РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2024Справа № 910/16057/23

За первісним позовом Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод"

до Комунального підприємства "Київський метрополітен"

про визнання пунктів договору укладеними

За зустрічним позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод"

про визнання контракту № 50836/1 неукладеним

Суддя Борисенко І. І.

Секретар судового засідання Шилін Є. О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Публічне акціонерне товариство "Крюківський вагонобудівний завод" (далі - ПАТ "КВБЗ", позивач) до Комунального підприємства "Київський метрополітен" (далі - КП "Київський метрополітен", відповідач) про визнання пунктів договору укладеними, а саме:

- визнати пункти 3.3., 5.1., 5.5., 5.10., 10.1., 10.9. розділу Контракту "Повна технічна специфікація" Контракту № 50836/1 "Закупівля нових метропоїздів (включно із запасними частинами та витратними матеріалами, устаткуванням та інструментами для обслуговування, ремонту і супутніх послуг)" укладеними в редакції протоколу розбіжностей від 27.09.2023;

- визнати пункти 2.58., 2.59., 2.60., 2.75., 2.76 розділу Контракту "Перелік обов`язкових запасних частин та витратних матеріалів, необхідних для належної та безперебійної експлуатації товарів протягом 3,5 (трьох з половиною) років після введення в експлуатацію товарів покупцем" укладеними в редакції протоколу розбіжностей від 27.09.2023.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до залучених кредитних коштів Європейського банку реконструкції та розвитку, КП "Київський метрополітен" за процедурою двоступеневих відкритих торгів було проведено закупівлю нових метропоїздів (включно із запасними частинами та витратними матеріалами устаткування, та інструментами для обслуговування, ремонту та супутніх послуг), переможцем яких було визначено ПАТ "КВБЗ". Проте, після отримання підписаного контракту з боку відповідача, позивач був змушений скласти протокол розбіжностей від 27.09.2023, підставою якого стало те, що Компанією CAF (Іспанія), як одним з постачальників обладнання було повідомлено позивача про неможливість поставки обладнання для реалізації контракту, у зв`язку із завантаженістю виробничих ліній. У свою чергу, позивачем було запропоновано інших постачальників обладнання, а саме - MEDCOM (Польща) або MELCO (Японія), проте, відповідач відмовляється укласти контракт, в редакції протоколу розбіжностей, тому ПАТ "КВБЗ" звернулося до суду з даним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 (суддя Приходько І. В.) за вказаним позовом було відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Цією ж ухвалою сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

24.11.2023, відповідач, у строк, визначений законом, надав відзив у якому проти позову заперечив, зазначив, що відповідно до Умов торгів, позивач мав право змінити свою тендерну пропозицію до 22.03.2023. Після кінцевого терміну подання тендерних пропозицій, заміна або зміна своєї тендерної документації учасником закупівлі не передбачена. При цьому, обладнання виробництва запропонованими позивачем постачальниками, має негативний досвід надійності його експлуатації, а рішення покупця про визначення позивачем переможцем закупівлі базувалось на підставі оцінки усього обсягу тендерної пропозиції, у тому числі технічних характеристик обладнання з урахуванням його постачальника.

Крім того, Європейським банком реконструкції та розвитку було повідомлено про неможливість фінансування укладеного контракту у разі, якщо його буде укладено з ПАТ "КВБЗ" з порушенням вимог, викладених у тендерній документації.

14.12.2023 позивачем (ПАТ "КВБЗ") була надана відповідь на відзив на позовну заяву, у якій позивач вказав про безпідставність викладених відповідачем доводів.

Також у строк, визначений законом для подання відзиву, КП "Київський метрополітен" подало зустрічну позовну заяву до ПАТ "КВБЗ", у якій просить визнати неукладеним контракт № 50836/1 "Закупівля нових метропоїздів (включно із запасними частинами та витратними матеріалами устаткування, та інструментами для обслуговування, ремонту та супутніх послуг) ". Зустрічний позов мотивований тим, що КП "Київський метрополітен" не було погоджено отриманого від ПАТ "КВБЗ" контракту № 50536/1 та протоколу розбіжностей від 27.09.2023, яким було запропоновано розглянути інших постачальником, ніж того, що відповідач вказав у тендерній документації - Компанію CAF (Іспанія). Оскільки, КП "Київський метрополітен" не погоджується змінити постачальника (що фактично вплине на технічні характеристики обладнання та змінити предмет поставки), то сторонами не досягнуто згоди усіх істотних умов договору, тому контракт № 50836/1 є неукладеним. Крім того, ПАТ "КВБЗ" не було надано банківську гарантію в забезпечення цього контракту, що є істотною умовою для його укладення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2024 (суддя Приходько І. В.) зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та здійснено їх розгляд в загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання.

