ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.06.2024 Справа № 917/2318/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ківшик О.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача Юридичної особи "Ферексспо АГ", вул. Банхофштрассе, 13, м. Баар, Швейцарія, 6340

про зобов`язання сплатити кошти в сумі 10 066,65 грн,

Секретар судового засідання: Ісенко М.В.

установив:

29.12.2023 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача Юридичної особи "Ферексспо АГ" про зобов`язання сплатити кошти в сумі 10 066,65 грн за акції ПрАТ "Полтавського гірничо-збагачувального комбінату".

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.01.2024 справу № 917/2318/23 розподілено судді Ківшик О.В.

Суд ухвалою від 08.01.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

25.01.2024 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали суду від 08.01.2024 року про залишення позовної заяви без руху (вх. № 1003).

Суд ухвалою від 29.01.2024, зокрема, призначив підготовче судове засідання на 29.08.2024 року на 10:00 год; зобов`язав позивача протягом 15 днів з дня отримання ухвали надати суду 3 (три) примірники нотаріально засвідченого перекладу на німецьку мову : позовної заяви з доданими до неї документами; ухвали про відкриття провадження від 29.01.2024 року, прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів, підтвердження про вручення документа; зупинив провадження у справі № 917/2318/23 до надходження відповіді від компетентного органу Швейцарської Конфедерації на прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів.

Ухвала суду, яка була направлена на адресу позивача, вручена останньому 06.02.2024, що підтверджується наявним у матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення потового відправлення № 813. Крім того, ухвала суду у даній справі була своєчасно розміщена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Тобто, позивач був належним чином та завчасно повідомлений про покладені на нього обов`язки та строк їх виконання.

Суд з`ясував, що як у як у встановлений ухвалою суду строк, та і станом на 19.06.2024 позивач не виконав вимог суду щодо надання протягом 15 днів з дня отримання ухвали суду 3 (трьох) примірників нотаріально засвідченого перекладу на німецьку мову : позовної заяви з доданими до неї документами; ухвали про відкриття провадження від 29.01.2024 року, прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів, підтвердження про вручення документа.

Суд зазначає, що саме ОСОБА_1 було ініційовано судове провадження за його позовом.

У позовній заяві позивач самостійно зазначив адресу відповідача за кордоном та не вказував на необхідність вручення судових документів відповідачу за іншою адресою. Тобто, Позивачу було відомо про необхідність застосування Конвенції.

Зі змісту статей 120 та 242 ГПК України вбачається, що надсилання судом відповідних процесуальних документів юридичній особі - відповідачу здійснюється за адресою його місцезнаходження, яка вказується позивачем в позовній заяві.

З огляду на викладене, у даній справі, згідно з положеннями ГПК України відповідачу в порядку, передбаченому Конвенцією, мала бути відправлена ухвала суду про відкриття провадження у справі.

Процесуальний закон не передбачає обов`язок суду направляти відповідачу також позовну заяву, прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів; підтвердження про вручення судових документів; короткий виклад документа, що підлягає врученню.

Проте, зобов`язання судом надати нотаріально засвідчений переклад позовної заяви з додатками, судового доручення у вигляді прохання про вручення документів у даній справі та підтвердження про їх вручення не може бути підставою для невиконання позивачем законної вимоги суду щодо перекладу, зокрема ухвали про відкриття провадження у справі, що в свою чергу дозволило б суду виконати свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи у визначеному законом порядку.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що відсутність формального повідомлення відповідача (нерезидента) створює ризики подальшого скасування рішення або може стати підставою для відмови у визнанні та примусовому виконанні таких рішень за кордоном.

Суд зауважує позивачу, що згідно ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначено вище, вимоги суду позивачем не виконано.

Враховуючи наведене, дотримуючись принципу рівності сторін, оскільки завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, суд вважає за необхідне поновити провадження у справі.

За приписами ч. 3 ст. 2 ГПК України, основними засадами господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у підготовче засідання чи у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відтак, вказана норма закону закріплює обов`язок суду (а не право) залишити позов без розгляду за наявності вказаної вище підстави.

У розумінні наведених положень процесуального закону, залишення позову без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 226 ГПК України можливе за умови, якщо суд позбавлений можливості вирішити спір по суті з вини позивача, який не подав без поважних причин витребувані згідно з ухвалами суду докази, необхідні для вирішення спору. Тобто, коли йдеться про ігнорування позивачем своїх процесуальних обов`язків і вимог суду, що унеможливлює розгляд господарським судом і вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Доказів про неможливість надати витребувані судом документи до суду позивачем не надано. Вказані докази є необхідними для вирішення спору по суті, а їх ненадання перешкоджає вирішенню спору. Ненадання позивачем доказів, а також пояснень щодо можливості чи неможливості їх надання, перешкоджає вирішенню спору з урахуванням вимог статті 43 ГПК України щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи у їх сукупності.

На думку суду, вказана бездіяльність позивача перешкоджає вирішенню спору та подальшому розгляду справи та свідчить про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Одними з основних елементів верховенства права є доступ до суду, принципи рівності та змагальності учасників.

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання (справа "Корня проти Республіки Молдова", рішення від 22 липня 2014 року, за заявою № 22735/07; справа "Скорик проти України", рішення від 8 січня 2008 року за заявою № 32671/02). Такі обмеження мають бути очевидними та передбачуваними для заявника (справа "Мушта проти України", рішення від 18 листопада 2010 року за заявою № 8863/06). Положення статей 42, 43, 74, 80 ГПК України є очевидними і зрозумілими для учасників справи; наслідок, передбачений ст. 226 ГПК України про обов`язок суду залишити позовну заяву без розгляду при неподанні стороною витребуваних доказів та неявкою позивача, також є очевидним і передбачуваним.

Відтак, позивачем реалізоване право на доступ до суду у розумінні національного законодавства, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду, однак саме у зв`язку з невиконанням покладених обов`язків на сторону та недобросовісним виконанням вимог суду та процесуального закону, повне та всебічне дослідження обставин справи, постановлення законного та обґрунтованого рішення не вбачається за можливе, у зв`язку з чим суд залишає позов без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.05.2023 по справі № 914/86/22.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду по суті заявленого спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

У свою чергу, за приписами ч. 4 ст. 226 ГПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Враховуючи викладене, залишення позову без розгляду не порушує суть права доступу до суду, оскільки позивач не втрачає можливості на повторне звернення до суду після усунення недоліків, про які йдеться у цій ухвалі.

Згідно з ч. 2 ст. 226 ГПК України, про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду.

При зверненні з даним позовом до суду позивачем квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № від 22.12.2023 було сплачено судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Таким чином, понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн підлягають поверненню останньому із Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 202, 226, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 917/2318/23 поновити.

2. Залишити позовну заяву (вх. № 2492/23 від 29.12.2023) ОСОБА_1 до відповідача Юридичної особи "Ферексспо АГ" про зобов`язання сплатити кошти в сумі 10 066,65 грн за акції ПрАТ "Полтавського гірничо-збагачувального комбінату" без розгляду.

3. Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України 2 684,00 грн судового збору сплаченого квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № від 22.12.2023.

Ухвалу підписано 19.06.2024 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення (у разі неявки всіх учасників справи з моменту її підписання суддею (суддями) та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту оголошення (підписання) (ч.5 ст.231, ст. 235,255 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.В.Ківшик