РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.06.2024Справа № 910/1482/24

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діагностика Україна"

до Дочірнього підприємства "Американський центр медичної допомоги у Києві" Приватна компанія з обмеженою відповідальністю"

про стягнення 479 786,22 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Діагностика Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Американський центр медичної допомоги у Києві" Приватна компанія з обмеженою відповідальністю" про стягнення 479786,22 грн, з яких 414290,00 грн заборгованості, 60462,99 грн пені та 5033,23 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором про надання медичних послуг № 39-2021 від 04.05.2021 в частині здійснення оплати за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/1482/24 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За приписами частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Судом встановлено, що ухвала про відкриття провадження в справі від 13.02.2024 була направлена та доставлена до електронного кабінету позивача 15.02.2024 (00:47), що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про доставку відповідного електронного листа.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У зв`язку з цим копія ухвали суду від 13.02.2024 була направлена на адресу відповідача, проте відповідно до відомостей з офіційного веб-сайту «Укрпошта», поштове відправлення за № 423 не було вручено відповідачу, про що здійснено відмітку від 19.02.2024: Повернення за зворотною адресою: "Неправильно зазначена (відсутня) адреса".

Крім того, 27.02.2024 через відділ автоматизованого документообігу суду повернувся конверт поштового відправлення за № 423, який не було вручено відповідачу, про що здійснено відмітку: "Неправильно зазначена (відсутня) адреса".

Відповідно до частин 3 та 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17.

За приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 13.02.2024 про відкриття провадження у справі № 912/1482/24 була оприлюднена на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень 15.02.2024.

З урахуванням викладеного, за висновком суду, відповідач не був позбавлений можливості ознайомитись з процесуальними документами у цій справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та йому були створені достатні умови для реалізації своїх процесуальних прав.

Станом на поточну дату інших заяв та/або доказів від сторін на підтвердження своїх вимог та заперечень, в тому числі клопотань процесуального характеру, відзиву відповідача на позов до Господарського суду міста Києва не надходило.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сінлаб-Україна" (в подальшому назву змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Діагностика Україна" (далі - позивач, виконавець) та Дочірнім підприємством "Американський центр медичної допомоги у Києві" Приватна компанія з обмеженою відповідальністю" (далі - відповідач, замовник) було укладено Договір про надання медичних послуг № 39-2021 (далі - Договір), відповідно до умов якого виконавець надає медичні послуги за завданням замовника, а саме: проведення лабораторних досліджень, супроводження лабораторних досліджень (пункт 1.1 Договору).

Відповідно до пункту 1.3 Договору перелік лабораторних досліджень, строки виконання та вартість медичних послуг вказані у Додатках №1 та №2, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно з пунктом 1.4 Договору загальна сума Договору складає сумарну вартість наданих медичних послуг впродовж дії даного Договору, згідно з актами здавання-приймання виконаних робіт, підписаними сторонами.

Пунктом 2.3.5 Договору визначено, що замовник зобов`язаний вчасно підписувати акти здавання-приймання виконаних робіт та сплачувати вартість медичних послуг виконавця в порядку, передбаченому Розділом 3 даного Договору.

У відповідності до пункту 3.1 Договору вартість послуг вказана у Додатках №1 та № 2 до цього Договору.

Згідно з пунктом 3.5 Договору виконавець не пізніше 1 (першого) числа кожного поточного місяця направляє на електронну адресу відповідальної особи замовника звіт про надані замовнику послуги за попередній місяць (далі - звіт), замовник зобов`язаний ознайомитися зі звітом, та, у випадку наявності зауважень, надати виконавцю аргументовану відповідь.

Пунктом 3.6 Договору сторони погодили, що на підставі звіту виконавець формує та направляє замовнику рахунок для оплати наданих у попередньому місяці послуг та акт здавання-приймання виконаних робіт.

Відповідно до пункту 3.9 Договору замовник зобов`язаний оплатити рахунок, отриманий від виконавця, не пізніше 15 числа поточного місяця. У випадку прострочення оплати рахунку за надані послуги замовник несе відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 7.1 Договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє до 31.12.20___ р. Якщо будь-яка зі сторін за місяць до закінчення терміну дії Договору не повідомить про його розірвання, дія Договору продовжується на один рік. Подальше продовження здійснюється в такому ж порядку.

Пунктом 7.5 Договору визначено, що зміни у цей Договір набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної Додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій Додатковій угоді, в цьому Договорі або в чинному законодавстві України.

У відповідності до пункту 9.5 Договору додаткові угоди та додатки до цього Договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками.

10.08.2023 було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, відповідно до умов якої сторони визначили, що станом на 31.07.2023 борг замовника перед виконавцем становить 372538,00 грн (пункт 1 Додаткової угоди).

Пунктом 2 Додаткової угоди визначено, що замовник зобов`язаний погасити вказаний борг протягом 12 місяців сплачуючи не менше ніж 25 000,00 грн щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця.

