ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 р. м. Ужгород Справа № 907/373/24

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород», м. Ужгород

до відповідача ОСОБА_1 , м. Чоп Закарпатської області

про стягнення 8 669,64 грн

Секретар судового засідання Райніш М.І.

Сторони не викликалися

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» заявило позов до ОСОБА_1 про стягнення 8 669,64 грн заборгованості за оплату наданих послуг з поводження з побутовими відходами. Позов заявлено з посиланням на статті 509, 525, 526, 530, 599 Цивільного кодексу України, статті 173, 175, 193 Господарського кодексу України, Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Ухвалою від 15.04.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено учасникам спору процесуальні строки для подання заяв по суті спору, а також відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали для подання письмових заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить 3028,00 грн судового збору.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, хоча був повідомлений своєчасно та належним чином. Вказана ухвала суду від 15.04.2024 р. була надіслана відповідачу 16.04.2024 р. рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, таке повернуто до суду 07.05.2024 р., з відміткою поштового відділення «вручено», дата вручення 25.04.2024. Суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив, відтак, беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Правова позиція позивача.

Позивач просить суд задоволити позов в повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги доданими до матеріалів справи документальними доказами, зокрема стверджує, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» та Фізичною особою - підприємцем Цап Василем Володимировичем був укладений договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами № 5276 від 28 серпня 2023 року.

За твердженням позивача, позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором та надав послуги відповідачу в повному обсязі. Однак, всупереч умовам договору відповідач свої зобов`язання за даним договором не виконав та не оплатив в повному обсязі надані послуги, що зумовило наявність заборгованості у розмірі 8 669,64 грн.

Правова позиція відповідача.

Відповідач не подав відзиву на позовну заяву.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» надає послуги з поводження з побутовими відходами на території нинішньої Баранинської сільської ради Ужгородського району на підставі розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області від 05.12.2014 p. № 367.

Між Товариства з обмежено відповідальністю АВЕ Ужгород та Фізичною особою - підприємцем Цап Василем Володимировичем (надалі - «Споживач», відповідач) було укладено Договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами № 5276 від 28 серпня 2023 року.

Згідно п. 1 договору, виконавець зобов`язується згідно з графіком надавати послуги з поводження з побутовими відходами, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором, на підставі Розпорядження голови УРДА ЗО № 367 від 05.12.2014 p. та відповідно до правил благоустрою територій населеного пункту, розроблених з урахуванням схеми санітарного очищення населеного пункту та затверджених рішенням Ужгородської міської ради ІV сесії V скликання від 26 грудня 2006 року №136(зі змінами), які розміщені на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця за посиланням.

Пунктом 2 Договору передбачено, що виконавець надає споживачеві послуги з поводження з твердими, великогабаритними, ремонтними і рідкими відходами (у разі наявності технічної можливості та встановлення відповідних тарифів органом місцевого самоврядування). Запровадження системи роздільного збирання побутових відходів відбувається відповідно до чинного законодавства України. Роздільне збирання побутових відходів здійснюється споживачем згідно з Методикою роздільного збирання побутових відходів, яка затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №133 від 01.08.2011 року.

Положеннями п. 3,5 Договору встановлено зокрема, що послуги з вивезення твердих відходів надаються за безконтейнерною схемою.

Для вивезення твердих відходів за безконтейнерною схемою споживач зобов`язаний щотижня з 6:00 до 07:00 години 1 раз виставити у місцях погоджених з виконавцем, закриті контейнери з відходами. Місце встановлення контейнеру, яке погоджене з виконавцем є: Ужгородський р-н., с. Баранинці, вул. Центральна, 32.

Відповідно до акту прийому-передачі від 28 серпня 2023 року, позивачем передано відповідачу 2 контейнери місткістю 1,1 куб. м.

Згідно з ч. 3 п. 12 Договору, споживач зобов`язаний оплачувати в установлений договором строк надані йому послуги з поводження з побутовими відходами.

Пунктом 15 договору передбачено, що згідно з рішенням Виконавчого комітету Баранинської сільської ради №1 від 23.02.2023 тариф на послуги з поводження 1 м. куб. відходів становить: твердих 303,24 грн. з ПДВ за 1 кубічний метр. Сторони узгодили, що місячний об`єм надання послуг за договором складає 9,53 м. куб.

Місячна вартість послуг по діючих на момент укладення договору тарифах становить 2889,88 грн.

Відповідно до умов п. 16 та п.17 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць, а платежі за послуги вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, що є граничним строком внесення плати за послуги.

