ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/4980/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребної К.Ф. при секретарі судового засідання Фатєєвій Г.В. розглянувши справу №916/4980/23

за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) в особі регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства Українська залізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, )

до відповідача: Фізичної особи підприємця Гулєша Андрія Валентиновича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

про стягнення 198 340,01грн. та зобов`язання вчинити певні дії

Представник:

Від позивача: Миргородава О.Ю. ордер;

Від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства Українська залізниця звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи підприємця Гулєша Андрія Валентиновича про стягнення 198 340,01грн. та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання рекламних послуг №ОД/ДН-1-15-318дНЮ від 30.04.2015р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.11.2023р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/4980/23 в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.04.2024р. підготовче провадження було закрито, розгляд справи призначено по суті в судовому засіданні.

Представник відповідача в судові засідання, окрім 18.12.2023р. та 01.04.2024р. не з`являвся. Поряд з цим, представником відповідача неодноразово подавались клопотання про відкладення розгляду справи, які судом задовольнялись. Відзив на позовну заяву відповідач не надав.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому суд зазначає, що в судове засідання в якому було проголошено вступну та резолютивну частину рішення представник відповідача не з`явився, про причини не з`явлення суд не повідомив, хоча про дату та час розгляду справи представник відповідача був повідомлений належним чином, що підтверджується Довідкою суду про доставку електронного документа вих. 916/4980/23/33847/24 від 21.05.2024, згідно якої Документ в електронному вигляді "Ст.120 Ухвала про повідомлення або виклики" від 20.05.24 по справі № 916/4980/23 (суддя Погребна К.Ф.) було надіслано одержувачу ОСОБА_1 в його електронний кабінет, та документ доставлено до електронного кабінету 20.05.24р о 21:46.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

30.04.2015 між Одеською залізницею (Виконавець) та ФОП Гулєша А.В. (Замовник) укладено договір № ОД/ДН-1-15-318дНЮ про надання рекламних послуг, згідно з яким Виконавець приймає на себе зобов`язання надати Замовнику послуги по тимчасовому розміщенню на території та об`єктах Одеської залізниці спеціальних рекламних конструкцій Замовника з можливістю подальшого експонування на них рекламоносіїв (надалі - послуги), а Замовник зобов`язується прийняти і оплатити ці послуги.

Відповідно до п. 1.2. договору умови надання послуг, а саме: адресна програма, тип спеціальних рекламних конструкцій, термін розміщення, вартість послуг визначаються у додаткових угодах до даного Договору, що є невід`ємними частинами цього Договору.

Згідно з пп. 2.2.15 п. 2.2. договору Замовник зобов`язується протягом двох тижнів після дати закінчення періоду проведення рекламної кампанії або припинення Договору або відповідної додаткової угоди демонтувати рекламну конструкцію власними силами у присутності представників Виконавця згідно з проектною документацією, дотриманням норм за техніки безпеки, електробезпеки, пожежної безпеки та санітарних норм за наявності відповідної ліцензії або залучати для розміщення на підставі договору особу, яка має таку ліцензію. Демонтаж рекламної конструкції посвідчується відповідним актом, складеним сторонами.

Вартість послуг Виконавця та порядок оплати визначається відповідно до додаткових угод, що є невід`ємною частиною договору (п.3.1 договору).

Пунктом 3.3 договору передбачено, що оплата послуг проводиться Замовником щомісячно на умовах 100% передоплати шляхом перерахування коштів Виконавцю не пізніше десятого числа поточного місяця.

У п. 3.4. договору встановлено, що початком надання послуг Виконавцем Замовнику вважається дата початку періоду проведення рекламної кампанії, яка визначена сторонами у додатковій угоді. Закінченням надання послуг є дата закінчення періоду проведення рекламної кампанії. Відсутність на спеціальних рекламних конструкціях реклами протягом періоду надання послуг не є підставою для звільнення Замовника від оплати послуг або перерахунку вартості послуг.

