ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2024 року м. Дніпро Справа № 908/3076/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чередка А.Є. - доповідача

суддів: Мороза В.Ф., Коваль Л.А.

при секретарі судового засідання: Ліпинському М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Зінченко Н.Г.) від 15.01.2024р. у справі № 908/3076/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМСпецмаш", м. Київ

до відповідача Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", Запорізька область, м. Енергодар

про стягнення 5 497 535,28 грн., -

ВСТАНОВИВ:

03.10.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМСпецмаш" про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» 5 497 535,28 грн. заборгованості за договором поставки № 53-121-01-21-10904 від 22.11.2021, у тому числі 4 200 882,00 грн. основного боргу за поставлений товар, 200 951,78грн. 3 % річних і 1 095 701,50грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що через порушення відповідачем умов договору поставки № 53-121-01-21-10904 від 22.11.2021 та положень чинного законодавства у частині оплати за поставлений товар, у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 4 200 882,00 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару, позивачем на підставі положень ст. 625 ЦК України нараховані інфляційні втрати в сумі 1 095 701,50 грн. та 3 % річних в розмірі 200 951,78 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.01.2024р. у справі № 908/3076/23:

- позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМСпецмаш" задоволено частково;

- стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМСпецмаш" 4 200 882 грн. 00 коп. основного боргу, 200 606 грн. 50 коп. 3 % річних, 1 095 701 грн. 50 коп. інфляційних втрат і 82 457 грн. 85 коп. судового збору;

- в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що відповідачем оплата отриманого товару у передбачені строки у повному обсязі не здійснена, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення основного боргу та нарахування 3 процентів річних і інфляційних втрат. При цьому суд встановив, що при розрахунку річних позивачем допущено помилку, тому задовольнив у цій частині позов частково. Крім того, суд врахував недоведення відповідачем наявності у даному випадку форс-мажорних обставин.

Не погодившись з вказаним рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергатом, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 15.01.2024р. у справі № 908/3076/23 у частині стягнення інфляційних втрат і 3% річних та прийняти у цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на те, що рішення суду у частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних є таким, що ухвалено на підставі неправильного застосування норм матеріального права та на підставі висновків, які не відповідають обставинам справи.

Також скаржник зазначає, що у даному випадку строк оплати товару у розмірі суми ПДВ не встановлений, а висновок суду про те, що оплату суми ПДВ слід визначати так само як і для оплати вартості товару суперечить умовам договору та ЦК України, тому у даному випадку, неправильно визначений період прострочення її сплати відповідачем, що призвело до стягнення більшого розміру інфляційних втрат і річних.

При цьому, за твердженням скаржника, суд не звернув увагу, що правовідносини позивача та відповідача у частині здійснення розрахунків були унеможливлені, оскільки покупець знаходиться на окупованій території, на якій припинили роботу відділення поштового зв`язку і банків, суди, поліція та інші державні органи, що свідчить про відсутність вини відповідача та безпідставність нарахування інфляційних втрат. Викладене, на думку апелянта, свідчить про те, що у нього як сторони за договірними відносинами, відсутній факт наявності вини чи будь-яких умисних дій, направлених на порушення умов договору та присутній вплив форс-мажорних обставин на стан відповідача, що звільняє його від нарахування інфляційних втрат на суму заборгованості.

Крім того скаржник вказує, що Господарський та Цивільний кодекси України передбачають підстави щодо можливості зменшення розміру як неустойки, так і процентів річних за порушення зобов`язань, що підтверджується висновком Верховного Суду у подібних відносинах у справі №9 02/417/18 від 18.03.2020.

