ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

10.06.2024 Справа № 905/737/24

Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (, вул. Грушевського, буд.1Д, м. Київ, 01001)

до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ,

АДРЕСА_1 )

про стягнення 720599,89 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18.10.2021 №-КД-1 в розмірі 720599,89 грн, з яких: 525271,43 грн заборгованість за тілом кредиту та 195328,46 грн заборгованість за відсотками.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконано грошові зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 720599,89 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Ухвалою суду від 20.05.2024 постановлено: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі 905/737/24; справу №905/737/24 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Направлення ухвали суду здійснювалось до електронного кабінету позивача та відповідача у підсистемі ЄСІТС, що підтверджується довідками Господарського суду Донецької області про доставку електронного листа.

Ухвалою суді від 20.05.2024 постановлено: зобов`язати Міністерство соціальної політики України (01601, м. Київ вул. Еспланадна, 8/10; електронна пошта: ) надати відомості про реєстрацію у якості внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ). За умови наявності такої реєстрації на момент отримання цієї ухвали, надати Господарському суду Донецької області відомості про фактичне місце проживання зазначених осіб, адреси за якими може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції та номер телефону.

21.05.2024, через підсистему Електронний суд, надійшло клопотання ОСОБА_1 б/н від 21.05.2024 (вх.№4216/24), в якому останній просить суд цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передати на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Клопотання відповідача обґрунтоване тим, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але із повномасштабним вторгненням та активними бойвими діями у м.Волноваха Донецької області з 16.04.2022 фактично проживає (перебуває) та зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 на підтвердження чого надає довідку від 16.04.2022 №2615-. У своєму клопотанні відповідач посилається на ч.1 ст.27 та п.1 ч.1 ст.31 Цивільного кодексу України та вважає, що справу необхідно передати на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

28.05.2024, на електронну пошту суду надійшов лист Міністерства соціальної політики України №12967/0/2-24/3 від 27.05.2024 (вх.№01-35/864), з якого вбачається, що ОСОБА_1 з 18.02.2024 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа та значиться: АДРЕСА_4 .(аналогічний за змістом лист надійшов засобами поштового зв`язку 04.06.2024 вх.№4575/24).

Дослідивши клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області та розглянувши зміст позовної заяви та додані матеріали, суд виходить з наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 13.02.2019 №910/8729/18.

Згідно частини першої статті 58 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Частиною першою статті 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За положеннями статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - це єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина 9 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Як вбачається з відповіді №595472 від 16.05.2024 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 15.04.2011 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, номер запису в реєстрі 0003508 та припинив свою підприємницьку діяльність 27.04.2022 шляхом внесення відповідного запису до реєстру.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що кредитний договір №-КД-1 між Акціонерним товариством Комерційний Банк Приватбанк та Фізичною особою-підприємцем Гладишевим Сергієм Івановичем підписаний 18.10.2021, тобто в період реєстрації ОСОБА_1 суб`єктом підприємницької діяльності. Окрім цього кредитний договір підписаний відповідачем саме як фізичною особою - підприємцем, а не просто фізичною особою.

Водночас, суд зазначає, що за змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18).

Таким чином, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як Фізичної особи-підприємця, не припинились.

Враховуючи викладене, справи за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відноситься до юрисдикції господарського суду.

За таких обставин, клопотання відповідача про передачу справи до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, задоволенню не підлягає, оскільки справа підсудна господарському суду.

Разом з цим, у зв`язку з поданим клопотанням відповідача та зазначенням в ньому про передачу справи за територіальною підсудністю, то суд при дослідженні питання про територіальну підсудність виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Наведене визначення є місцем проживання в приватно-правовому розумінні.

Натомість відносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено наступне:

- місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги;

- місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265.

Відповідно до пункту 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого вищевказаною постановою, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його. Іноземець чи особа без громадянства, які отримали довідку про звернення за захистом в Україні, можуть зареєструвати місце свого перебування в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцем проживання фізичної особи, яка не є підприємцем, визнається зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання або перебування.

Відповідно до ч. 6, 8, 9 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

З метою повного та всебічного розгляду справи судом було зроблено запит до Єдиного демографічного реєстру з метою встановлення адреси реєстрації ОСОБА_1 .

Відповідно до відповіді №595464 від 16.05.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що місцем реєстрації ОСОБА_1 значиться: АДРЕСА_5 .

Також, судом ухвалою від 20.05.2024 був здійснений запит до Міністерства соціальної політики щодо відомостей про реєстрацію у якості внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 .

На відповідний запит судом, отримано відповідь Міністерства соціальної політики, з якої вбачається, що ОСОБА_1 з 18.02.2024 значиться в Інформаційній базі про внутрішньо-переміщених осіб за адресою: АДРЕСА_4 .

Враховуючи вищевикладене, керуючись нормами ч. 3 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України та відсутністю відповідних змін до чинного процесуального законодавства щодо розгляду справи за місцем реєстрації сторони в Інформаційній базі про внутрішньо-переміщених осіб, суд дійшов висновку, що дана справа територіально підсудна за зареєстрованим місцем проживання відповідача, яке знаходиться у Донецькій області та за загальним правилом справа про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 відноситься до територіальної підсудності Господарського суду Донецької області.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні клопотання ОСОБА_1 б/н від 21.05.2024 (вх.№4216/24) про передачу справи на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що справа №905/737/24 призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч.13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 5 ст.42 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, право відповідача на доступ до правосуддя буде забезпечено у повній відповідності до закону та не буде обмежено у зв`язку з місцем реєстрації внутрішньо-переміщеної особи в іншій області, оскільки відповідач вже зареєстрований в Електронному суді та через його модулі може подавати будь які заяви та клопотання, які будуть розглянуті судом.

Таким чином, реєстрація відповідача як внутрішньо-переміщеної особи не призведе до обмеження його прав, а розгляд справи буде здійснений у відповідності до чинного процесуального закону.

Керуючись ст. 27, 176, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Відмовити у задоволенні клопотанні ОСОБА_1 б/н від 21.05.2024 (вх.№4216/24) про передачу справи на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

2.Позивачу направити позовну заяву та додані до неї документи на адресу відповідача: АДРЕСА_6 докази чого надати до суду.

3. Роз`яснити відповідачу про можливість ознайомлення з матеріалами справи за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Суддя Д.М. Огороднік