ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року

м. Київ

cправа № 904/841/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Янковського В.А.,

представників учасників справи:

Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" - Кулик С.А.,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська торгова-промислова компанія" - Кінебас О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська торгова-промислова компанія"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.03.2024 (колегія суддів: Кощеєв І.М., Дармін М.О., Чус О.В.)

у справі за позовом Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (далі - Комбінат)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська торгова-промислова компанія" (далі - Компанія)

про стягнення грошових коштів у сумі 21 562 520,54 грн.

Суть спору

1. Комбінат та Компанія уклали договір поставки товару з монтажем, за умовами якого Компанія мала поставити Комбінату товар протягом певного строку з моменту отримання заявки покупця та здійснення першого платежу.

2. Комбінат здійснив оплату 70% обумовленої суми за товар, однак Компанія свої зобов`язання за договором не виконала та товар не поставила, що стало підставою для звернення Комбінату до суду з позовом про стягнення коштів.

3. Суд першої інстанції позов задовольнив частково, витрати зі сплати судового збору поклав на відповідача. Непогоджуючись із цим рішенням Компанія звернулась з апеляційною скаргою до Центрального апеляційного господарського суду.

4. Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції Компанія поставила Комбінату товар, про що останній не заперечував. З огляду на це, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове - про відмову у задоволенні позову. Водночас суд апеляційної інстанції витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги поклав на Компанію, вказавши, що спір виник внаслідок її неправильних дій.

5. Перед Верховним Судом у цій справі постало питання правомірності застосування судом апеляційної інстанції ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України та покладення на відповідача витрат у разі задоволення його апеляційної скарги.

6. Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги, виходячи з таких мотивів.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

7. 03.11.2021 Комбінат (як покупець) та Компанія (як постачальник) уклали Договір поставки товару з монтажем №ВДТ 922-313/3-21 (далі - Договір), за умовами якого:

- постачальник зобов`язується передати у власність покупця стрілу та елементи надбудови екскаватора ЕК 11/70 (далі - Товар) (код 43640000-1 відповідно до ДК 021:2015 Частини екскаваторів) з монтажем на умовах цього Договору, а покупець зобов`язується його прийняти і сплатити за нього грошову суму у строки та в порядку, передбаченому умовами цього Договору (п.1.1.);

- найменування, номенклатура, асортимент, кількість та ціна за одиницю Товару, що буде поставлятись покупцю зазначаються у Специфікації (Додаток №1), яка після її підписання є невід`ємною частиною Договору (п.1.2.);

- Товар монтується на об`єкті покупця - ремонтний майданчик на кар`єрі №7 філії "ІГЗК" АТ "ОГХК" (п.1.4.);

- постачальник зобов`язується поставити покупцю Товар у повному обсязі протягом 210 календарних днів з моменту отримання постачальником заявки покупця та здійснення покупцем першого платежу, передбаченого п.8.2.1. Договору; постачальник має право на дострокову поставку Товару за погодженням з покупцем (п.3.1.);

- поставка Товару здійснюється постачальником залізничним транспортом у місце поставки за адресою: станція Нова Борова (код станції 346007) Південно-Західної Залізниці на умовах DDP в розумінні термінів Правил Інкотермс-2010 (п.3.1.);

- датою поставки Товару є дата передачі Товару постачальником покупцю відповідно до накладної на відпуск Товару (видаткової накладної) (п.3.3.);

- перехід права власності на Товар та перехід ризику випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) Товару від постачальника до покупця відбувається в момент завершення монтажу Товару, що підтверджується підписаним сторонами Актом виконаних робіт (п.3.5.);

- ціна становить: без ПДВ 22 391 666,67 грн, ПДВ 20% - 4 478 333,33 грн, всього з ПДВ 26 870 000,00 грн (п.8.1.);

- вартість за одиницю Товару визначена у специфікації; вартість монтажних робіт врахована у вартості Товару та окремо не оплачується покупцем; вартість Товару визначається в національній валюті України - гривні та включає в себе вартість тари та упаковки Товару, всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, що сплачуються постачальником, вартість доставки Товару до місця поставки, вартість страхування, завантаження, розвантаження та вартість монтажних робіт та всі інші витрати постачальника, пов`язані з виконанням цього Договору (п.8.2.);

