ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" червня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/1520/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу №916/1520/24

За позовом: Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, буд. 6; )

До відповідача: Приватного підприємства Фрог агросервіс (65012, м. Одеса, пров. Мукачевський, 4 В; )

Про стягнення 26988,87 грн.

Встановив: Державне підприємство Морський торговельний порт Чорноморськ звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства Фрог агросервіс про стягнення заборгованості у розмірі 26988,87 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області 15.04.2024р. прийнято позовну заяву Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1520/24. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у порядку письмового провадження. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст.166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоча відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання суду, шляхом скерування ухвал суду в систему Електронний суд, які доставлені в електронний кабінет останнього, що підтверджується довідками про доставку документів в кабінет електронного суду, які отримані з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду".

Клопотання про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України, від сторін до суду також не надходило.

Згідно ст.248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, враховуючи, вжиття господарським судом всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, та забезпечення реалізації відповідачем своїх прав на судовий захист, в тому числі шляхом надання відповідних заяв по суті справи, а також враховуючи строки розгляду даної справи, господарський суд визнав за можливе вирішити справу за наявними матеріалами справи відповідно до ч. 9 ст.165 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

Позивачем було зазначено суду, що 27.10.2020 року між Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» та Приватним підприємством «Фрог агросервіс» було укладено Договір №20/55-о/д про надання послуг.

Згідно предмету Договору, виконавець надає місце для стоянки плавзасобів (далі - Судно) замовника, що не перешкоджає здійсненню виконавцем іншої діяльності на його загальній території, а замовник зобов`язується сплачувати виконавцю вартість послуг відповідно до чинних вільних тарифів і умов Договору.

Відповідно до п.2.3. Договору, замовник оплачує вартість стоянки протягом 10 банківських днів з дати підписання Акту надання послуг.

Пунктом 2.4. Договору передбачено, що виконавець має право в односторонньому порядку змінювати вільні тарифи на Послуги, що надаються за цим Договором.

Відповідно до п. 3.1.8. Договору, замовник зобов`язаний не пізніше 5 робочих днів після завершення стоянки Судна направити до виконавця уповноваженого представника для отримання екземплярів Акту наданих послуг та рахунку та повернути виконавцю підписаний та засвідчений власною печаткою належний виконавцю екземпляр Акту наданих послуг протягом 5 робочих днів після отримання.

У разі невиконання замовником зазначених зобов`язань Акт наданих послуг вважається прийнятим ним без зауважень і має силу документу, підписаного замовником. При цьому, у разі неотримання замовником з його вини Акту наданих послуг та рахунку, належний йому екземпляр Акту наданих послуг та рахунку надсилається виконавцем на адресу замовника поштовим відправленням.

Згідно п.3.1.6. Договору, замовник зобов`язаний вчасно сплачувати рахунки Виконавця за стоянку Судна.

У відповідності із п. 9.1. Договору, даний Договір набуває чинності з дня його підписання Сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2020 р., але на підставі ст. 631 Цивільного кодексу України регламентує взаємовідносини між Сторонами, що виникли з 15.08.2020р. В подальшому, згідно Додаткової угоди від 15.04.2021р. до Договору, строк його дії подовжено до 31.12.2021р.

Позивачем було зазначено суду, що відповідач в порушення п.3.1.8. Договору не направляв до Виконавця уповноваженого представника для отримання екземплярів Акту наданих послуг та рахунку.

Крім того, як було зазначено позивачем суду, відповідач не повернув підписаного екземпляру Акту здачі-прийняття робіт (надання послу), тому до суду направляються рахунок та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) роздруковані з програми « 1 С:Підприємство» - не підписані.

Також позивач зазначав суду, що відповідач не надав до Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ жодних заперечень та зауважень з приводу наданих послуг.

Згідно п.6.1. Договору, у випадку порушення зобов`язання, яке виникає з даного Договору , Сторона несе відповідальність, визначену діючим законодавством України.

Відповідно до п.6.4. Договору, за порушення строків, виконавець має право стягнути із замовника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожний день прострочення, сукупний індекс інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

В обґрунтування поданого позову позивачем було зазначено суду, що станом на дату подання цього позову відповідач не виконав зобов`язання, передбачене п. 3.1.6. Договору та не сплатив заборгованість у розмірі 19769,71 грн.

Також позивачем було здійснено нарахування 3% річних у розмірі 818,55 грн., інфляційних втрат 1444,64 грн. та пені 4955,97 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як з`ясовано судом, правовідносини між сторонами виникни на підставі укладеного між ними 27.10.2020 року Договору №20/55-о/д про надання послуг.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

За матеріалами справи судом з`ясовано, що відповідач в порушення п.3.1.8. Договору не направляв до Виконавця уповноваженого представника для отримання екземплярів Акту наданих послуг та рахунку та відповідач не повернув підписаного екземпляру Акту здачі-прийняття робіт (надання послу) та зворотнього відповідачем доведено суду не було.

Також суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних заперечень та зауважень з приводу наданих послуг позивачем за Договором.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань за умовами Договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 19769,71 грн. боргу є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів й отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем було здійснено нарахування 3% річних у розмірі 818,55 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1444,64 грн.

Суд, переривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивача, вважає такі розрахунки вірними, а вимоги про стягнення правомірними

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6.4. Договору позивачем було здійснено нарахування пені у розмірі 4955,97 грн.

Суд перевіривши розрахунок пені, вважає такі розрахунки вірними, а вимоги про стягнення - правомірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 2422,40 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ задовольнити повністю.

2.Стягнути з Приватного підприємства Фрог агросервіс (65012, м. Одеса, пров. Мукачевський, 4 В; ) на користь Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, буд. 6; ) борг у розмірі 19769 (дев`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят дев`ять) грн. 71 коп., 3% річних у розмірі 818 (вісімсот вісімнадцять) грн. 55 коп., пеню у розмірі 4955 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 97 коп., інфляційні втрати у розмірі 1444 (одна тисяча чотириста сорок чотири) грн. 64 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Повний текст рішення складено 17 червня 2024 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко