrafactumproprium (заборона суперечливої поведінки), який базується ще на римській максимі "ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці" (постанови Верховного Суду в справах № 910/19179/17, № 914/2622/16, № 914/3593/15, № 237/142/16-ц, № 911/205/18).

Суд зазначає, що враховуючи принцип свободи договору, відповідач самостійно у пункті 4.6 Договору погодився одержувати акти та рахунки у позивача.

Однак в порушення встановленого пунком 4.6 Договору порядку відповідач самостійно не отримав рахунки та акти у позивача, а тому останнім надіслано вказані акти та рахунки відповідачу на електронну адресу та рекомендованим листом № 458, які, зокрема згідно відповідних відміток на рекомендованому повідомлені отримані відповідачем.

Позивач, за умовами Договору не зобов`язаний надсилати відповідачу ні рахунки-фактури, ні акти приймання-здачі наданих послуг.

Так, у матеріалах справи відсутня вмотивована відмова відповідача від підписання актів.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що акти приймання-здачі виконаних послуг від 01.02.2022 на суму 492, 85 грн; від 28.02.2022 на суми 108, 00 грн (з коригуванням -19, 30 грн), 1 361, 44 грн, 12 600, 00 грн (з коригуванням -2250, 10 грн), 5 910, 00 грн (з коригуванням -1055,34 грн), 864, 00 грн, 36 360, 00 грн (з коригуванням 6 492, 85 грн) та від 31.03.2022 на суми 1 361,44 грн, 864, 00 грн відповідно до пункту 4.6 Договору підписано з боку відповідача без зауважень та заперечень.

Твердження відповідача, що первинні документи не відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки одним із обов`язкових реквізитів є дата його складання відхиляються судом враховуючи, що всі акти містять дату.

Що стосується посилань відповідача на акт приймання-здачі виконаних послуг від 01.02.2022 (за лютий 2022 року), з якого вбачається, що він складений позивачем 01.02.2022 за послуги надані по 24.02.2022, то суд зазначає, що послуги обумовлені означеним актом є абонентна плата за послуги з передачі інформації зі швидкістю 100 Мбіт/с. За своєю суттю абонентна плата це щомісячний фіксований платіж. У зв`язку із чим, дата складання акта не впливає на обсяг послуг, визначений в акті.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 525, частина перша статті 526 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що встановлено статтею 629 Цивільного кодексу України.

Згідно із частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ураховуючи погоджений сторонами в пункті 4.6 Договору строк оплати (20 число місяця за звітним), суд приходить до висновку, що строк оплати отриманих послуг у лютому та березні 2022 року за актами від 01.02.2022, від 28.02.2022 та 31.03.2022 є таким, що настав.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В порушення наведених вище норм закону, а також умов Договору, відповідач свої зобов`язання не виконав.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості за актами від 01.02.2022, від 28.02.2022 та 31.03.2022 у загальному розмірі 50 104, 14 грн від представників сторін не надходило.

Водночас матеріали справи не містять доказів, з яких вбачалося б, що між сторонами були домовленості щодо не нарахування плати за телекомунікаційні послуги з 24.02.2022, про що зазначено у листі відповідача від 01.03.2022 № 01-12/75-1.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості наданих послуг в розмірі 50 104, 14 грн. Натомість у задоволенні вимоги про стягнення 17 469, 01 грн плати за телекомунікаційні послуги надані відповідачу у червні, жовтні 2022 року та січні, лютому 2023 року суд відмовляє з описаних вище підстав.

Твердження відповідача стосовно відсутності доказів підтвердження реальності здійснення господарської операції не заслуговують на увагу, оскільки факт надання позивачем відповідачу телекомунікаційних послуг у спірний період підтверджується належними та допустимим доказами актами приймання-здачі виконаних послуг.

Також суд критично оцінює посилання відповідача щодо не допуску його до приміщення в якому надавалися телекомунікаційні послуги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази вказаного.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

У зв`язку з простроченням оплати наданих послуг позивачем також заявлено до стягнення нараховані: пеня у розмірі 43 587, 28 грн, 3 % річних у розмірі 3 074, 90 грн та інфляційні втрати у розмірі 11 932, 25 грн за період з 21.03.2022 по 13.12.2023 за всіма зобов`язаннями.

Натомість оскільки судом встановлено наявність порушення відповідачем строків оплати наданих послуг лише у лютому та березні 2022 року, суд вважає правомірними вимоги позивача щодо пред`явлення до відповідача вимог щодо сплати пені, 3 % річних та інфляційних за зобов`язаннями лютого та березня 2022 року.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частини четверта, шоста статті 231 Господарського кодексу України).

Частиною шостою статті 232 Господарського процесуального кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 4.10 Договору стягнення заборгованості по оплаті здійснюється з нарахуванням пені за кожну добу затримки від суми заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня. Пеня нараховується до моменту повного погашення Абонентом простроченої заборгованості за укладеним Договором.

Отже сторонами погоджено інший строк для нарахування штрафних санкцій.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат в частині нарахувань за рахунками № 14/139 від 01.02.2022, № 14/81 від 28.02.2022, № 14/82 від 28.02.2022, № 14/83 від 28.02.2022, № 14/84 від 28.02.2022, № 14/85 від 28.02.2022, № 14/86 від 28.02.2022, № 14/145 від 31.03.2022, № 14/146 від 31.03.2022 та актами від 01.02.2022, від 28.02.2022 та від 31.03.2022 на предмет правильності та обґрунтованості, судом встановлено, що такі нарахування, окрім суми пені нарахованої за рахунком № 14/139 від 01.02.2022 та актом від 01.02.2022, яка за арифметичним перерахунком суду становить 376, 08 грн (у позивача 378,38 грн), виконано правильно, атому задоволенню підлягають: 38 195, 09 грн пені, 2 601, 11 грн 3 % річних та 11 360, 45 грн інфляційних втрат.

Відповідач контрозрахунку заявлених до стягнення сум не надав.

Що стосується посилань відповідача на те, що він звільняється від відповідальності за невиконання умов договору, через введення воєнного стану в Україні, що на його думку є форс-мажорними обставинами, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до вимог статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

При цьому, обставинна введення на території України воєнного стану, враховуючи наявність універсального офіційного листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання умов договору.

Верховний Суд в постанові від 25 січня 2022 № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку.

Необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Враховуючи доводи відповідача відносно виникнення форс-мажорних обставин та наданих у їх підтвердження доказів, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено об`єктивної неможливості виконання умов договору або звільнення від відповідальності за їх невиконання у зв`язку з введенням на території України воєнного стану.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи викладене позивачем доведено суду факт порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання телекомунікаційних послуг № 02.5-14/2-9 від 08.05.2015 стосовно не здійснення останнім оплати наданих послуг у період лютого березня 2022 року. Натомість, відповідач станом на день розгляду даної справи доказів повної оплати наданих послуг згідно умов Договору суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги Державного підприємства Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення основної заборгованості в сумі 50 104, 14 грн, пені в сумі 38 195, 09 грн, 3 % річних в сумі 2 601, 11 грн та інфляційних втрат в сумі 11 360, 45 грн. В іншій частині суд відмовляє з підстав не доведеності позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, однак на відповідача не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Задовольнити частково позовні вимоги.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" (08301, Київська область, Бориспільський район, Бориспіль-7, "Бориспіль" Міжнародний державний аеропорт, ) на користь Державного підприємства Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська область, Бориспільський район, село Гора, вулиця Бориспіль-7, ) заборгованість у розмірі 50 104 (п`ятдесят тисяч сто чотири) грн 14 коп., пеню у розмірі 38 195 (тридцять вісім тисяч сто дев`яносто п`ять) грн 09 коп., 3 % річних у розмірі 2 601 (дві тисячі шістсот одна) грн 11 коп., інфляційні втрати у розмірі 11 360 (одинадцять тисяч триста шістдесят) грн 45 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 20 коп.

3. Відмовити в іншій частині позовних вимог.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Рішення складено та підписано: 17.06.2024