25.01.2024 відповідач за зустрічним позовом (ПАТ "КВБЗ") надав суду відзив, у якому проти заявлених вимог заперечив, зазначив, що він приймає усі істотні умов контракту щодо його предмету, кількості, строків поставки вагонів та суми договору. Проте, на думку відповідача, питання, пов`язані з постачальниками комплектуючих обладнання, не відносяться до істотних умов договору, тому підстав для визнання контракту неукладеним немає.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судових справ від 26.01.2024 справа № 910/16057/23 передана у провадження судді Борисенко І. І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2024 справу № 910/16057/23 суддею Борисенко І. І. прийнято до свого провадження, призначено підготовче засідання у справі.

Також 16.10.2023 ПАТ "КВБЗ" заявило клопотання про призначення у справі судової експертизи для визначення відповідності аналогів запропонованого позивачем обладнання Компанії CAF (Іспанія) без будь-якого впливу для КП "Київський метрополітен", як покупця вагонів, на їх відповідність технічним вимогам. Розглянувши вказане клопотання, заслухавши думку учасників процесу з цього питання, суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 02.04.2024, відмовив позивачу за первісним позовом у його задоволенні як у необґрунтованому.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 98 ГПК України передбачено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Приписами статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до статті 100 ГПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Отже, судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не може замінити інші засоби доказування. Вказана позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 916/2430/16, від 24.04.2018 у справі № 910/9394/17, від 12.12.2018 у справі № 910/105772/17.

Однак, у клопотанні ПАТ "КВБЗ" не обґрунтовано дійсну потребу у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять у предмет доказування, а саме - визнання контракту укладеним, а також позивачем не надано належних письмових доказів, які б свідчили про недостовірність, суперечливість доказів по справі.

Отже, враховуючи також позицію викладену у постанові Верховного Суду, яка наведена вище, підстави для призначення судової експертизи для визначення відповідності аналогів запропонованого позивачем обладнання у даній справі відсутні.

Крім того, призначення експертизи у справі тягне за собою зупинення провадження у справі.

Слід зазначити, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ І 66 - 64 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Судом враховано, що питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З огляду на те, що в процесі розгляду справи та дослідженні доказів у суду не виникало питань, які потребують спеціальних знань і в матеріалах справи відсутні докази які є взаємно суперечливими, господарський суд в змозі самостійно надати оцінку всім доказам які містяться в матеріалах справи та мають суттєве значення для вирішення спору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення по справі судової експертизи, а тому у задоволенні клопотання ПАТ "КВБЗ" суд відмовляє.

19.03.2024 від ПАТ "КВБЗ" надійшло клопотання про витребування доказів, проте, вказане клопотання суд залишив без розгляду у судовому засіданні від 02.04.2024 за заявою заявника (позивача).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу № 910/16057/23 до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні, під час розгляду справи по суті, представники сторін за первісним та зустрічним позовами свої вимоги підтримали та обґрунтували, просили їх задовольнити, відповідно, проти заявлених до них вимог - заперечили.

За наслідком дослідження матеріалів справи, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

У судовому засідання 04 червня 2024 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.04.2019 Київрадою прийнято рішення № 516/7172 "Про залучення кредиту Європейського банку реконструкції та розвитку Комунальним підприємством "Київський метрополітен" для реалізації проекту "Модернізація міського транспорту м. Києва II" (далі - проект), яким для забезпечення безперебійних перевезень пасажирів на дільниці Сирецько-Печерської лінії метрополітену від станції "Сирець" на житловий масив Виноградар, передбачено придбання рухомого складу (до 50 вагонів метрополітену).

26.02.2021 були укладені наступні договори: - між КП "Київський метрополітен" та Європейським банком реконструкції та розвитку - кредитний договір; - між Київською міською радою та Європейським банком реконструкції та розвитку - договір гарантії; - між КП "Київський метрополітен" та Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - договір про погашення заборгованості, які були затверджені рішенням Київської міської ради від 10.06.2021 № 1442/1483 "Про затвердження кредитного договору, договору гарантії, відшкодування та підтримки проекту та договору про погашення заборгованості".