- оплата Товару здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що зазначений у Договорі (п.9.1.);

- оплата Товару здійснюється покупцем наступним чином: попередню оплату в розмірі 70% від вартості Товару у сумі 15 674 166,67 грн, ПДВ 20% - 3 134 833,33 грн, всього з ПДВ 18 809 000,00 грн покупець здійснює протягом 15 банківських днів з дати отримання рахунку на оплату від постачальника, що виставляється останнім протягом 10 банківських днів з дня отримання заявки від покупця; остаточний розрахунок в розмірі 30% у сумі 6 717 500,00 грн, ПДВ 20% - 1 343 500,00 грн, всього з ПДВ 8 061 000,00 грн сплачується покупцем протягом 20 банківських днів після запуску в експлуатацію та підписання видаткової накладної (акту приймання) (п.9.2.);

- у разі не поставлення/несвоєчасного поставки Товару та або нездійснення/несвоєчасного здійснення монтажу Товару у строки, передбачені цим Договором, покупець має право на стягнення з постачальника пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) Товару та/або вартості Товару, монтаж якого було прострочено/нездійснено за кожен день такого прострочення, а не поставлення/несвоєчасної поставки Товару та /або нездійснення/несвоєчасне здійснення монтажу Товару більше ніж на 10 календарних днів, покупець має право стягнути додатково штраф у розмірі 10% від суми непоставленого/несвоєчасно поставленого Товару та/або вартості Товару, монтаж якого було прострочено/нездійснено (п.11.2.);

- при настанні обставин непереборної сили (обставин форс-мажору), тобто неможливості повного або часткового виконання будь-якою із сторін зобов`язань по даному договору внаслідок обставин непереборної сили, а саме: пожежі, стихійного лиха, урядових заборон, блокади, війни, військових дій будь-якого характеру або інших незалежних від сторін обставин, термін (строк) виконання зобов`язань продовжується (переноситься) на такий термін (строк), протягом якого будуть діяти вищевказані обставини та їх наслідки; сторона, для якої наступили обставини непереборної сили, зобов`язана письмово протягом 5 робочих днів з моменту настання цих обставин повідомити іншу сторону про це, вказати орієнтовний термін (строк) дії обставин непереборної сили, а також вжити заходів для зменшення заподіяння збитків другій стороні (п.13.1.);

- факт настання обставин непереборної сили повинен підтверджуватися сертифікатом Торгово-промислової палати України або уповноваженої нею регіональною Торгово-промисловою палатою (п.13.3.);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.08.2022 включно (п.16.1.);

- закінчення строку дії Договору не звільняє жодну зі сторін від виконання своїх зобов`язань за Договором та від відповідальності за його порушення (невиконання та/або неналежне виконання), яке мало місце під час дії цього Договору (п.16.2.).

8. Сторони підписали Специфікацію Товару (Додаток №1 до Договору), якою визначили найменування Товару - стріла кр. 4-1472493 та елементи надбудови екскаватора ЕК11/70 кр. 4-1560118; од. вим. - комплект; ціну за комплект без ПДВ - 22 391 666,67 грн; загальну вартість без ПДВ - 22 391 666,67 грн. Загальна вартість Товару з ПДВ - 26 870 000,00 грн.

9. Комбінат на виконання п.3.1. Договору надіслав на адресу Компанії заявку №313/2102 від 04.11.2021 та повідомлення №313/2101 від 04.11.2021 про готовність прийняти Товар, а також здійснив попередню оплату у розмірі 18 809 000,00 грн за платіжними дорученнями №16888 від 15.11.2021, №16827 від 12.11.2021, №16676 від 10.11.2021, №16640 від 09.11.2021 та №16520 від 08.11.2021, що становить 70% вартості Товару.

10. Листами №313/361 від 12.03.2022 та №313/735 від 07.06.2022 Комбінат звертався до Компанії з проханням проінформувати про орієнтовну дату поставки товару за спірним договором, проте, останній, посилаючись на дію форс-мажорних обставин, не надав обґрунтованої відповіді щодо строків поставки.