Також, за твердженням скаржника, приймаючи оскаржуване рішення суд не врахував, що дохід ДП "НАЕК "Енергоатом" більше, ніж на 90% складається з виручки від реалізації електричної енергії, що виробляється її відокремленими підрозділами - атомними електростанціями; з 04.03.2022 року місто Енергодар Запорізької області та відокремлений підрозділ "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" були захоплені збройними силами російської федерації та до теперішнього часу перебувають у тимчасовій окупації; з моменту окупації ВП ЗАЕС працює в екстремальних умовах, з вересня 2022 року відпуск електричної енергії у мережу зі станції не здійснюється, разом з цим, для підтримання життєздатності атомних блоків живлення станції відбувається за рахунок виробленої електричної енергії іншими атомними станціями України; на теперішній час Компанією втрачено виробничі потужності, що забезпечували майже половину її доходу від реалізації електроенергії; ДП "НАЕК "Енергоатом" продовжує нести витрати з утримання об`єктів і персоналу ВП ЗАЕС, не одержуючи від діяльності цього відокремленого підрозділу жодного доходу; зазначені втрати виробничих потужностей вкрай негативно вплинули на фінансовий стан Компанії - за період 2022 року ДП "НАЕК "Енергоатом" отриманий збиток в розмірі 6,75 млрд грн, що підтверджується звітом про фінансові результати за 2022 рік, що призвело до розбалансування фінансового стану відповідача. Починаючи з лютого 2020 року почалося швидке накопичення заборгованості ДП "Гарантований покупець" за електроенергію, внаслідок чого у ДП "НАЕК "Енергоатом" виник довгостроковий дефіцит платіжного балансу, який негативно вплинув на можливість виконувати зобов`язання по сплаті платежів.

На думку скаржника, надзвичайними обставинами у даному випадку є сукупність наведених вище обставин, які вплинули на здатність Компанії своєчасно розраховуватись за надані позивачем послуги, і суд приймаючи оскаржуване рішення повинен був це врахувати.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів та аргументів скаржника наведених в апеляційній скарзі, посилаючись на те, що умовами укладеного між сторонами договору покупець зобов`язаний оплатити вартість отриманого товару разом з ПДВ протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару. Право на зменшення загальної суми договору на відповідну суму ПДВ виникає у замовника виключно якщо постачальником не здійснена реєстрація податкової накладної у строк. При цьому надсилання зареєстрованої податкової накладної контрагенту здійснюється автоматично за допомогою програмного забезпечення, крім того, відповідач не надав доказів звернення до позивача з питання щодо відсутності у ЄРПН зареєстрованої накладної. Отже умови, які б надали відповідачу право на зменшення загальної суми договору поставки на відповідну суму ПДВ не настали.

Також позивач зазначає, що у розділі 9 договору поставки товару сторони визначили перелік форс-мажорних обставин, що унеможливлюють виконання зобов`язань. Відповідач про настання таких обставин за зобов`язаннями, строк виконання яких закінчився 21.02.2024, тобто до введення воєнного стану, не повідомив.

Щодо річних, то їх розмір, на переконання позивача, є незначним, порівняно з основною заборгованістю, а тому не має ознак безпідставного збагачення позивача за рахунок стягнення цих сум.

Одночасно у відзиві на апеляційну скаргу заявлено про заміну сторони її правонаступником, а саме позивач просить: замінити відповідача у справі № 908/3076/23 Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом" на його правонаступника Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (ідентифікаційний код 24584661, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд.3) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (код ВП 19355964, місцезнаходження: 71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд.133).

Згідно з протоколом розподілу судової справи між суддями від 19.02.2024 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді-доповідача Чередка А.Є., суддів: Мороза В.Ф., Коваль Л.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2024 апеляційну скаргу залишено без руху, надано скаржнику строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 01.04.2024р., після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито провадження за апеляційною скаргою та призначено її розгляд у судове засідання на 17.06.2024р.

У судовому засіданні 17.06.2024 представник позивача надав пояснення по справі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце засідання повідомлений належним чином.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, а апеляційним судом не визнавалася явка в судове засідання представників учасників справи обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті у відсутності представника відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки предметом апеляційного оскарження у даному випадку є рішення суду у частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, то відповідно до приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у цій частині.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.11.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "ТМСпецмаш" (Постачальником) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (Покупцем) укладено Договір поставки товару № 53-121-01-21-10904, відповідно до п.п.1.1., 1.2 якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар, перелік якого наведено в цьому пункті Договору, на загальну суму 4 200 882,00 грн. з ПДВ. Строк поставки товару: листопад грудень 2021 року.

У п. 3.1 Договору сторонами погоджено, що вартість товару за Договором без врахування ПДВ складає 3 500 735,00 грн., крім того ПДВ 700 147,00 грн., загальна вартість разом 4 200 882,00 грн.

