ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/2523/22 (644/3004/24)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1
до Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод"
про стягнення коштів в межах справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод"
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СПРАВИ ТА ДОВОДИ УЧАСНИКІВ.

До господарського суду надійшла справа №644/3004/24 за підсудністю з Орджонікідзевського районного суду м. Харкова (суддя Шевченко С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 87257,79 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за шість місяців затримки та несплати заборгованості по заробітній платі в сумі 45521,59 грн, витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 1226,20 грн, витрати Укрпошти в сумі 120,00 грн та моральної шкоди в сумі 10000 грн, а всього 149068,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював у відповідача на посаді механіка автоматно-токарного виробництва і був звільнений за власним бажанням 07.11.2022 р. на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільнені позивача відповідачем не був проведений остаточний розрахунок, а також не повідомлені про нараховані суми, які належать виплаті при звільненні.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова (суддя Шевченко С.В.) від 24.04.2024 позовну заяву (справу) №644/3004/24 передано за підсудністю до Господарського суду Харківської області.

В провадженні Господарського суду Харківської області у складі судді Міньковського С.В. перебуває справа про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" №922/2523/22.

Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник.

14.05.2024 матеріали цивільної справи надійшли до Господарського суду Харківської області.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.05.2024 позовна заява в межах справи про банкрутство (вх. № 1686/24 від 14.05.2024) передана на розгляд судді Міньковському С.В.

Ухвалою від 22.05.2024 господарський суд прийняв позовну заяви до розгляду; відкрив провадження у справі № №922/2523/22 (644/3004/24); ухвалив розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; встановив відповідачу згідно зі ст.ст. 250, 251 ГПК України строк 15 календарних днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з доказами їхнього надсилання (надання) позивачу.

Цією ж ухвалою суд встановив позивачу згідно зі ст. 251 ГПК України строк 5 календарних днів з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив з доказами її надсилання (надання) відповідачу та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач надав відзив на позову заяву, в якому частково визнає позов, а саме в частині стягнення заробітної плати в розмірі 72291,46 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за шість місяців затримки та несплати заборгованості по заробітній платі в розмірі 45521,59, витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн, витрати Укрпошти в розмірі 120,00 грн, судового збору в розмірі 1226,20 грн, стосовно стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн заперечує в повному обсязі, оскільки на думку відповідача позивачем не надано жодного доказу наявності моральних страждань, на підставі яких підтверджується факт настання моральної шкоди (доказів свідків, актів медичного обстеження тощо), а також надав довідку про стан заборгованості.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ВИСНОВОК СУДУ.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 16.09.2004 перебував у трудових правовідносинах з відповідачем та 07.11.2022 його було звільнено за власним бажанням за наказом №67/к на підставі ст. 38 КЗУпП, що підтверджується даними трудової книжки.

Позивач зазначає, що при звільнені Приватне акціонерне товариство "Харківський підшипниковий завод" не здійснив виплату всіх сум, які належали позивачеві, зокрема наявної заборгованості по заробітній платі, до моменту подачі позовної заяви позивачеві зазначені виплати не здійснені, а розмір заборгованості, який складається з невиплачених відповідачем позивачу сум в розмірі 87257,79 грн.

Відповідачем надана довідка №23/05/24-1 від 23.05.2024 р., в якій зазначено, що на момент звільнення заборгованість із заробітної плати ОСОБА_1 , складала 73753, 78 грн.

Заборгованість було частково сплачено наступними виплатами:

31.08.2023 на суму 769,64 грн за грудень 2021 року;

08.09.2023 на суму 692,68 грн за грудень 2021 року;

В зв`язку з чим залишок заборгованості із заробітної плати станом на 23.05.2024 склав 72291,46 грн, у тому числі компенсація за невикористані відпустки - 2942,29 грн.

Суд зазначає, що наявність заборгованості по виплаті заробітної плати позивачу представником відповідача не заперечується, однак заперечується розмір заборгованості.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Так, згідно статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами у сфері державного і договірного регулювання оплати праці, визначено Законом України "Про оплату праці".