За замістом пункту 3 Додаткової угоди перший платіж щодо погашення заборгованості замовник сплачує протягом 15 днів з моменту укладання цієї Додаткової угоди.

Пунктом 6 Додаткової угоди сторони погодили, що будь-який платіж, який здійснюється за умовами Договору, йде першочергово на погашення зафіксованого боргу відповідно до цієї Додаткової угоди № 2.

На виконання умов Договору, позивачем було надано медичні послуги загальною вартістю 372 538,00 грн, що підтверджується Додатковою угодою № 2 від 10.08.2023 до Договору.

Крім того, за твердженням позивача, на підставі бухгалтерської довідки у період з 10.08.2023 по 10.01.2024 борг відповідача за надані позивачем медичні послуги становить 414290,00 грн.

Проте відповідачем було лише частково оплачено отримані медичні послуги в загальній сумі 67 448,00 грн, що підтверджується наданою банківською випискою позивача в АТ КБ "ПриватБанк" у період з 10.08.2023 по 10.01.2024.

Враховуючи вищенаведене, позивач зазначає, що відповідачем допущено неналежне виконання зобов`язань за Договором в частині оплати наданих послуг, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в розмірі 414 290,00 грн, яку позивач просить стягнути.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Суд встановив факт надання відповідачу послуг загальною вартістю 372 538,00 грн, що підтверджується Додатковою угодою № 2 від 10.08.2023 до Договору.

Проте, суд зазначає, що заявлена позивачем заборгованість у розмірі 414 290,00 грн не підтверджена матеріалами справи, оскільки надана позивачем бухгалтерська довідка за період з 10.08.2023 по 10.01.2024 не є первинним документом в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", вона має лише інформаційний характер та не фіксує відомості про господарську операцію, що призводить до зміни у структурі активів і зобов`язань та/або у власному капіталі підприємства, відтак не може бути належним доказом заборгованості.

Отже, за наявними матеріалами справи, документально підтвердженою сумою заборгованості за Договором є 372 538,00 грн.

Попри це, враховуючи часткові оплати відповідача та беручи до уваги положення Додаткової угоди № 2 від 10.08.2023 до Договору, відповідачем було сплачено грошові кошти в загальній сумі 67 448,00 грн, що також підтверджується наданою позивачем банківською випискою в АТ КБ "ПриватБанк" у період з 10.08.2023 по 10.01.2024.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приймаючи до уваги умови укладеного сторонами Договору та Додаткової угоди № 2 до нього, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на викладене, оскільки невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів сплати залишку боргу відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості підлягає частковому задоволенню в розмірі 305 090,00 грн.

Крім основного боргу позивач заявив до стягнення з відповідача 60462,99 грн пені та 5033,23 грн 3% річних.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних, судом встановлено, що в цій частині було допущено помилку при обчисленні. За підрахунком суду, сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 3 432,68 грн.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (частина 1 статті 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 5 Додаткової угоди № 2 до Договору в разі прострочення хоча б одного платежу, замовник сплачує неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми невчасно здійсненого платежу.

Оскільки неналежне виконання зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, обставин, які є підставою для звільнення відповідача від відповідальності не наведено, позовна вимога про стягнення з відповідача пені, нарахованої на підставі пункту 5 Додаткової угоди № 2 до Договору за несвоєчасне здійснення розрахунків, визнається судом обґрунтованою.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд виявив у ньому низку помилок, а саме неправильно визначено момент, з якого грошове зобов`язання відповідача стало простроченим, а також не враховано часткові оплати відповідача в рахунок погашення основної суми заборгованості за Додатковою угодою № 2 до Договору.

Останнім днем сплати за умовами Додаткової угоди № 2 є 10 число кожного поточного місяця, а відтак днем, з якого зобов`язання відповідача стає простроченим, починається з 11.09.2023.

Здійснивши власний розрахунок суд встановив, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 39 735,57 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 305 090,00 грн основної заборгованості, 39 735,57 грн пені та 3 432,68 грн 3% річних.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 5 223,87 грн. Решта сплаченого судового збору в розмірі 1 972,92 грн залишається за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76 - 79, 86, 129, 233, 237, 238, 240 - 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Американський центр медичної допомоги у Києві" Приватна компанія з обмеженою відповідальністю" (01034, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 51-53; ідентифікаційний код: 23714765) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діагностика Україна" (04086, місто Київ, вулиця Петропавлівська, будинок 52; ідентифікаційний код: 34484997) 305 090 (триста п`ять тисяч дев`яносто) грн 00 коп. заборгованості, 39 735 (тридцять дев`ять тисяч сімсот тридцять п`ять) грн 57 коп. пені, 3 432 (три тисячі чотириста тридцять дві) грн 68 коп. 3% річних та 5 223 (п`ять тисяч двісті двадцять три) грн 87 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в сумі 1 972,92 грн покласти на позивача.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 19.06.2024.

Суддя О.В. Нечай