СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Харків Справа № 917/1374/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Мартюхіна Н.О. , суддя Пуль О.А.

за участі секретаря судового засідання Садонцевої Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Брожиної Світлани Михайлівни (вх. № 1008 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.03.2024 у справі № 917/1374/23 (прийняте у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Кльоповим І.Г., повний текст рішення складено та підписано 15.03.2024)

за позовом Фізичної особи-підприємця Пенделя Олександра Миколайовича, м.Київ,

до Фізичної особи-підприємця Брожиної Світлани Михайлівни, м.Лубни, Полтавська область,

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2023 року Фізична особа-підприємець Пенделя Олександр Миколайович звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Брожиної Світлани Михайлівни 850 693,93 грн заборгованості за договором суборенди №17/09/21-БСБ від 17.09.2021, а саме: 691 544,61 грн - заборгованості з орендної плати, 2639,31 грн - заборгованості зі сплати комунальних послуг, 127 888,39 грн - пені, 20 948,32 грн - інфляційних втрат, 7673,30 грн - 3% річних.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.03.2024 у справі №917/1374/23 позов задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Брожиної Світлани Михайлівни на користь Фізичної особи-підприємця Пенделя Олександра Миколайовича заборгованість за договором суборенди №17/09/21-БСБ від 17.09.2021, а саме: 691 544,61 грн - заборгованість з орендної плати, 127 888,39 грн - пеня, 20 948,32 грн - інфляційні втрати, 7 673,30 грн - 3% річних, а також судовий збір у розмірі 12 720,81 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач своїх зобов`язань по сплаті орендної плати в повному обсязі та у визначенні договором строки не виконав, частково сплативши за оренду приміщення, у зв`язку з чим станом на дату звернення позивача до суду за заявлений позивачем період з 01.03.2023 до 13.07.2023 за відповідачем обліковується заборгованість у загальному розмірі 691 544,61 грн, що відповідачем не спростовано, в зв`язку з чим суд визнав доведеним факт існування простроченої заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 691 544,61 грн, та задовольнив вимогу позивача про стягнення з відповідача існуючої заборгованості у розмірі 691 544,61 грн.

Щодо нарахованої позивачем та заявленої до стягнення з відповідача компенсації вартості комунальних послуг у розмірі 2 639,31 грн, суд відмовив у її задоволенні, з огляду на те, що відповідачем надано докази сплати вказаної суми 10.04.2023.

Місцевий господарський суд задовольнив вимогу позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 127 888,39 грн за період 1.03.2023-13.07.2023, інфляційних втрат у розмірі 20 948,32 грн за період березень 2023 - червень 2023 року та 7673,30 грн - 3% річних за період з 01.03.2023 до 13.07.2023, оскільки дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Фізична особа-підприємець Брожина Світлана Михайлівна з рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 06.03.2024 у справі № 917/1374/23 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Скарга обґрунтована тим, що при прийнятті рішення судом не було надано належної оцінки доводам відповідача щодо перерахування відповідачем позивачу коштів в рамках зобов`язань за договором суборенди, з метою збільшення розміру суми, яку позивач стягує з відповідача та було проігноровано клопотання відповідача про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: виписки АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, виписки АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2022 по 31.12.2022, в яких відображено повний перелік оплат за договором протягом 2021-2022 років на користь позивача, та які містять інформацію про перерахування сум, які позивачем було приховано від суду при складанні позовної заяви. Також було долучено копії доказів про відправлення акту приймання-передачі (повернення) з суборенди приміщення від 07.03.2023, а саме скріншот з електронної пошти, в якій міститься інформація про долучення до електронного листа підписаного акту приймання-передачі (повернення) з суборенди приміщення від 07.03.2023 на офіційну адресу позивача та електронну адресу представника позивача, який протягом дії спірного договору контактував в інтересах позивача з відповідачем та копію квитанції та повідомлення з Укрпошти як доказ направлення 07.03.2023 такого акту позивачу.

Зазначає, що рішенням суду було встановлено стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 12 720,81 грн, в той час як відповідач є інвалідом другої групи, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК від 12.09.2023, яку судом враховано не було.

Посилається на те, що у рішенні суд відхилив посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин, що засвідчені листом ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, вказуючи, що такий лист не може слугувати абсолютним доказом неможливості виконати зобов`язання для всіх без виключення суб`єктів господарювання, та вказав, що відповідач має звернутись до ТПП для отримання сертифікату.