11. Компанія у строк, визначений п.3.1. Договору, товар не поставила, що стало підставою для звернення Комбінату до Компанії з претензією №324/837 від 20.06.2022 про здійснення поставки Товару, а у разі неможливості здійснення поставки Товару - повернути грошові кошти в сумі попередньої оплати у розмірі 18 809 000,00 грн.

12. Компанія листом №048/07 від 07.11.2022 просила Комбінат розглянути питання щодо остаточного розрахунку за Договором в розмірі 30% у сумі 8 061 000,00 грн.

13. Листом №313/1482 від 11.11.2022 Комбінат повідомив Компанію про відсутність підстав для задоволення прохання останнього щодо здійснення дострокової оплати за товар в сумі 8 061 000,00 грн.

14. Оскільки Компанія поставку Товару, передбаченого умовами Договору, в строки, встановлені в п.3.1. Договору, не здійснила, Комбінат звернувся до суду з позовом про стягнення коштів.

Короткий зміст позовних вимог

15. Комбінат звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 18 809 000,00 грн, що складають суму попередньої оплати за Договором, 2 373 218,02 грн - інфляції грошових коштів, 380 302,52 грн - відсотків річних.

16. Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням Компанією зобов`язання за Договором в частині здійснення поставки оплаченого на 70% товару.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

17. Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 23.05.2023 позов задовольнив частково: стягнув з Компанії на користь Комбінату 18 809 000,00 грн попередньої оплати, 2 268 666,10 грн інфляції грошових коштів, 380 302,52 грн річних, 321 869,53 грн судового збору; в решті позовних вимог відмовив.

18. Центральний апеляційний господарський суд постановою від 05.03.2024 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2023 скасував; ухвалив нове рішення, яким у задоволені позову відмовив; витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги поклав на скаржника (Компанію).

19. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що:

- під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції Компанія надала докази виконання нею зобов`язань за Договором - поставки з монтажем Комбінату обумовленого умовами договору товару, який Комбінат прийняв, підписавши відповідні документи;

- під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції склалася така ситуація, що Комбінат намагається стягнути попередню оплату товару, який сам же і отримав від Компанії за договором;

- дії Комбінату, який прийняв товар у Компанії, але при цьому намагається стягнути з неї суму передоплати (частину вартості) товару у зв`язку з його не отриманням, суперечать його попередній поведінці і є недобросовісними.

20. Суд апеляційної інстанції судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги поклав на скаржника (Компанію), керуючись ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК). При розподілі витрат зі сплати судового збору суд виходив з того, що спір виник внаслідок дій Компанії, яка своєчасно не поставила товар, що стало підставою для звернення Комбінату з відповідним позовом у цій справі.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, інших заяв учасників справи

21. 25.03.2024 Компанія звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.03.2024, в якій просить її змінити в частині покладення судових витрат на відповідача та стягнути судові витрати з позивача.

22. На виконання вимог п.5 ч.2 ст.290 ГПК Компанія посилається на підставу касаційного оскарження, передбачену п.1 ч.2 ст.287 ГПК та вказує, що суд апеляційної інстанції застосував ч.9 ст.129 ГПК без урахування висновку Верховного Суду щодо її застосування, а саме:

- Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2021 у справі №910/12876/19 зазначила, що процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони, при цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим;

- частина 9 ст.129 ГПК виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною (постанова Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №905/716/20);

- висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим (схожі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12.07.2022 у справі №910/18790/19, від 31.05.2022 у справі №927/515/21, від 25.11.2021 у справі №904/5929/19 та додаткових постановах Верховного Суду від 12.07.2022 у справі №910/18790/19, від 04.03.2021 у справі №916/376/19); спірне питання було предметом розгляду в постановах Верховного Суду від 05.12.2023 у справі №911/2269/20, від 31.05.2022 у справі №927/727/21, 15.09.2022 у справі №910/10159/21, 17.11.2021 у справі №906/201/21.

23. У касаційній скарзі скаржник зазначає таке:

- суди попередніх інстанцій не встановили та не довели, що відповідач зловживав процесуальними правами, отже, оскільки зловживання процесуальними правами відсутнє, то відповідно застосовувати ч.9 ст.129 ГПК в цій частині не вдається за можливе;

- суд апеляційної інстанції чітко встановив, що саме позивач діяв недобросовісно та звернувся із позовом безпідставно;

- належними та допустимими доказами підтверджено доводи відповідача, що неправомірна поведінка була відсутня на момент звернення з позовом, а отже, неправильні дії відповідача не підтверджуються обставинами справи.

