ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

17.06.2024м. ДніпроСправа № 904/2593/24

за позовом Керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Литвиненко Тетяни Іванівни, м. Дніпро

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

Суддя Назаренко Н.Г.

Без участі представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Литвиненко Тетяни Іванівни, в якому просить:

- зобов`язати фізичну особу-підприємця Литвиненко Тетяну Іванівну (РНОКПП НОМЕР_1 ), ( АДРЕСА_1 ) усунути перешкоди Дніпровській міській раді (, пр. Дмитра Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000), у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Дніпро, вулиця Дзеркальна, 66 А, загальною площею 78 кв.м., привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: будівлі, загальною площею 59,3 кв.м.,

- припинити володіння фізичної особи-підприємця Литвиненко Тетяни Іванівни (РНОКПП НОМЕР_1 ), ( АДРЕСА_1 ) майном: магазином загальною площею 59,3 кв.м., опис: А-1 магазин, а-1 - навіс, шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101.

Разом із позовною заявою Західна окружна прокуратура міста Дніпра Дніпропетровської області подала заяву про забезпечення позову, в якій просить суд заборонити фізичній особі підприємцю Литвиненко Тетяні Іванівні та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна магазину, загальною площею 59,3 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Дзеркальна, 66А (реєстраційний номер 101).

Вивчивши матеріали заяви, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення заяви Керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області про забезпечення позову на підставі наступного.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 136 ГПК України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення (аналогічний висновок міститься у п. 3.5 постанови Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 910/19506/20).

Статтею 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачу, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Виходячи з положень ст. ст. 136, 137 ГПК України, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення або унеможливлення виконання рішення господарського суду, унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачу майна чи зниження його вартості.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам (подібний висновок міститься у п. 3.17 постанови Касаційного господарського суду від 13.04.2021 у справі № 910/19506/20).

Отже, забезпечення позову є вжиттям заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду (аналогічний висновок міститься у п. 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти чи майно відповідача, суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача з огляду на значний розмір заявленого у позовній заяві боргу (такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.04.2021 у справі № 910/19506/20).

Заява про забезпечення позову мотивована наступним.

Прокурор зазначає, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , у власність чи користування будь-яким фізичним чи юридичним особам не передавалась.

Розпорядчий документ, на підставі якого об`єкту нерухомості, розташованому на земельній ділянці присвоєно адресу у м. Дніпрі, «вул. Дзеркальна, 66А» не видавався, що свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки комунальної власності, чим грубо порушено право комунальної власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

За відсутності будь-яких правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, за адресою: АДРЕСА_2 , збудовано нерухоме майно магазин, загальною площею 59,3 кв.м.

Під час вивчення законності набуття речових прав на об`єкти нерухомого майна, дотримання вимог містобудівного та земельного законодавства окружною прокуратурою з`ясовано, що 01.02.2019 державним реєстратором КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Профатіловою М.С. зареєстровано право приватної власності ОСОБА_1 на магазин загальною площею 59,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Підставою виникнення права власності на вищезазначений об`єкт нерухомого майна зазначено рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів № 180/6 від 14.07.1988, а також технічний паспорт, серія та номер 15-05/37 від 18.05.2015, виданий ФОП Жуковська М.Л.

В якості документу, що підтверджує набуття прав на нерухоме майно, приєднано рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів № 180/6 від 14.07.1988 «Об отводе Литвиненко Анне Кириловне земельного участка по вул. Зеркальной, 66 А и разрешении строительства магазина» та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ДП 5, зареєстровану 04.07.2011 Інспекцією державного архітектурного будівельного контролю у Дніпропетровській області.

В пункті 10 вказаної декларації зазначено, що будівельні роботи розпочаті на підставі дозволу на виконання будівельних робіт Інспекції ДАБК у Дніпропетровській області № 15/2010-04 від 24.02.2010.

За інформацією управління архівної справи Дніпровської міської ради, в Управлінні, згідно з описами справ постійного зберігання виконавчого комітету Красногвардійської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, рішення комітету зазначеної ради від 14.07.1998 № 180/6 не існує. Крім того, як вбачається з опису № 1 справ постійного зберігання вищезгаданої ради, за 1987-1988 роки 14.07.1988 року засідання виконкому не проводились взагалі та відповідно жодні рішення зазначеним органом не приймалися.