03.06.2024 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№7625), в якому останній проти апеляційної скарги заперечує, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що у позовній заяві зазначена та сама інформація, що і у банківських виписках, яка доводить неналежне виконання відповідачем умов договору суборенди, а саме: сплата суборендних платежів у розмірах, що не відповідають умовам укладеного договору суборенди (часткова сплата), без укладення між сторонами будь-яких додаткових угод до договору суборенди, у порядку, зазначеному як у самому договорі, так і у чинному законодавстві України. Оскільки місячний розмір суборендної плати є істотною умовою договору суборенди, то його зміна можлива виключно на підставі укладення письмової додаткової угоди до договору суборенди. Відповідач у відзиві на позов та у апеляційній скарзі зазначає, що ним було направлено позивачу підписаний відповідачем акт приймання-передачі (повернення) з суборендної площі від 07.03.2023, у якому останній повідомляє позивача про дострокове розірвання договору суборенди №17/09/21-БСМ від 17.09.2021 та відповідно про передачу нежитлового приміщення №144 на першому поверсі за адресою: м. Київ, вул. Джонна Маккейна, 1, загальною площею 74,2 кв.м. У якості доказів відповідач надав скріншот з незрозумілої електронної пошти. Проте, з наданого як доказ скіншоту в підтвердження надсилання позивачу акта приймання-передачі (повернення) з суборендної площі від 07.03.2023, не вбачається, який саме акт було направлено позивачу. Умовами укладеного договору така електронна адреса позивача не передбачена. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі посилаюсь на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року, який він направив позивачеві у кінці квітня 2022 року, через 2 місяці після опублікування листа ТПП. Проте, настання форс-мажорних обставин для відповідача ніякими доказами не доведено.

03.06.2024 до суду від позивача надійшло клопотання (вх.№7626), в якому останній просить розгляд справи, призначений на 12.06.2024, проводити без участі позивача та його представника.

Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2024 у зв`язку з відпусткою судді Тарасової І.В., яка входила до складу колегії суддів, для розгляду справи №917/1374/23 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Мартюхіна Н.О.

Учасники провадження у справі у судове засідання не прибули, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином ухвалою суду від 20.05.2024.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17 вересня 2021 року між Фізичною особою-підприємцем Пенделею Олександром Миколайовичем (орендар) та Фізичною особою-підприємцем Брожиною Світланою Михайлівною (суборендар) було укладено договір суборенди №17/09/21-БСМ, відповідно до умов якого орендар передав суборендарю в строкове платне користування частину нежитлового приміщення №144 на першому поверсі, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маккейна Джона, будинок 1, приміщення №144.

Відповідно до п.1.2 договору загальна площа, що передається за цим договором складає 74,2 кв.м. Суборенда площа використовується суборендарем для розміщення медичного лабораторного офісу.

Згідно з п.2.1 договору суборендар вступає у строкове платне користування суборендною площею з моменту підписання акту приймання-передачі суборендної площі (додаток № 1 до цього договору), який є невід`ємною частиною цього договору.

За змістом п.2.2 договору орендар зобов`язаний передати, а суборендар прийняти суборендну площу та підписати акт приймання-передачі суборендної площі не пізніше 01 листопада 2021 року.

Суборендна площа повертається суборендарем орендарю по акту приймання-передачі (повернення) протягом 3 (трьох) календарних днів з дня закінчення строку дії договору чи з дня дострокового припинення договору. Зазначений в цьому пункті строк надається суборендарю для звільнення та повернення суборендної площі. Суборенда плата суборендарю не нараховується та не сплачується суборендарем за період 3 (три) календарні дні, визначених в цьому пункті договору для звільнення суборендарем суборендної площі від власного майна і повернення суборендної площі із суборенди (п.2.4 договору).

Пунктом 2.5 договору передбачено, що сторони розуміють та погоджуються, що акт приймання-передачі (повернення) суборендної площі підписується орендарем виключно за умови звільнення суборендарем суборендної площі від свого майна та сміття.

Відповідно до п.2.6 договору обов`язок по складанню акту приймання-передачі (повернення) суборендної площі покладається на орендаря.