У п. 3.2 Договору сторони узгодили, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 Договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Згідно з п. 3.3 Договору оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Умовами п. 4.1 Договору визначено, що поставка товару відбувається на умовах DDP м. Енергодар відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2010. Вантажоодержувач склад Запорізького відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енегоатом" Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 122 (склад).

Постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкової накладної чинним законодавством з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». (п. 4.5 Договору)

За змістом п. 12.1 Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 12 місяців з дати укладення.

Матеріали справи свідчать, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, а саме здійснив поставку відповідачу обумовленого Договором товару на загальну суму 4 200 882,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 521 від 22.12.2021 на загальну суму 4 200 882,00 грн. з ПДВ.

Зазначена вище видаткова накладна № 521 від 2.12.2021 підписана уповноваженими особами Постачальника і Покупця, підпис представника Постачальника скріплений печаткою Товариства.

Факт отримання відповідачем товарів на підставі видаткової накладної № 521 від 22.12.2021 підтверджується також довіреністю № 3/282 від 21.12.2021 на уповноваження інженера УВТК ВП ЗАЕС Горобей Л.І. на отримання від ТОВ "ТМСпецмаш" товарно-матеріальних цінностей згідно Договору № 53-121-01-21-10904 від 22.11.2021.

Також, в матеріалах справи наявний рахунок-фактура № 321 від 22.12.201 на оплату поставки товару згідно видаткової накладної № 521 від 22.12.2021 за Договором № 53-121-01-21-10904 від 22.11.2021.

Відповідач факт отримання від позивача товару за вище вказаною видатковою накладною не заперечує.

Також позивачем оформлено податкову накладну № 24 від 22.12.2021р. та зареєстровано її в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанцією, згідно з якою документ прийнято.

Між тим, відповідачем оплата отриманого товару у повному обсязі та передбачені строки не здійснена.

08.06.2023 позивач звернувся до відповідача з Претензією № 169 щодо оплати поставленого товару за Договором № 53-121-01-21-10904 від 22.11.2021 у розмірі 4 200 886,00 грн.

У відповіді на претензію № 21-3774/28-вих від 27.06.2023 відповідач зазначив, що у зв`язку із введенням на території України режиму воєнного стану та повномасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, що є загальновідомими форс-мажорними обставинами, претензійні вимоги щодо Договору № 53-121-01-21-10904 від 22.11.2021 будуть розглянуті після закінчення або скасування воєнного стану в Україні.

Станом на час вирішення спору судом, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором № 53-121-01-21-10904 від 22.11.2021 у розмірі 4 200 882,00 грн. не погашена.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором у частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, позивачем нараховано 3% річних за період з 21.02.2022 по 25.09.2023 (за 582 дня) у сумі 200 951,78 грн. та інфляційні втрати за загальний період березень 2022 року серпень 2023 року у сумі 1 095 701,50 грн.

Неоплата відповідачем вказаних сум основного боргу, річних та інфляційних втрат і стала підставою для звернення позивача з позовом у даній справі.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішень суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Спірні правовідносини сторін у даній справі врегульовані договором поставки.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.ч.1 - 3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати.

При цьому ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст. 625 Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо досліджуваної справи, то з урахування положень наведених норм та вищезазначених обставин справи, а саме підтверджений факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання за договором № 53-121-01-21-10904 від 22.11.2021 у частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, що також не спростовується відповідачем в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що у позивача виникло право для нарахування сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. З огляду на викладене, місцевим господарським судом зроблено правильний висновок, про стягнення з відповідача, разом з сумою основного боргу, інфляційних втрат у сумі 1 095 701,50 грн., враховуючи, що розрахунок цих сум не суперечить вимогам чинного законодавства України у частині їх нарахування і є арифметично правильним, а також 3 процентів річних.

Водночас колегія суддів погоджується з перерахунком місцевим господарським судом трьох процентів річних у зв`язку з неправильним визначенням позивачем періоду їх нарахування.

Таким чином, за обґрунтованими розрахунками суду, стягненню з відповідача підлягають 3 % річних у розмірі 200 606,50 грн. за період з 22.02.2022 по 25.09.2023 (за 581 день), у зв`язку з чим, у відповідній частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню .

Стосовно посилань скаржника на те, що строк оплати товару у розмірі суми ПДВ не встановлений та на необґрунтованість висновку суду про те, що оплату ПДВ слід визначати так само як і для оплати вартості товару слід зазначити наступне.