Відповідно до п. 4.8. договору у випадку невиконання Замовником свого обов`язку, передбаченого пунктом 2.2.15 цього Договору щодо демонтажу рекламної конструкції Замовник зобов`язаний сплатити Виконавцю неустойку у розмірі 200% вартості послуг, передбаченою додатковою угодою на розміщення цієї конструкції, за кожний місяць розміщення конструкції понад період проведення рекламної кампанії або з моменту припинення дії додаткової угоди.

Відповідно до умов п. 6.1. Договору, договір набирає сили з 01.05.2015 і діє 30.04.2016.

Договір може бути пролонгований за погодженням сторін, шляхом укладання додаткової угоди. Договір може бути достроково розірваний Виконавцем в односторонньому порядку шляхом повідомлення Замовника письмово за 10 діб до дати розірвання (п.п. 6.2., 6.3 договору).

Додатковими угодами до договору, сторони неодноразово продовжували строк дії договору, зокрема, останньою Додатковою угодою № 19 від 07.04.2021р., пункт 6.1 було викладено у наступній редакції: «договір набирає сили з 01.05.2015 і діє 30.06.2021».

Позивач вказує, що відповідно до укладеного договору та Додаткових угод до нього ним надавались відповідачу послуги по тимчасовому розміщенню та території об`єктів залізничного транспорту філії «Одеської залізниці» АТ «Укрзалізниця» рекламних конструкції: - Білборд 3,0м х 6,0м х 2 площини (однобічний) за адресою Одеська обл., Білгород-Дністровський район, смт. Затока, ст. Бугаз (тупік пакгаузу); - Білборд 3,0м х 6,0м (однобічний) за адресою Одеська обл., Білгород -Дністровський район, смт. Затока в межах залізничного переїзду 61 км + 587 м., ст. Бугаз праворуч у напрямку ст. Білгород-Дністровський; - Білборд 3,0м х 6,0м х 2 площини (однобічний) за адресою Одеська обл., Білгород-Дністровський район, м. Білгород-Дністровський, вул. Портовa/вул. Незалежності (біля тунелю); Білборд 3,0м х 6,0м х 2 площини (типу "ластівка") за адресою Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Портовa/вул. Незалежності (біля тунелю); Білборд 3,0м х 6,0м (однобічний) за адресою Одеська обл., м. Білгород- Дністровський, вул. Портова/вул. Незалежності (біля авторинку); - Конструкція на фасаді 3,0м х 6,0м х 2 шт. за адресою Одеська обл., Білгород-Дністровський район, вокзал станції Білгород-Дністровський (на фасаді вокзалу).

Як зазначає позивач, після закінчення строку дії Договору з 01.07.2021 по 30.04.2023 сторони фактично продовжували дію договору своїми конклюдентними діями, а саме позивач продовжував надавати відповідачу послуги згідно умов договору, а відповідач приймав відповідні послуги шляхом підписання актів наданих послуг та часткової їх оплати.

Поряд з цим, за посиланнями позивача в період з квітня 2022р. по квітень 2023р. відповідачем свої зобов`язання передбачені п.3.3 договору належним чином та в повному обсязі не виковувались в наслідок чого у останнього утворилась заборгованість за надані послуги в сумі 86 060грн.

Пунктом 4.5 Договору визначено, що при порушенні термінів оплати послуг Виконавця, які обумовлені додатками до Договору, Замовник несе відповідальність у формі сплати пені у розмірі подвійної облікової НБУ, шо діяла у період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожний день прострочення. Пеня за прострочення оплати за Договором нараховується за увесь період прострочення.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором щодо оплати вартості наданих послуг, позивачем було нараховано відповідачу пеню в сумі 44 295,55грн., 3% річних в сумі 2 803,81грн. та інфляційні витрати в сумі 7 000,65грн.

Позивач наголошує, що оскільки з 01.05.2023р. відповідачем не приймались та не оплачувались надані послуги з реклами, що свідчить про відмову від договірних зобов`язань, у останнього виникло зобов`язання протягом двох тижнів після дати припинення договірних відносин демонтувати рекламні конструкції власними силами відповідно до пп. 2.2.15 п. 2.2 Договору, яке відповідач не виконав та з 15.05.2023 таке зобов`язання є простроченим.