Пунктом 3.2 договору сторони погодили, що суборендна плата нараховується з дня підписання акту приймання-передачі суборендної площі. Суборендна плата за перший та останній місяці суборенди за цим договором вноситься суборендарем в п`ятиденний строк після підписання цього договору, шляхом перерахування на поточний рахунок, встановленої грошової суми згідно з додатком №2 до цього договору, який є невід`ємною частиною цього договору. Послідуюча суборендна плата вноситься суборендарем щомісячно авансовим платежем, але не пізніше 5 числа звітного місяця, шляхом перерахування на поточний рахунок орендаря встановленої грошової суми згідно з додатком №2 до цього договору, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.3.6 договору починаючи з дати підписання протоколу допуску до ремонтних робіт, суборендар щомісячно, але не пізніше ніж 5 календарний день з дня виставлення рахунку орендарем, відшкодовує (компенсує) на рахунок орендаря суму витрат пов`язаних із споживанням електричної та теплової енергії, суму витрат пов`язану із водопостачанням та водовідведенням (далі - комунальні послуги) за діючими розцінками та тарифами підприємств-постачальників комунальних послуг, на підставі показників приладів обліку (лічильників), а у разі їх відсутності - пропорційно займаній площі, шляхом перерахування на поточний рахунок орендаря грошової суми.

За змістом п.7.1 договору строк суборенди починається з дня передачі суборендної площі у фактичне користування по акту приймання-передачі суборендної площі і діє до 30 червня 2024 року включно.

Згідно з п.8.1 договору договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, а обчислення строку дії договору відповідно до ч.1 ст.795 ЦК України починається з 01 листопада 2021 року та закінчується 30 червня 2024 року.

Умовами п.8.2 договору передбачено, що зміни і доповнення до цього договору допускаються за взаємною згодою сторін, якщо інше не передбачено умовами цього договору.

Відповідно до п.8.6 договору у разі дострокового розірвання та/або припинення цього договору, не припиняються і залишаються чинними умови договору, які стосуються наслідків його розірвання (припинення), порядку повернення і відновлення суборендної площі, сплати заборгованостей, сум неустойки та збитків.

За змістом п.8.7 договору суборендар має право розірвати цей договір шляхом односторонньої відмови від нього. В такому випадку цей договір втрачає чинність на 30-й календарний день з дати отримання орендарем суборендарем повідомлення про односторонню відмову від цього договору. 30-денний календарний строк, вказаний в цьому пункті договору, починає свій перебіг з наступного дня за днем отримання орендарем відповідного повідомлення суборендаря про односторонню відмову від цього договору.

У разі дострокового припинення дії договору з вини суборендаря (в тому числі в зв`язку з порушенням умов цього договору) сума суборендної плати за останній місяць суборенди, яка була сплачена суборендарем згідно п.3.1 договору, вважається штрафною санкцією, не зараховується в рахунок погашення суборендної плати чи інших платежів та не повертається суборендарю (п.8.7.1 договору).

Відповідно до п.8.9 договору усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються в письмовій формі додатковою угодою, угодою та додатками до договору і вступають в силу після їх підписання сторонами.

01.11.2021 між сторонами підписано акт приймання-передачі суборендної площі, відповідно до якого даний акт є невід`ємною частиною до договору суборенди №17/09/21-БСМ від 17.09.2021, згідно якого орендар передав, а суборендар прийняв в суборенду площу, яка знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Маккейна Джона, буд.1, приміщення 144 (додаток №1 до договору).

Додатком №2 до договору Протокол погодження договірної ціни на суборенду нежитлової площі, загальною площею 74,2 кв.м, сторонами погоджено, що:

1. Сторонами досягнуто згоди по розміру договірної ціни в період суборенди з 01 листопада 2021 року по 30 квітня 2022 року включно за суборенду 1 (одного) кв.м. в місяць в сумі 1 120,02 гривень (одна тисяча сто двадцять грн 02 коп.), що еквівалентно 42,00 доларам США по курсу, що визначений НБУ та діяв станом на 17 вересня 2021 року, що складає 26,6672 грн за 1 долар США.

Загальний розмір орендної плати до сплати в місяць становить: 83105,48 гривень, (вісімдесят три тисячі сто п`ять грн. 48 коп.).

2. Сторонами досягнуто згоди по розміру договірної ціни в період суборенди з 01 травня 2022 року по 31 жовтня 2022 року включно за суборенду 1 (одного) кв.м. в місяць в сумі 1 200,02 гривень (одна тисяча двісті грн 02 коп.), що еквівалентно 45,00 доларам США по курсу, що визначений НБУ та діяв станом на 17 вересня 2021 року, що складає 26,6672 грн за 1 долар США.