24. 02.05.2024 надійшов відзив позивача, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

25. У відзиві, зокрема, вказує:

- суд, керуючись ч.9 ст.129 ГПК, правомірно покладав судові витрати на відповідача, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, який своєчасно не поставив товар, що стало підставою для звернення з відповідним позовом у цій справі;

- відповідач на момент ухвалення рішення судом першої інстанції свої зобов`язання з поставки та монтажу товару не виконав; лише напередодні завершення апеляційного перегляду позивач виконав свої зобов`язання з поставки товару та його монтажу; зазначене свідчить про обґрунтованість звернення позивача з позовом до суду;

- скаржник не спростував висновки, викладені у постанові Центрального апеляційного господарського суду стосовно виникнення спору внаслідок неправильних дій відповідача;

- оскаржуваною постановою на відповідача покладено витрати лише зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги; витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладено на позивача; не зважаючи на виникнення спору виключно внаслідок неправомірних та протиправних дій відповідача, частина тягаря зі сплати судового збору за розгляд спору покладено також і на позивача.

Надходження касаційної скарги на розгляд Верховного Суду

26. Верховний Суд ухвалою від 15.04.2024 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Компанії, розгляд касаційної скарги призначив у відкритому судовому засіданні на 05.06.2024.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

27. При ухваленні рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати (п.5 ч.1 ст.237 ГПК). У резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат (п.2 ч.5 ст.238 ГПК).

28. Судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

29. У ч.1 ст.123 ГПК встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

30. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2 ст.123 ГПК).

31. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлені у Законі "Про судовий збір".

32. Загальні правові засади розподілу судових витрат визначені у ст.129 ГПК, у ч.1 якої містяться положення про розподіл судового збору.

33. Так, відповідно до ч.1 ст.129 ГПК судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

34. На відміну від загального правила пропорційного розподілу судових витрат у випадку часткового задоволення позовних вимог, що закріплене у частинах 1 та 4 ст.129 ГПК, в частинах 5-7 і 9 ст.129 ГПК визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

35. Так, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч.9 ст.129 ГПК).

36. Частиною 9 ст.129 ГПК визначено два випадки, за яких суд з власної ініціативи може відступити від загального правила розподілу судових витрат (від правила їх пропорційного розподілу): 1) зловживання стороною чи її представником процесуальними правами; 2) виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

37. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, на яку посилається скаржник, зазначила, що процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони, при цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим.

38. Верховний Суд у постанові від 08.04.2021 у справі №905/716/20, на яку посилається скаржник, вказав, що ч.9 ст.129 ГПК виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

39. Скаржник вказує, що висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим (посилається на постанов Верховного Суду від 12.07.2022 у справі №910/18790/19, від 31.05.2022 у справі №927/515/21, від 25.11.2021 у справі №904/5929/19 та додаткових постановах Верховного Суду від 12.07.2022 у справі №910/18790/19, від 04.03.2021 у справі №916/376/19). Також зазначає, що спірне питання було предметом розгляду в постановах Верховного Суду від 05.12.2023 у справі №911/2269/20, від 31.05.2022 у справі №927/727/21, 15.09.2022 у справі №910/10159/21, 17.11.2021 у справі №906/201/21.

40. Верховний Суд звертає увагу, що неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

41. Проаналізувавши висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах, на які посилався скаржник, суд касаційної інстанції вважає, що висновки суду апеляційної інстанції щодо покладення судових витрат на відповідача не суперечать постановам Верховного Суду, на які поклався скаржник з огляду на таке.

42. У касаційній скарзі Компанія зазначає, що суд апеляційної інстанції встановив, що саме Комбінат діяв недобросовісно та звернувся із позовом безпідставно, належними та допустимими доказами підтверджено доводи Компанії про те, що неправомірна поведінка була відсутня на момент звернення з позовом, а, отже, неправильні дії Компанії не підтверджуються обставинами справи.