При цьому, позивач вказує, що на даний час рекламні конструкції продовжують розміщуватись на об`єктах позивача, що підтверджується відсутністю відповідних актів, складених сторонами про демонтаж (пп. 2.2.15 п.2.2 Договору) та актами комісійної перевірки рекламних засобів, які розташовані на території та об`єктах регіональної філії "Одеська залізниця" від 28.03.2023 та від 03.04.2023, проведеним представниками останнього.

Крім того, внаслідок невиконання відповідачем свого обов`язку щодо демонтажу рекламних конструкцій, позивачем відповідно до п.4.8 договору було нараховано відповідачу неустойку в сумі 58 180грн.

Отже, посилаючись на вищенаведені обставини Акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства Українська залізниця звернулось до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

За ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частино 7 статті 180 ГК України визначено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Як встановлено судом, 30.04.2015 між Одеською залізницею (Виконавець) та ФОП Гулєша А.В. (Замовник) укладено договір № ОД/ДН-1-15-318дНЮ про надання рекламних послуг, згідно з яким Виконавець приймає на себе зобов`язання надати Замовнику послуги по тимчасовому розміщенню на території та об`єктах Одеської залізниці спеціальних рекламних конструкцій Замовника з можливістю подальшого експонування на них рекламоносіїв (надалі - послуги), а Замовник зобов`язується прийняти і оплатити ці послуги.

Положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, строк дії договору до 30.06.2021 встановлено у додатковій угоді №19 від 07.04.2021 до договору.

З наявних матеріалів справи вбачається, та відповідачем не спростовано, що у період з липня 2021 по 30.04.2023 позивач та відповідач щомісячно продовжували дію договору № ОД/ДН-1-15-318дНЮ про надання рекламних послуг внаслідок обопільних конклюдентних дій, зокрема, підписанням Актів наданих послуг, сплати виставлених рахунків за надані послуги.

Так, як вбачається з матеріалів справи факт надання позивачем та прийняття відповідачем послуг за договором про надання рекламних послуг підтверджується Актами наданих послуг від 30.09.2021, від 31.10.2021, від 30.11.2021, від 31.12.2021., від 31.01.2022, від 28.02.2022, від 31.03.2022, від 30.04.2022. за травень 2022 року, за червень 2022 року, від 31.07.2022, від 31.08.2022, від 30.09.2022, від 31.10.2022, від 30.11.2022, від 31.12.2022, за січень 2023, за лютий 2023, за березень 2023 та за квітень 2023, копії яких містяться в матеріалах справи.

При цьому надані позивачем послуги були прийняті відповідачем без зауважень, про що свідчить підпис відповідача на відповідних Актах прийняття наданих послуг.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.3 договору передбачено, що оплата послуг проводиться Замовником щомісячно на умовах 100% передоплати шляхом перерахування коштів Виконавцю не пізніше десятого числа поточного місяця.

Проте відповідач за надані послуги належним чином та в повному обсязі не розрахувався, в наслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 86 060грн.

При цьому відповідачем відповідні обставини належними та допустимими доказами не спростовані.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги в сумі 86 060грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання.

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч.1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 4.5 Договору визначено, що при порушенні термінів оплати послуг Виконавця, які обумовлені додатками до Договору, Замовник несе відповідальність у формі сплати пені у розмірі подвійної облікової НБУ, шо діяла у період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожний день прострочення. Пеня за прострочення оплати за Договором нараховується за увесь період прострочення.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем було нараховано пеню в сумі 44 295,55грн., три відсотки річних в розмірі 2 803,81грн. та інфляційних витрат в сумі 7 00,65грн. Розглянувши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних витрат за прострочення виконання відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань, суд доходить висновку, що вказані розрахунки було здійснено позивачем обґрунтовано, з урахуванням приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Фізичної особи підприємця Гулєша Андрія Валентиновича пені в розмірі 44 295,55грн., трьох відсотків річних в сумі 2 803,81грн. та інфляційних витрат в сумі 7 000,65грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Так, як зазначено по тексту рішення вище, у період з липня 2021 по 30.04.2023 позивач та відповідач щомісячно продовжували дію договору № ОД/ДН-1-15-318дНЮ про надання рекламних послуг внаслідок обопільних конклюдентних дій. Натомість в матеріалах справи відсутні відомості та докази продовження сторонами дій договору, в тому числі шляхом виставлення та сплати рахунків, підписання актів наданих послуг тощо, а тому господарський суд дійшов висновку, що договір між сторонами припинив свою дію 01.05.2023.