В свою чергу, Дніпровською міською радою повідомлено, що згідно з даними інформаційної бази містобудівного кадастру та Адресного плану міста, адреса АДРЕСА_2 офіційно жодному об`єкту нерухомості на території міста не надавалась, відповідні документи, на підставі яких було присвоєно або змінено цю адресу, в розпорядженні Управління відсутні.

Паспорти прив`язки тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва по АДРЕСА_2 не оформлювались.

Листом КП «Дніпропетровське МБТІ» повідомлено про те, що технічна інвентаризація та державна реєстрація права власності на нерухоме майно за вищевказаною адресою станом на 31.12.2012 не проводилась.

Також, встановлено, що на підставі рішення Дніпровської міської ради № 119/15 від 20.10.2016 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) громадянці ОСОБА_2 та відповідно рішенням №303/31 від 25.04.2018 передано зазначеній громадянці земельну ділянку з кадастровим номером :07078:0024, що розташована за адресою АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 101).

Проте, будівля магазину розташована за межами вказаної земельної ділянки, на земельній ділянці комунальної форми власності.

Отже, рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів № 180/6 від 14.07.1988 «Об отводе Литвиненко Анне Кириловне земельного участка по ул. Зеркальной, 66 А и разрешении строительства магазина» та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ДП 5, зареєстровану 04.07.2011 Інспекцією державного архітектурного будівельного контролю у Дніпропетровській області відповідними суб`єктами не видавались.

Для реєстрації права власності на магазин загальною площею 59,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 використані документи, які відповідними органами державної влади, органами місцевого самоврядування не видавались.

Західною окружною прокуратурою міста Дніпра внесено відомості до ЄРДР № 0000098 від 30.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

В ході досудового розслідування додатково отримано інформацію з Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, в якій зазначено, що за інформацією управління архівної справи Дніпровської міської ради згідно з описами справ постійного зберігання виконавчого комітету Красногвардійської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська за 1988 рік рішення виконавчого комітету зазначеної ради № 180/6 від 14.07.1988 не існує.

В ході досудового розслідування, за участю спеціаліста геодезиста ДП «Центр ДЗК», проведено огляд місцевості за адресою, на якій розташована одноповерхова будівля магазину, за адресою: АДРЕСА_2 . В результаті чого, спеціалістом складено технічний звіт - матеріали польових топографо-геодезичних робіт за адресою: АДРЕСА_2 . В результаті робіт встановлено, що будівля магазину знаходиться за межами земельної ділянки :07:078:0024.

Крім того, згідно інформації ГУ ДПС у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на податковому обліку в Правобережній ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області як фізична особа-підприємець з 11.12.2021.

Станом на 01.01.2024 інформація стосовно укладених між Дніпровською міською радою та ОСОБА_2 договорів оренди землі на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 відсутня.

На час надання відповіді інформація стосовно оформлення правовстановлюючих документі на користування земельною ділянкою по фактичному розміщенню об`єкта нерухомого майна (магазин) за адресою: АДРЕСА_2 в ГУ ДПС у Дніпропетровській області відсутня.

Згідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС України за період з 01.01.2021 по теперішній час плата за землю ОСОБА_2 за земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 не нараховувалась та не сплачувалась.

Крім того, за результатом розгляду листа Західної окружної прокуратури міста Дніпра щодо будівництва на самовільно зайнятій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , державним інспектором інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки та складено акт.

В акті обстеження земельної ділянки від 15.03.2024 № 15/03/24-Н зазначено, що на земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться магазин, загальною площею 59.3 кв.м. Доступ до земельної ділянки обмежений через наявність забору. Земельна ділянка належить до земель комунальної форми власності, кадастровий номер земельної ділянки відсутній.

У подальшому, право власності на нерухоме майно магазин, площею 59,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 від ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), перейшло до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя серія та номер 1419 від 29.07.2019, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Меньшиковою К.О.

На теперішній час власником магазину за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 .