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

За приписами ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як встановлено судом, відповідач при звільненні ОСОБА_1 не здійснив виплату всіх сум, що належать йому від підприємства.

Відповідно до ч. 4 статті 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи погодження відповідача із фактичною сумою заборгованості по заробітній платі та наявністю відповідних доказів, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 72291,46 грн, в тому числі 2942,29 грн - компенсації невикористаної відпустки.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за шість місяців затримки в сумі 45521,59 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в редакції на день подання позову, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Матеріалами справи підтверджується, що в день звільнення (07.11.2022) заробітна плата не була виплачена, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який на час ухвалення рішення позивачу не виплачений, іншого суду не доведено.

Середній заробіток працівника, відповідно до статті 27 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці", визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно абзацу 3 пункту 2 розділу II Порядку № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Позивачем самостійно розраховано суму середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за шість місяців затримки в розмірі 45521,59 грн, з чим погодився відповідач.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що нарахована сума середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за шість місяців затримки в сумі 45521,59 грн підлягає стягненню з відповідача.

Позивач, також просить суд стягнути з відповідача на його користь 5000,00 грн за надання правової допомоги та поштові витрати в сумі 120,00 грн, оскільки витрати пов`язані з підготовкою позовної заяви до суду.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Понесені позивачем витрати підтверджені наданими до суду доказами (квитанція від 19.03.2024 на суму 5000,00 грн, акт виконаних робіт від 23.04.2024, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю), та не заперечуються відповідачем, у зв`язку з чим є обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Понесені позивачем витрати за користування послугами АТ "Укрпошта" підтверджені наданими до суду доказами, а саме фіскальним чеком АТ "Укрпошта" від 19.03.2024 р., 29.03.2024 та не заперечуються відповідачем, у зв`язку з чим є обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом частини четвертої статті 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У той же час, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами завдання відповідачем моральної шкоди, яка призвела до погіршення або позбавлення можливості реалізації позивачем своїх звичок і бажань, висновку лікарів про погіршення стану здоров`я позивача, а також рахунків, які б вказували на те, що позивач на протязі 1 року і 11 місяців не сплачував комунальні платежі, або має борги (як позивач вказує в позовній заяві), інших негативних наслідків морального характеру, враховуючи що позовну заяву позивач подав 23.04.2024, тоді як його було звільнено 07.11.2022, тобто з моменту звільнення пройшло 1 рік і 11 місяців.

Враховуючи те, що вимоги позову в цій частині не обґрунтовані належним чином та не доведені жодними доказами, суд дійшов висновку в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 10000,00 грн моральної шкоди відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до ч. 2 статті 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за вимоги про стягнення заробітної плати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід бюджету судовий збір у розмірі 2508,69 грн.

А судовий збір, сплачений позивачем за вимогу про стягнення середнього заробітку, враховуючи задоволення позову в цій частині, підлягає стягненню з відповідача в сумі 3028 грн (1211,20 грн + 1816,80 грн=3028).

Керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 13, 14, 74, 76-78, 86, 129, 232, 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" (61089, м. Харків, пр. Індустріальний, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 72291,46 грн, без вирахування з цієї суми податків та обов`язкових платежів при її виплаті за період з квітня 2021 по листопад 2022 року (у тому числі компенсація за невикористані відпустки 2942,29 грн), середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі у сумі 45521,59 грн, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при їх виплаті, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн, витрати по сплаті судового збору у сумі 3028,00 грн та витрати Укрпошти у сумі 120,00 грн. Всього на суму 125961,05 грн.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" (61089, м. Харків, пр. Індустріальний, 3, ) в дохід державного бюджету України (одержувач коштів: Головне управління казначейства у м. Києві, , рахунок UA0026001, банк одержувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) 2508,69 грн судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позовних вимог - відмовити.

5. Рішення направити позивачу, відповідачу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "13" червня 2024 р.

Суддя С.В. Міньковський