Позивач належним чином виконав зобов`язання за Договором про надання послуг з поводження з побутовими відходами, однак, всупереч умовам Договору, відповідачем грошові зобов`язання, обумовлені договірними відносинами в повному обсязі не виконано, що свідчить про наявність непогашеної заборгованості в розмірі 8 669,64 грн за послуги з поводження з побутовими відходами у період з 01.10.2023 по 01.12.2023.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладений між сторонами договір № 5276 від 28 серпня 2023 року за своєю правовою природою є договором надання послуг, а тому, виниклі між сторонами спірні правовідносини підпадають під регулювання Цивільного кодексу України.

Таким чином, на день розгляду спору в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ст. 204 Цивільного кодексу України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У свою чергу, відповідно до вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

За визначенням, наведеним у п. 26 ч. 1 ст. 1 Закону України Про управління відходами, побутові відходи це змішані та/або роздільно зібрані відходи від домогосподарств, включаючи відходи паперу, картону, скла, пластику, деревини, текстилю, металу, упаковки, біовідходи, відходи електричного та електронного обладнання, відходи батарей та акумуляторів, небезпечні відходи у складі побутових, великогабаритні та ремонтні відходи, а також змішані та/або роздільно зібрані відходи з інших джерел, якщо ці відходи подібні за своїм складом до відходів домогосподарств.

Органи місцевого самоврядування забезпечують управління побутовими відходами згідно з правилами благоустрою населеного пункту, регіональними та місцевими планами управління відходами та забезпечують кожному утворювачу побутових відходів надання послуги з управління побутовими відходами (ч. 1 ст. 30 Закону України Про управління відходами).

Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону України Про управління відходами, послуга з управління побутовими відходами є комунальною послугою і надається відповідно до законодавства про житлово-комунальні послуги та правил, встановлених Кабінетом Міністрів України, з урахуванням регіональних та місцевих планів управління відходами та правил благоустрою населеного пункту.

Виконавцем послуги з управління побутовими відходами є суб`єкт господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку, або адміністратор послуги з управління побутовими відходами. Виконавець послуги з управління побутовими відходами укладає договори із споживачами послуги (ч. 5, 7 ст. 33 Закону України Про управління відходами).

Відповідно до ч. 1 ст. 34 вищевказаного Закону, плата за послугу з управління побутовими відходами визначається на основі тарифу на послугу з управління побутовими відходами та норм надання послуги. Тариф на послугу з управління побутовими відходами є середньозваженим тарифом, що формується на основі тарифів на збирання, перевезення, відновлення та видалення побутових відходів. Витрати на адміністрування послуги з управління побутовими відходами розраховуються окремо у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та включаються до середньозваженого тарифу виконавця послуги. Тариф на послугу з управління побутовими відходами, а також тарифи на збирання, перевезення, відновлення, видалення побутових відходів встановлюються органом місцевого самоврядування окремо за видами побутових відходів (змішані, великогабаритні, ремонтні, небезпечні, відходи зелених насаджень). Розрахунок тарифу на послугу з управління побутовими відходами здійснює виконавець послуги. Розрахунок тарифів на збирання, перевезення, відновлення та видалення побутових відходів здійснюють суб`єкти господарювання, які здійснюють відповідні операції.

Пунктом 2 частини 1 ст. 5 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначено, що комунальні послуги це, зокрема, послуги з управління побутовими відходами.

В силу ч. 1 ст. 9 Закону України Про житлово-комунальні послуги, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно зі ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком боргу встановлено, що в період із жовтня 2023 року по грудень 2023 року (включно) відповідач заборгував перед позивачем за надані послуги з поводження побутовими відходами суму 8669,64 грн, яка станом на момент судового розгляду даного спору не погашена.

Враховуючи вищевказані обставини та те, що відповідач не надав суду свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористатись відповідними процесуальними правами і надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 8669,64 грн заборгованості за надані послуги з поводження з побутовими відходами є документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову повністю.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Із приводу того, що відповідачем у даній справі є фізична особа без статусу суб`єкта підприємницької діяльності, суд зазначає наступне.

За змістом ст. 51, 52, 598, 599, 609 Цивільного кодексу України, ст. 202 Господарського кодексу України, положень Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що виник при виконанні умов укладеного між ними господарського договору (постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 13.02.2019 у справі №910/8729/18, від 05.06.2019 у справі №904/1083/18).

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення вищезазначеної суми заборгованості за надані послуги з фізичної особи, що припинила підприємницьку діяльність.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на відповідача покладається 3 028,00 гривень витрат на оплату судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги - задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АВЕ Ужгород (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Льва Толстого, будинок 33, ) 8669,64 грн (вісім тисяч шістсот шістдесят дев`ять гривень 64 коп.) заборгованості за надані послуги з поводження з побутовими відходами, а також 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в Західному апеляційному господарському суді в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 17.06.2024

Суддя Андрейчук Л. В.