КП "Київський метрополітен", відповідно до Принципів та правил закупівель Європейського банку реконструкції та розвитку (далі - ЄБРР) було проведено закупівлю рухомого складу за процедурою двоступеневих відкритих торгів шляхом використання порталу електронних закупівель ЄБРР.

Торги були проведені у два етапи, переможцем вказаних торгів було визначено ПАТ "КВБЗ" (Україна).

Також за результатом проведеної відповідно до Принципів та правил закупівель Європейського банку реконструкції та розвитку (далі - ЄБРР) закупівлі нових метропоїздів (включно із запасними частинами та витратними матеріалами, устаткуванням та інструментами для обслуговування, ремонту і супутніх послуг) (номер тендеру 50836), КП «Київський метрополітен» було підготовлено та погоджено з ЄБРР проект контракта № 50836/1.

Зокрема у розділі вказаного контракту "Повна технічна специфікація" були передбачені наступні умови:

- постачальником системи управління є: Компанія CAF (Іспанія) (п. 3.3);

- постачальником системи тягової енергії є: Компанія CAF (Іспанія) (п. 5.1);

- постачальником тягового електрообладнання є: Компанія CAF (Іспанія) (п. 5.5);

- постачальником тягових редукторів є: Компанія CAF (Іспанія) (п. 5.10);

- постачальником допоміжного джерела живлення (АPS) є: Компанія CAF (Іспанія) (п. 10.1);

- постачальником системи керування метропоїзду є: Компанія CAF (Іспанія) (п. 10.9).

Також у розділі контракту "Перелік обов`язкових запасних частин та витратних матеріалів, необхідних для належної та безперебійної експлуатації товарів протягом 3,5 (трьох з половиною) років після введення в експлуатацію товарів покупцем" були передбачені такі умови:

- комплект електронних плат (тяговий інвертор): CAF Power & Automation, S.L.U (п. 2.58);

- датчики струму та напруги (тяговий інвертор, допоміжне джерело живлення): CAF Power & Automation, S.L.U (п. 2.59);

- інші запасні частини для тягового обладнання (тяговий інвертор; допоміжне джерело живлення): CAF Power & Automation, S.L.U (п. 2.60);

- обладнання системи управління та моніторингу (комплект плат системи управління): CAF Power & Automation, S.L.U (п. 2.75);

- дисплей (TCMS HMI 10.4"): CAF Power & Automation, S.L.U (п. 2.76).

22.08.2023 КП "Київський метрополітен" на адресу ПАТ "КВБЗ" було направлене повідомлення про присудження контракту № 50836/1. (ECEPP ID: 14070281), в якому погоджено пропозицію позивача від 21.03.2023 на виконання контракту № 50836/1 "Закупівля нових метропоїздів (включно із запасними частинами та витратними матеріалами, устаткуванням та інструментами для обслуговування, ремонту і супутніх послуг) на суму 79 195 560,00 євро.

14.09.2023 контракт № 50836/1 (англійська та українська редакції) був підписаний з боку КП "Київський метрополітен", та переданий для підписання ПАТ "КВБЗ".

Також 15.09.2023 через електронну систему закупівель ЕСЕРР відповідач отримав лист від позивача, в якому останній просив продовжити термін надання банківської гарантії в забезпечення виконання контракту до 09.10.2023.

Проте, у подальшому, 28.09.2023 КП "Київський метрополітен" отримало від ПАТ "КВБЗ" примірник контракту (англійська та українська редакції) з протоколом розбіжностей від 27.09.2023, в якому позивачем у п. 3.3, 5.1, 5.5, 5.10, 10.1, 10.9 розділу "Повна технічна специфікація" та у п. 2.58, 2.59, 2.60, 2.75, 2.76 розділу "Перелік обов`язкових запасних частин та витратних матеріалів, необхідних для належної та безперебійної експлуатації товарів протягом 3,5 (трьох з половиною) років після введення в експлуатацію товарів покупцем" було запропоновано змінити постачальника обладнання (запасних частин), а саме, Компанію CAF (Іспанія), на MEDCOM (Польща) або MELCO (Японія). Вказана зміна постачальника обладнання була зумовлена завантаженістю виробничих ліній Компанії CAF (Іспанія), у зв`язку з чим останній відмовив позивачу у поставці обладнання в межах реалізації контракту, що підтверджується листом Компанією CAF Power & Automation від 13.09.2023.