43. Водночас суд апеляційної інстанції, керуючись ч.9 ст.129 ГПК покладав судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на Компанію, оскільки спір виник внаслідок дій Компанії, яка своєчасно не поставила Товар, що стало підставою для звернення Комбінату з відповідним позовом у цій справі.

44. Як встановили суди попередніх інстанцій, 03.11.2021 Комбінат та Компанія уклали Договір, за умовами якого Комбінат мав здійснити оплату Товару, а Компанія - поставити Товар у повному обсязі протягом 210 календарних днів з моменту отримання заявки та здійснення покупцем першого платежу. Компанія не виконала взяті на себе зобов`язання з поставки та монтажу Товару, що стало підставою для звернення Комбінату з позовом у цій справі.

45. Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 23.05.2023 позов задовольнив частково: стягнув з Компанії на користь Комбінату 18 809 000,00 грн попередньої оплати, 2 268 666,10 грн інфляції грошових коштів, 380 302,52 грн річних, 321 869,53 грн судового збору; в решті позовних вимог відмовив. Суд першої інстанції виходив з того, що Компанія свої зобов`язання з поставки та монтажу Товару не виконала.

46. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Компанія звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просила рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

47. Суд апеляційної інстанції в постанові від 05.03.2024 вказав, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, Компанія надала докази виконання нею зобов`язань за Договором - поставки з монтажем Комбінату обумовленого умовами Договору Товару, який Комбінат прийняв, підписавши відповідні документи: видаткову накладну №1 від 26.01.2024; акт виконаних робіт від 26.01.2024. Суд апеляційної інстанції також вказав, що станом на дату прийняття оспорюваного рішення суд першої інстанції таких доказів в своєму розпорядження не мав.

48. У судовому засіданні 31.01.2024 представники сторін надали пояснення: Компанія повідомила, що 26.01.2024 виконала свої зобов`язання за Договором, здійснивши поставку товару, а Комбінат підтвердив факт поставки товару, наполягаючи на безпідставності апеляційної скарги та наявності підстав для задоволення позову та залишення оскаржуваного рішення без змін.

49. Тому суд апеляційної інстанції зазначив, що під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції склалася така ситуація, що Комбінат відповідно до позову намагався стягнути попередню оплату товару, який сам же і отримав від Компанії за Договором. Фактично суд апеляційної інстанції вказав на неможливість стягнення коштів за товар, який був отриманий під час апеляційного розгляду справи.

50. Верховний Суд враховує доводи Комбінату про те, що між датою звернення з позовом (15.02.2023) та датою виконання Компанією своїх зобов`язань за Договором (26.01.2024) минуло понад 11 місяців, а загальна тривалість прострочення поставки та монтажу Товару з боку Компанії склала більш ніж півтора року (591 день).

51. З вказаного вбачається, що Компанія виконала свої зобов`язання з поставки Товару лише на стадії апеляційного розгляду справи, після звернення Комбінату з позовом, винесення рішення судом першої інстанції та подальшого звернення Компанії з апеляційною скаргою.

52. Крім того, як правильно вказує Комбінат, фактично суд апеляційної інстанції поклав на Компанію лише судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а витрати зі сплати судового збору за подання позову - були покладені на Комбінат у зв`язку зі скасуванням рішення суду першої інстанції.

53. Таким чином, суд апеляційної інстанції, керуючись ч.9 ст.129 ГПК, правильно покладав судові витрати на Компанію, оскільки спір виник внаслідок її неправильних дій, які полягали у несвоєчасній поставці Товару, що стало підставою для звернення Комбінату з відповідним позовом у цій справі.

54. З огляду на викладене вище та враховуючи, що норма ч.9 ст.129 ГПК передбачає дискреційне повноваження суду, тобто його право здійснити розподіл судових витрат у визначений спосіб, колегія суддів вважає відсутніми правові підстави для скасування оскаржуваної постанови в частині розподілу судових витрат.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

55. Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

56. Згідно із ч.1 ст.309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст.300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

57. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновків про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

Судові витрати

58. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, то судові витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська торгова-промислова компанія" залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.03.2024 у справі №904/841/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді С. Бакуліна

В. Студенець