Прокурор зазначає, що Литвиненко А.К,. уникаючи установленого чинним законодавством порядку набуття у користування земельної ділянки, без отримання дозволу на будівництво, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, самочинно збудувала вказаний об`єкт та набула право власності на нього, на підставі документів, які уповноваженим органом не видавались, та у подальшому здійснила відчуження вказаного майна на підставі договору про задоволення вимог іпотеко держателя на користь ОСОБА_2 ..

Предметом позову прокурора є, в тому числі, припинення речового права ФОП Литвиненко Т.І. та скасування державної реєстрації відповідача на об`єкт нерухомого майна магазин за адресою: АДРЕСА_2 , із закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

ФОП Литвиненко Т.І., маючи зареєстроване право власності на спірне самочинно збудоване нерухоме майно магазин, не обмежена в розпорядженні таким майном, відсутність арешту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстрація права власності на яке оскаржується прокурором, може призвести до відчуження цього майна з метою утруднення чи унеможливлення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі за позовом прокурора, що, на думку прокурора, свідчить про наявність підстав, визначених ст.ст. 136, 137 ГПК України для забезпечення позову прокурора.

Складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції, є виконання рішення господарського суду. Право на суд було б ілюзорним, якби судові рішення залишалися не виконуваними. Зокрема, у рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хорнсбі проти Греції" зазначено, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система договірних держав допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалось б на шкоду одній з сторін.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal у. the United Kingdom, (22414/93) 119961 ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Іншими словами ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Ефективність правосуддя залежить і від виконання судового рішення.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до статтею 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може бути захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишилось невиконаним стосовно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатись як невід`ємна частина процесу в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 23.07.1999 у справі Іммобільяре Саффі проти Італії.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Тобто забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства, без додаткових (повторних) звернень да суду.

З приводу вжиття заходів забезпечення позову у спорах з немайновими вимогами Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 16.08.2018 у справі №910/1040/18 зазначив, що у разі звернення позивача до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Подібні правові позиції також викладені у постановах Верховного Суду від 25.02.2019 у справі № 902/1264/20 від 13.08.2021, № 924/790/18, від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 25.02.2020 у справі № 924/789/18.

В даному випадку існує можливість перереєстрації права власності на вищезазначене нерухоме майно, що може покласти на прокурора або позивача тягар подальшого поновлення своїх порушених прав від осіб, які не залучені до участі у цій судовій справі, що спричинить додаткові витрати для відновлення порушених прав. Заборона вчиняти дії відносно здійснення реєстраційних дій на час вирішення справи забезпечить можливість поновлення прав Дніпровської міської ради до набрання законної сили судовим рішенням.

Тому, на основі наведеного, існує необхідність у забезпеченні позову, оскільки, не забезпечення позову може призвести до утруднення та унеможливлення виконання рішення суду. Без вжиття заходів забезпечення заявленого позову захист прав та інтересів буде неможливим, а для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Враховуючи можливість перереєстрації права власності на нерухоме майно, у випадку незастосування заходів забезпечення позову існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17.

Суд вважає, що обрані прокурором заходи забезпечення позову у вигляді заборони фізичній особі підприємцю Литвиненко Тетяні Іванівні (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна магазину, загальною площею 59,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 101) є співмірними із предметом спору.

При цьому, суд враховує, що вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо цього майна, жодним чином не обмежить права та законні інтереси відповідача, адже такі заходи мають тимчасовий характер та не позбавляють останнього його конституційних прав на підприємницьку діяльність, отримання доходів, а також не перешкоджають займатись господарською діяльністю як такою взагалі, у той час, як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, предмет спору у цій справі, встановивши безпосередній зв`язок між конкретними заходами забезпечення позову та предметом позову, суд вважає за можливе заяву Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області про забезпечення позову задовольнити, заборонити фізичній особі підприємцю Литвиненко Тетяні Іванівні та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна магазину, загальною площею 59,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 101).

Керуючись статті 136-140, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони фізичній особі підприємцю Литвиненко Тетяні Іванівні (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна магазину, загальною площею 59,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 101).

Ухвала набирає законної сили після її підписання (частина 1 статті 235 Господарського процесуального кодексу України) 17.06.2024.

Ухвала може бути оскаржена, що передбачено статями 254, 255 Господарського процесуального кодексу України, в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Назаренко