У відповідь на вказану пропозицію, 12.10.2023 відповідач листом № 378-НДФ відмовив позивачу у погодженні змін постачальника обладнання та його запасних частин, а також відмовив у погодженні протоколу розбіжностей до контракта.

Проте, ПАТ "КВБЗ" не погодившись з вказаною відмовою відповідача звернувся з даним позовом до суду, у якому просить пункти 3.3., 5.1., 5.5., 5.10., 10.1., 10.9. розділу Контракту "Повна технічна специфікація", а також пункти 2.58., 2.59., 2.60., 2.75., 2.76 розділу Контракту "Перелік обов`язкових запасних частин та витратних матеріалів, необхідних для належної та безперебійної експлуатації товарів протягом 3,5 (трьох з половиною) років після введення в експлуатацію товарів покупцем" визнати укладеними в редакції протоколу розбіжностей від 27.09.2023.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Так, правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.

За змістом ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами-юридичними особами на підставі господарських правочинів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 183 ГК України договори за державним замовленням укладаються між визначеними законом суб`єктами господарювання - виконавцями державного замовлення та державними замовниками, що уповноважені від імені держави укладати договори (державні контракти), в яких визначаються господарські зобов`язання сторін та регулюються відносини замовника з виконавцем щодо виконання державного замовлення. Ухилення від укладення договору за державним замовленням є порушенням господарського законодавства і тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами. Спори, пов`язані з укладенням договору за державним замовленням, в тому числі при ухиленні від укладення договору однієї або обох сторін, вирішуються в судовому порядку.

Отже, зі змісту вказаних норм чинного законодавства слідує, що визнання договору укладеним є належним способом захисту порушеного права. Разом з тим, у спірних правовідносинах суд враховує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Як зазначено у статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, слід врахувати, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Так, згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 180 ГК України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закону України "Про публічні закупівлі".

Цей Закон також має на меті адаптувати законодавство України acquis Європейського Союзу на виконання Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1). Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Відповідно до п. 1.1 Правил та принципів закупівель ЄБРР формування надійної політики та практики закупівель є невід`ємною частиною перехідного процесу та мандату Банку щодо сприяння перехідному процесу та реформам. При переході до ринкової економіки та застосування принципів багатопартійної демократії країнам, в яких здійснюється діяльність Європейського банку реконструкції та розвитку, необхідно добиватися економії та ефективності як у державному, так і приватному секторах, а також прозорості та підзвітності у сфері державного управління.

Пункт 3.13 Правил та принципів закупівель ЄБРР передбачає, що конкурсна документація є основним джерелом інформації для потенційних учасників щодо вимог, що пред`являються поставок конкретних товарів та надання послуг або до виконання будівельних робіт, тому в ній повинні міститися всі відомості, необхідні учасникам для подання конкурсних заявок, що відповідають поставленим вимогам.

Конкурсні документи мають складатися з урахуванням створення умов і стимулів для міжнародної конкуренції. У них потрібно чітко вказати характеристики необхідних товарів, робіт або послуг, права та обов`язки покупця, постачальників і підрядників, а також умови, які необхідно виконати, щоб конкурсна заявка була прийнята до розгляду. У цих документах потрібно прописати справедливі та недискримінаційні критерії визначення заявки, що виграла конкурс. Деталізація і ступінь складності документації варіюється залежно від обсягу та характеру контрактів, але загалом, як правило, до її складу входять запрошення до участі в конкурсі, інструкції для учасників конкурсу, форма конкурсної заявки, гарантія участі в конкурсі, кваліфікаційні критерії та критерії оцінки, умови контракту, гарантії повернення авансового платежу та гарантії належного виконання контракту, технічні специфікації та креслення, таблиці відповідності або вимоги до товарів, робіт чи послуг, та форма контрактної угоди.

Відповідно до п. 3.27 Правил та принципів закупівель ЄБРР при проведенні конкурентного відбору клієнт повинен оцінювати та порівнювати заявки лише на підставі критеріїв оцінки, викладених у конкурсній документації. У ході проведення оцінки не допускається вносити зміни до заявок або пред`являти учасникам нові вимоги, як умова для присудження договору. Без погодження з Банком на умови контракту не дозволяється вносити суттєві, порівняно з тими, що були викладені в конкурсної документації, зміни.