Загальний розмір орендної плати до сплати в місяць становить: 89 041,48 грн (вісімдесят дев`ять тисяч сорок одна грн 48 коп.).

3. Сторонами досягнуто згоди по розміру договірної ціни в період суборенди з 01 листопада 2022 року по 31 жовтня 2023 року включно за суборенду 1 (одного) кв.м. в місяць в сумі 1 333,36 гривень (одна тисяча триста тридцять три грн 36 коп.), що еквівалентно 50,00 доларам США по курсу, що визначений НБУ та діяв станом на 17 вересня 2021 року, що складає 26,6672 грн за 1 долар США.

Загальний розмір орендної плати до сплати в місяць становить: 98 935,31 грн (дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять грн 31 коп.).

4. Сторонами досягнуто згоди по розміру договірної ціни в період суборенди з 01 листопада 2023 року по 30 червня 2024 року включно за суборенду 1 (одного) кв.м. в місяць в сумі 1466,70 гривень (одна тисяча чотириста шістдесят шість грн 70 коп., що еквівалентно 55,00 доларам США по курсу, що визначений НБУ та діяв станом на 17 вересня 2021 року, що складає 26,6672 грн за 1 долар США.

Загальний розмір орендної плати до сплати в місяць становить: 108 829,14 грн (сто вісім тисяч вісімсот двадцять дев`ять грн. 14 коп.).

5. У випадку, якщо офіційний курс НБУ гривні до долара США, що діятиме станом на 19 год. 00 хв. робочого дня, що більший ніж визначений НБУ та діяв станом на 17 вересня 2021 року, то розмір суборендної плати, що підлягає сплаті за цим Протоколом, підлягає індексації за наступною формулою:

П1= П/К х Кі, де:

П1 - розмір суборендної плати, що підлягає до сплати після індексації;

П - розмір суборендної плати, який підлягає до сплати, зафіксований у цьому Протоколі;

К - офіційний курс НБУ гривні до долару США, що діяв станом на 17 вересня 2021 року;

К1 - офіційний курс НБУ гривні до долару США, що діяв на 19. год. 00 хв. робочого дня, що передує дню здійснення оплати суборендної плати за відповідний період, визначений в договорі.

Позивач у позові зазначає, що відповідач на підставі укладеного договору здійснив наступні оплати: 30.09.2021- 83 105,48 грн за листопад 2021р, 03.12.2021 -84 858,14 грн за грудень 2021р, 06.01.2022- 85 009,60 грн за січень 2022р, 06.02.2022 - 88 100,75 грн за лютий 2022р., березень 2022р - 00,00 грн за березень 2022р, квітень 2022р - 00,00 грн за квітень 2022р, 16.05.2022 - 29 304,53 грн за травень 2022р, 15.06.2022 - 39 072,71 грн за червень 2022р, 11.07.2022 -39 072,71 грн за липень 2022р, 16.08.2022 - 48 840,86 грн за серпень 2022р, 08.09.2022 - 48 840,86 грн за вересень 2022р, 23.09.2022 - 36 630,64 грн за вересень 2022р, 13.10.2022 - 85 471,50 грн за жовтень 2022р, 10.11.2022 - 34 000,00 грн за листопад 2022р, 16.11.2022 - 41 000,00 грн за листопад 2022р.

Проте, як зазначає позивач, з грудня 2022 року жодних оплат за користування приміщенням відповідачем здійснено не було. Відповідач безпідставно порушив умови договору щодо розміру суборендної плати починаючи з травня 2022 року. Жодних додаткових угод, у порядку зазначеному пунктами 8.2., 8.9. договору, між сторонами укладено не було. На початку березня позивач дізнався, що відповідач залишив суборендне приміщення. Належним чином не повідомив позивача про дострокове припинення договору, за актом приймання-передачі приміщення не повернув, ключі не передав.

17 березня 2023 позивачем було направлено листа (претензію) відповідачу про наявність заборгованості за договором суборенди та запропоновано проект додаткової угоди до договору.

24 травня 2023 року позивачем було повторно направлено листа (претензію) відповідачу про наявність заборгованості за договором суборенди, в якій позивач пропонував у строк, що не перевищує 5 днів з моменту отримання претензії сплатити заборгованість за договором суборенди у розмірі 941 318,94 грн.

Позивач зазначає, що у зв`язку з бойовими діями на території м.Києва, суборендну плату за березень та квітень 2022 він не нараховував. У вересні 2021 року відповідачем було сплачено гарантійний платіж по договору у розмірі 108 829,14 грн, за рахунок якого позивач частково покрив заборгованість по договору. Залишок заборгованості по суборендній платі за договором станом на 01 березня 2023 року становить 691 544,61 грн.