У даному випадку, як зазначено вище, у п.3.2 Договору сторони погодили, що розрахунок за поставлений товар здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника з відстрочкою 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 Договору.

Таким чином, з моменту поставки товару (видаткова накладна № 521 від 22.12.2021) та отримання відповідачем повного обсягу товару, вказаного в п. 1.1 Договору, враховуючи встановлений п. 3.2 Договору строк оплати, кінцевим терміном сплати за весь поставлений обсяг товару є 21.02.2022, що і було правильно встановлено місцевим господарським судом .

Положення договору, які визначають вартість товару, що підлягає сплаті покупцем, не розділяють вартість самого товару та суму ПДВ, яка підлягає сплаті. Сума податку на додану вартість включається у загальну ціну товару, зазначену у п. 3.1. договору, а тому вказана сума підлягає сплаті разом з вартістю поставленого товару.

При цьому Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку і може завдати покупцю збитків. Обов`язок реєстрації податкової накладної не перебуває в площині господарських правовідносин та не може слугувати підставою господарської відповідальності сторони договору.

Тобто, навіть у випадку відсутності реєстрації податкової накладної, це жодним чином не нівелює обов`язок покупця зі сплати вартості поставленого товару у повному обсязі та у строк, обумовлений договором, оскільки відсутність квитанції про реєстрацію податкової накладної та будь-яких інших документів не може вважатись відкладальною умовою та не звільняє покупця від обов`язку оплатити поставлений товар у визначений договором строк.

Зауваження у п. 3.3. договору щодо оплати покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ після реєстрації виконавцем належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), не змінює строку щодо оплати повної вартості наданих послуг, в тому числі і суми ПДВ, оскільки згідно ч. 1 ст. 188 Податкового кодексу України сума ПДВ є складовою бази оподаткування, а тому входить до ціни товару і не підлягає відокремленню.

Крім того, позивачем вчасно виконані відповідні умови договору, оформлено податкову накладну № 24 від 22.12.2021р. та зареєстровано її в Єдиному реєстрі податкових накладних, що матеріалами справи. Доказів зворотного скаржником не надано.

Отже, доводи скарги про необґрунтованість висновків суду щодо настання строку оплати виконаних робіт у частині сплати суми ПДВ є безпідставними, при цьому такі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником умов договору і норм чинного законодавства України.

Стосовно доводів скаржника про неврахування судом першої інстанції існування підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат апеляційний суд зазначає, що чинним законодавством таке зменшення не передбачено (виключаючи випадки неправильного розрахунку цих сум сторонами).

За змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (такі висновки наведено у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).

При цьому колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, оскільки у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду допустила зменшення заявлених до стягнення відсотків річних, виключно з урахуванням конкретних обставин, які склалися саме у справі № 902/417/18.

Так, у справі № 902/417/18 сторони у договорі погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України і встановили її у розмірі 40 % річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96 % річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати, що не відповідало критеріям розумності, справедливості та пропорційності.

У цьому зв`язку слід зазначити, що застосування судами обмежень свободи договору має носити винятковий характер, між тим, у справі № 908/3076/23 судом не встановлено обставин очевидної неспівмірності заявлених до стягнення процентів річних, таких як у справі № 902/417/18, оскільки розмір заявлених до стягнення відсотків річних у справі , що розглядається відповідає розміру, встановленому законом (три відсотки).

Отже, обставини справи № 902/417/18 є відмінними від обставин, які мають місце у справі, що розглядається.

Щодо питання про звільнення відповідача від сплати річних та інфляційних втрат у зв`язку з форс-мажорними обставинами суд враховує, що 13.05.2022 року ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що в період дії воєнного стану у разі порушення зобов`язань згаданий вище лист від 28.02.2022 року можна роздрукувати із сайту ТПП України та долучати до повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання договірних зобов`язань у встановлений термін, для спроможності обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом.

Одночасно у листі вказано, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014 року, за кожним зобов`язанням окремо.

З огляду на це, загальний лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Суд відзначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 року у справі №922/2475/21.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Таким чином, сам по собі лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не засвідчує форс-мажорні обставини саме для спірних правовідносин, але у сукупності з доказами, наданими відповідачем, може їх підтверджувати.