Згідно з п. 3.31 Правил та принципів закупівель ЄБРР перш ніж давати згоду на внесення будь-яких змін чи звільнення від умов контракту, або на продовження встановленого строку виконання зобов`язань щодо контракту (за винятком випадків крайньої необхідності, пов`язаних з непередбаченими подіями, що не належать до дій закупівлі організації) клієнти повинні отримати "не заперечення"Банку щодо пропонованих змін, звільнення чи продовження.

Зі змісту наявної у матеріалах справи копії проекту контракту № 50836/1 вбачається, що за правовою природою запропонований сторонами до укладення контракт є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст. 671 ЦК України якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами.

Як вже було встановлено судом, у тендерній документації позивача постачальником обладнання та його запасних частин (товару) (якого позивач просить змінити у оспорюваних пунктах контракту), зазначено - Компанію CAF (CAF Power & Automation) (Іспанія).

До надання позивачем тендерної (конкурсної) документації для участі у процедурі закупівлі, ПАТ "КВБЗ" не повідомляло відповідача про будь-які можливі зміни у тендерній документації, зокрема, зміни постачальника обладнання (запасних частин). А зі змісту положень Закону України "Про публічні закупівлі" та Правил та принципів закупівель ЄБРР не передбачено зміну тендерної (конкурсної) документації після їх подачі для участі у процедурі закупівлі.

При цьому, як наголошує відповідач, рішення КП "Київський метрополітен" про присудження контракту саме ПАТ "КВБЗ", та його обов`язкове погодження ЄБРР (за рахунок коштів якого здійснюється фінансування контракту), було прийняте на підставі оцінки усього обсягу тендерної документації позивача, у тому числі і в частині, що стосується постачальника обладнання (запасних частин), яке мало б бути поставлене позивачем.

У позові ПАТ "КВБЗ", посилаючись на ст. 187 ГК України вказує про обов`язок відповідача укласти контракт, в редакції умов, викладених у протоколі розбіжностей від 27.09.2023. Проте, суд не погоджується із такими доводами позивача, враховуючи наступне.

Так, відповідно до ч. 1. ст. 187 ГК спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що переддоговірним є спір, який виникає у разі, якщо сторона ухиляється або відмовляється від укладення договору в цілому або не погоджує окремі його умови. При цьому передати переддоговірний спір на вирішення суду можливо лише тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов`язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов`язкового для виконання акта планування. В інших випадках спір про укладення договору чи умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв`язані зобов`язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.12.2021 року у справі N 910/1515/21.

Як вже було встановлено судом, закупівля нових вагонів метро проводилась в рамках інвестиційного проекту "Модернізація міського транспорту м. Києва ІІ", відповідно до угоди про підготовку кредитного фінансування, що затверджена рішенням Київської міської ради від 04.10.2019 № 4/7577 "Про затвердження угоди про підготовку кредитного фінансування комунального підприємства "Київський метрополітен" та відповідно до договору гарантії, відшкодування та підтримки проекту між Київрадою та ЄБРР від 26.02.2021.

Тобто, фінансування проекту з закупівлі вагонів метро мало бути здійснено за кошти Європейського банку реконструкції та розвитку, у тому числі, за кошти, отримані від власника майна територіальної громади міста Києва.

З матеріалів справи вбачається, що 29.09.2023 КП "Київський метрополітен" звернулось до ЄБРР з листом, у якому просило надати роз`яснення про можливість внесення змін до технічної частини контракту № 50836/1, відповідно до протоколу розбіжностей від 27.09.2023, наданому ПАТ "КВБЗ".

У відповідь на вказаний лист, ЄБРР листом від 26.10.2023 було повідомлено відповідача, що оскільки ПАТ "КВБЗ" відмовився підписувати контракт у визначені умовами проведення закупівлі строки, відповідно до поданої ним тендерної документації, то у КП «Київський метрополітен» наявне право відхилити тендерну пропозицію, анулювати відповідне тендерне забезпечення та повернутись до процесу оцінювання. При цьому, якщо контракт буде присуджено ПАТ "КВБЗ" із порушенням процедури, викладеної у тендерній документації, то банк має право не здійснювати фінансування укладеного такого контракту.

Як встановлено судом, ПАТ "КВБЗ" у односторонньому порядку змінило тендерну документацію в частині постачальника обладнання (запасних частин), на постачальників, які не входили до складу тендерної пропозиції ПАТ "КВБЗ" - MEDCOM (Польща) або MELCO (Японія), що було викладено у протоколі узгодження розбіжностей від 27.09.2023 до контракту (у п. 3.3., 5.1., 5.5., 5.10., 10.1., 10.9 розділу Контракту "Повна технічна специфікація" та у п. 2.58., 2.59., 2.60., 2.75., 2.76 розділу Контракту "Перелік обов`язкових запасних частин та витратних матеріалів, необхідних для належної та безперебійної експлуатації товарів протягом 3,5 (трьох з половиною) років після введення в експлуатацію товарів покупцем").

При цьому, внесені позивачем зміни до вказаних п. 3.3., 5.1., 5.5., 5.10., 10.1., 10.9, а також п. 2.58, 2.59, 2.60, 2.75, 2.76 контракту впливають на зміну марок, моделей, типів запасних частин та саме обладнання, що фактично змінить істотні умови контракту (предмет поставки).

Відповідач, у свою чергу, не погодив істотних умов договору у редакції протоколу розбіжностей від 27.09.2023, запропонованій позивачем, та не підписав контракту у зміненій позивачем редакції.

Доводи відповідача про ненадання позивачем банківської гарантії в забезпечення виконання правочину не впливає на укладеність контракту, оскільки обов`язок її надати для переможця торгів настає лише після підписання самого контракта, що передбачено п. 47.3 Інструкції для учасників торгів.

Проте, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ "КВБЗ" про визнання пунктів договору укладеними задоволенню не підлягають, тому суд відмовляє у первісному позові у повному обсязі.

Розглянувши зустрічну позовну заяву КП "Київський метрополітен" про визнання контракту № 50836/1 неукладеним, суд виходив з наступного.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19).

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав суб`єктів господарювання. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду і Верховним Судом, та узагальнено викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.

Отже, спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Додатково, в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Водночас, ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Як було роз`яснено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу.

При цьому позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу в спірних відносинах.

Тобто, визначення способу захисту порушеного права є невід`ємним процесуальним правом позивача, яким він користується на власний розсуд, тоді його оцінка відповідності та наявності підстав для захисту такого права є обов`язком суду (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 921/346/18, від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20).

У цій справі позивач за зустрічним позовом вказує на неукладеність контракту № 50836/1 "Закупівля нових метропоїздів (включно запасними частинами та витратними матеріалами, устаткуванням та інструментами для обслуговування, ремонту і супутніх послуг), оскільки сторонами не погоджено істотних умов договору, а саме - запропоновані ПАТ "КВБЗ" внесення змін у п. 2.58., 2.59., 2.60., 2.75., 2.76 розділу Контракту "Перелік обов`язкових запасних частин та витратних матеріалів, необхідних для належної та безперебійної експлуатації товарів протягом 3,5 (трьох з половиною) років після введення в експлуатацію товарів покупцем", фактично змінюють предмет поставки, що є неприпустимим.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 статті 627 ЦК України, ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вже зазначалось, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.07.2019 року у справі № 907/804/17 зазначено, що по суті вимога про визнання договору неукладеним є вимогою про встановлення факту, який має юридичне значення. Встановлення судом відсутності факту укладення договору може мати місце лише під час розгляду іншого спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) також зроблено висновок про те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав.

Тож в даному випадку визнання контракту № 50836/1 "Закупівля нових метропоїздів (включно запасними частинами та витратними матеріалами, устаткуванням та інструментами для обслуговування, ремонту і супутніх послуг) неукладеним не є належним способом захисту прав позивача.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19).

За таких обставин зустрічна позовна вимога КП "Київський метрополітен" не може бути задоволена, оскільки позивач просив застосувати неналежний спосіб захисту, що, у свою чергу, виключає дослідження та вирішення судом заявлених позовних вимог по суті.

Отже, у зустрічному позові КП "Київський метрополітен" суд відмовляє у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі відмови у первісному позові ПАТ "КВБЗ" та у зустрічному позові КП "Київський метрополітен" судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача за первісним позовом та на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" до Комунального підприємства "Київський метрополітен" про визнання пунктів договору укладеними - відмовити у повному обсязі.

У задоволенні зустрічного позову Комунального підприємства "Київський метрополітен" до Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" про визнання контракту № 50836/1 неукладеним - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 12 червня 2024 року.

Суддя Борисенко І. І.