Крім того, як зазначає позивач, станом на 28.02.2023 у відповідача існує заборгованість із сплати комунальних послуг у розмірі 2 639,31 грн.

Позивачем у зв`язку із порушенням умов договору нараховано пеню у розмірі 127 888,39 грн за період з 01.03.2023 по 13.07.2023, інфляційні втрати у розмірі 20 948,32 грн за період березень-червень 2023 року та 3% річних у розмірі 7673,30 грн за період з 01.03.2023 по 13.07.2023.

Наведені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 2639,31 грн заборгованості зі сплати комунальних послуг не оскаржується, тому з урахуванням ч.1 ст.269 ГПК України не переглядається судом апеляційної інстанції в цій частині.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.526 ЦК України, яка кореспондується з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За змістом ст. 599 ЦК України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ч.3 ст.774 ЦК України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Частиною 1 ст.759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Статтею 762 ЦК України та ст.286 Господарського кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (частини 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України).

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при прийнятті рішення судом не було надано належної оцінки доводам відповідача щодо перерахування ним позивачу коштів в рамках зобов`язань за договором суборенди, на підтвердження чого відповідачем до матеріалів справи було надано виписки АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022, в яких відображено повний перелік оплат за договором протягом 2021-2022 років на користь позивача.

Пунктом 3.2 договору сторони погодили, що суборендна плата нараховується з дня підписання акту приймання-передачі суборендної площі. Суборендна плата за перший та останній місяці суборенди за цим договором вноситься суборендарем в п`ятиденний строк після підписання цього договору, шляхом перерахування на поточний рахунок, встановленої грошової суми згідно з додатком №2 до цього договору, який є невід`ємною частиною цього договору. Послідуюча суборендна плата вноситься суборендарем щомісячно авансовим платежем, але не пізніше 5 числа звітного місяця, шляхом перерахування на поточний рахунок орендаря встановленої грошової суми згідно з додатком №2 до цього договору, який є невід`ємною частиною цього договору.

01.11.2021 між сторонами підписано акт приймання-передачі суборендної площі, яка знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Маккейна Джона, буд.1, приміщення 144.

Позивач зазначає, що з грудня 2022 року жодних оплат за користування приміщенням відповідачем здійснено не було.

До матеріалів справи позивачем надано розрахунок заборгованості з суборендної плати із зазначенням дати та суми здійснених відповідачем оплат за договором.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що суми і дати здійснених оплат, зазначені позивачем у позовній заяві, збігаються з сумами та датами, які вказані у виписках АТ КБ «ПриватБанк», наданих відповідачем до матеріалів справи, в зв`язку з чим твердження апелянта про неврахування судом наданих відповідачем доказів є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджено, а апелянтом не спростовано, що відповідач своїх зобов`язань по сплаті орендної плати в повному обсязі та у визначенні договором строки не виконав, частково сплативши за оренду приміщення, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 691 544,61 грн та правомірно задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про неправильну оцінку судом першої інстанції обставин дотримання відповідачем порядку передачі та повернення суборендної площі та направлення ним на електронну пошту позивача акту приймання-передачі (повернення) з суборенди приміщення від 07.03.2023, з огляду на те, що позивачем стягується заборгованість, яка наявна станом на 01.03.2023, в той час, як зазначає сам відповідач, акт приймання-передачі (повернення) з суборенди приміщення датовано 07.03.2023, що не входить в період заявлений позивачем до стягнення.

За порушення строків виконання грошового зобов`язання позивачем на суму боргу у розмірі 691 544,61 грн нараховано та заявлено до стягнення 127 888,39 грн пені, 20 948,32 грн - інфляційних втрат та 7673,30 грн -3 % річних.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Враховуючи порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором та наявність заборгованості, колегія суддів вважає, що позивачем правомірно нараховано інфляційні втрати у розмірі 20 948,32 грн за період березень 2023 - червень 2023 року та 7673,30 грн - 3% річних за період з 01.03.2023 до 13.07.2023.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Цивільно-правова відповідальність це встановлені законом юридичні наслідки за невиконання або неналежне виконання особою зобов`язань, що пов`язані з порушенням суб`єктивних цивільних прав другої сторони. Мета цивільно-правової відповідальності відновлення порушених майнових прав.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 4 ст.231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно зі ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Частиною 6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п.6.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Пунктом 6.4 договору передбачено, що за прострочення платежів с суборендної плати, а також інших платежів, передбачених договором, суборендар сплачує орендарю пеню за весь період прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кожен день такого прострочення.

За таких обставин, судом першої інстанції правомірно задоволені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 127 888,39 грн за період з 01.03.2023-13.07.2023.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта на неврахування судом дії форс-мажорних обставин, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

В постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22 викладено наступні висновки:

- лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин;

- форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання;

- наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 912/750/22 викладено висновок про те, що лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 906/540/22 викладено наступні висновки:

- Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили);

- вказаний лист Торгово-промислової палати України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні;

- лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Враховуючи наведені висновки Верховного Суду щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України саме для відповідача за невиконання ним своїх договірних зобов`язань.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що настання форс-мажорних обставин є підставою для звільнення від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а не від виконання самого зобов`язання.

Стосовно доводів скаржника про те, що рішенням суду було стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 12 720,81 грн, в той час як відповідач є інвалідом другої групи, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК від 12.09.2023, яка була надана відповідачкою в суді першої інстанції до матеріалів справи.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.03.2024 у справі №917/1374/23, зокрема, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Брожиної Світлани Михайлівни на користь Фізичної особи-підприємця Пенделя Олександра Миколайовича судовий збір у розмірі 12 720,81 грн.

Частинами 1, 2 ст.123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.2 ст.129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Пунктом 9 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір унормовано, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

В постанові Верховного Суду від 03.12.2020 у справі №903/323/20 зазначено, що фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізична особа - підприємець сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх (такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 у справі №161/6253/15-ц, від 07.04.2020 у справі № 743/534/16-ц, від 06.06.2018 у справі №910/16713/15). Отже, громадяни, які мають статус фізичної особи - підприємця та підпадають під ознаки відповідних пунктів статті 5 Закону України "Про судовий збір", мають право користуватися пільгами, визначеними цією статтею.

Подібні висновки про те, що громадяни, які мають статус фізичної особи - підприємця та підпадають під ознаки відповідних пунктів статті 5 Закону України "Про судовий збір", мають право користуватися пільгами, визначеними цією статтею, викладені в постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 921/377/14-г/7, від 05.12.2019 у справі № 925/1150/18.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 , надаючи до суду першої інстанції копію довідки до акту огляду МСЕК від 12.09.2023, підтвердила факт того, що є особою, яка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", проте суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині покладення витрат зі сплати судового збору на відповідача підлягає скасуванню, як таке, що прийняте з порушенням норм процесуального права.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є такою, що підлягає задоволенню частково, в зв`язку з чим рішення Господарського суду Полтавської області від 06.03.2024 у справі № 917/1374/23 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Брожиної Світлани Михайлівни на користь Фізичної особи-підприємця Пенделя Олександра Миколайовича судового збору у розмірі 12 720,81 грн підлягає скасуванню. В частині задоволення позову про стягнення з Фізичної особи-підприємця Брожиної Світлани Михайлівни на користь Фізичної особи-підприємця Пенделя Олександра Миколайовича заборгованості за договором суборенди №17/09/21-БСБ від 17.09.2021, а саме: 691 544,61 грн - заборгованості з орендної плати, 127 888,39 грн - пені, 20 948,32 грн - інфляційних втрат, 7 673,30 грн - 3% річних, рішення Господарського суду Полтавської області від 06.03.2024 у справі № 917/1374/23 залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, п.5 ч.1 статті 275, п.4 ч.1 статті 277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Брожиної Світлани Михайлівни задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 06.03.2024 у справі № 917/1374/23 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Брожиної Світлани Михайлівни на користь Фізичної особи-підприємця Пенделя Олександра Миколайовича судового збору у розмірі 12 720,81 грн скасувати.

В частині задоволення позову про стягнення з Фізичної особи-підприємця Брожиної Світлани Михайлівни на користь Фізичної особи-підприємця Пенделя Олександра Миколайовича заборгованості за договором суборенди №17/09/21-БСБ від 17.09.2021, а саме: 691 544,61 грн - заборгованості з орендної плати, 127 888,39 грн - пені, 20 948,32 грн - інфляційних втрат, 7 673,30 грн - 3% річних, рішення Господарського суду Полтавської області від 06.03.2024 у справі № 917/1374/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.06.2024

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.А. Пуль