Разом з тим, господарський суд вказує, що умовами договору, зокрема, п.2.2.15 договору, передбачено, що замовник зобов`язаний протягом двох тижнів після дати закінчення періоду проведення рекламної компанії або припинення договору або відповідної додаткової угоди демонтувати рекламну конструкцію власними силами у присутності представників виконавця, проте, як вбачається з наявних матеріалів справи, та відповідачем не спростовано, рекламна конструкція продовжує розміщуватись на об`єктах позивача. Також, господарський суд зауважує, що відповідно до п.4.8 договору замовник зобов`язаний сплатити виконавцю неустойку у розмірі 200% вартості послуг, передбаченою додатковою угодою на розміщення цієї конструкції, за кожний місяць розміщення конструкції понад період проведення рекламної кампанії або з моменту припинення дії додаткової угоди.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що внаслідок невиконання відповідачем свого обов`язку щодо демонтажу рекламних конструкцій, позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення з відповідача неустойку в розмірі 200% вартості послуг, за кожний місяць розміщення конструкцій відповідно до п.4.8 договору, які на час звернення до суду продовжували розміщуватись та перевіривши розрахунок позивача та встановивши його обґрунтованість, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення з відповідача 58 180 грн. неустойки.

Щодо позовних вимог в частині звільнення об`єктів позивача від рекламних конструкцій відповідача шляхом демонтажу відповідних конструкцій, господарським судом враховується, що як на час звернення позивача до суду з даним позовом, так і під час розгляду даної справи, до суду не було надано складеного сторонами акту, яким відповідно до умов п.2.2.15 договору посвідчується демонтаж рекламної конструкції, а відтак позовні вимоги в частині звільнення об`єктів позивача також підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства Українська залізниця є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) в особі регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства Українська залізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) до Фізичної особи підприємця Гулєша Андрія Валентиновича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Гулєша Андрія Валентиновича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) в особі регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства Українська залізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) основний борг в сумі 86 060 (вісімдесят шість тисяч шістдесят)грн.., неустойку в розмірі 58 180 (п`ятдесят вісім тисяч сто вісімдесят)грн., пеню в сумі 44 295 (сорок чотири тисячі двісті дев`яносто п`ять)грн. 55коп., 3% річних в сумі 2 803 (дві тисячі вісімсот три)грн. 81коп., інфляційні витрати в розмірі 7 000 (сім тисяч) 65коп. та судовий збір в розмірі 5 659 (п`ять тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять)грн. 10коп.

3. Звільнити об`єкти регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» від рекламних конструкцій, які розміщувались згідно договору від 30.04.2015 (зареєстровано 07.05.2015) №ОД/ДН-1 15-318 дНЮ, шляхом демонтажу рекламних конструкцій Фізичної особи підприємця Гулєша Андрія Валентиновича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ), що розташовані за адерсою:

- Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, ст. Бугаз (тупік пакгаузу);

- Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока в межах залізничного переїзду 61 км. + 587 м., ст. Бугаз праворуч у напрямку ст. Білгород-Дністровський;

- Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Білгород-Дністровський, вул. Портова/вул. Незалежності (біля тунелю);

- Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Портова/вул. Незалежності (біля тунелю);

- Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Портова/вул. Незалежності (біля авторинку);

- Одеська область, Білгород-Дністровський район, вокзал станції Білгород-Дністровський (на фасаді вокзалу).

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 13 червня 2024 року.

Суддя К.Ф. Погребна