У даному випадку, 60-ти денний строк для оплати закінчився до початку збройної агресії, тобто заборгованість за договором № 53-121-01-21-10904 від 22.11.2021 виникла у відповідача ще до введення на території України воєнного стану. Відповідачем не доведено, що саме введення воєнного стану призвело до неможливості виконання ним зобов`язань за спірним договором, тому відповідні доводи не приймаються судом до уваги.

Доводи скарги про надзвичайні обставини, що вплинули на здатність відповідача вчасно оплатити товар, як введення в країні воєнного стану, втрата відповідачем значної частини виробничих потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС, що вкрай негативно вплинуло на фінансовий стан Компанії апеляційним господарським судом відхиляються, оскільки наведені обставини також не виключають застосування до відповідача відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.

При цьому слід зазначити, що як відповідач так і позивач під час воєнного стану в Україні знаходяться в однакових умовах, отже несприятливі обставини, пов`язані з військовою агресію Російської Федерації проти України настали не тільки для відповідача, але й для позивача.

Всі суб`єкти підприємницької діяльності, підприємства, установи та організації України знаходяться в рівних умовах та здійснюють свою господарську діяльність в однаковому несприятливому економічному становищі та повинні вживати усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно з п. 9.3 договору сторона, що зазнала дії форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх наявність, протягом 5 днів з початку їх дії за наступним наданням, протягом 10 днів, відповідного підтверджуючого документу. Про закінчення дії форс-мажорних обставин сторона, яка зазнала їх впливу, письмово в 5-денний строк повідомляє другу сторону «…».

Однак, відповідач на виконання п. 9.3. договору, не повідомляв позивача про настання для нього форс-мажорних обставин, які заважають виконанню умов цього договору.

Стосовно тверджень апелянта про прийняття судом оскаржуваного рішення на підставі висновків, які не відповідають обставинам справи, то такі твердження не мають під собою підґрунтям. За переконанням апеляційного господарського суду, приймаючи рішення, місцевим господарським судом були оцінені усі обставини справи та докази у сукупності, надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли із спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, приймаючи це рішення.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У справі Трофимчук проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З огляду на викладене, інші доводи апеляційної скарги не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства та не спростовують вказаних вище висновків суду, які напряму випливають із матеріалів даної справи, обставин спору та норм чинного законодавства України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Отже, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення місцевого господарського суду у даній справі слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Щодо заяви позивача про заміну сторони правонаступником суд враховує наступне.

Відповідачем у справі № 908/3076/23 є Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом.

Звертаючись з заявою про заміну сторони правонаступником, позивач послався на Постанову КМ України від 29.12.2023 № 1420 "Про утворення акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"".

Пунктом 1 цієї встановлено, що відповідно до Закону України Про акціонерне товариство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом Кабінет Міністрів України постановив утворити Акціонерне товариство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, 100 відсотків акцій якого належать державі, шляхом перетворення державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (код згідно з ).

Згідно з п. 3 Постанови товариство є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом із дня державної реєстрації товариства; відокремлені підрозділи державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом із дня державної реєстрації товариства продовжують функціонувати як відокремлені підрозділи товариства (філії, представництва).

Відповідно до п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 №1420 ця постанова набирає чинності з державної реєстрації товариства.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичну особу Акціонерне товариство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом () зареєстровано 11.01.2024р.

Статтею 52 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

За приписами ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Статтею 108 ЦК України визначено, що перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.

Таким чином, з урахуванням перетворення відповідача та переходом усіх прав і обов`язків до нової юридичної особи - Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", а також з огляду на приписи ст. 52 ГПК України, судова колегія вважає необхідним здійснити процесуальне правонаступництво та замінити відповідача у справі № 908/3076/23 Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на його правонаступника - Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (ідентифікаційний код 24584661, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд.3) в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" (код ВП 19355964, місцезнаходження: 71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд.133).

Керуючись ст.ст. 52, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Здійснити процесуальне правонаступництво та замінити відповідача у справі № 908/3076/23 Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом" на його правонаступника Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.01.2024р. у справі № 908/3076/23 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 15.01.2024р. у справі № 908/3076/23 - залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 19.06.2024 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз