ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року Справа № 915/1815/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

без виклику сторін справу № 915/1815/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС",21010, м. Вінниця, вул. Івана Богуна, 2, офіс 303;

представник позивача: Сніцаренко Анатолій Анатолійович,

АДРЕСА_1 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

до Фермерського господарства "Д-Аллель",

вул. Миру, буд. 7, с. Покровське, Первомайський район, Миколаївська область;

про стягнення пені, штрафу та нарахувань у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, а всього грошових коштів у сумі 225244 грн. 19 коп. за договором поставки від 19.05.2023 №19/05-5,-

В С Т А Н О В И В:

Товариством з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС" пред`явлено позов до Фермерського господарства (ФГ) "Д-Аллель" з вимогами про стягнення з останнього грошових коштів у загальній сумі 225244 грн. 19 коп, із яких: 152780 грн. 40 коп. - основний борг; 13712 грн. 56 коп. - пеня; 45834 грн. 12 коп. - штраф; 10924 грн. 85 коп. - 30 % річних; 1992 грн. 26 коп. - сума, на яку збільшився основний борг з урахуванням індексу інфляції, з посиланням на неналежне виконання ФГ "Д-Аллель" зобов`язань за укладеним з позивачем договором поставки від 19.05.2023 №19/05-5 (далі-договір), а саме, зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати поставленого товару, внаслідок чого виник борг, на який позивачем нараховано штраф і пеню, в порядку п. 7.4 договору, а також здійснені нарахування 30% річних та інфляційних витрат у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням п. 7.8 договору.

У позивній заяві також викладено вимогу про стягнення з ФГ "Д-Аллель" грошових коштів на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором.

Ухвалою суду від 11.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено відповідачеві 15-денний строк від дня отримання даної ухвали для подання до суду заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач у своїй позовній заяві позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх повністю.

Ухвала від 11.12.2023 направлена на юридичну адресу відповідача, повернута до суду поштовим відділенням з відміткою про вручення ухвали відповідачу 21.12.23. У вказаний строк від фермерського господарства "Д-Аллель" відзив на позовну заяву не надійшов. Ураховуючи викладені обставини, а також те, що відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву або інших документів по суті справи, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами, у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило.

Відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з приписами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Враховуючи, що відповідач не заперечив проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом на подання відзиву по суті позовних вимог, жодних заяв або клопотань, в тому числі щодо неможливості захисту своїх прав та законних інтересів в умовах воєнного стану, на розгляд суду не подав, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає обґрунтованим постановлення рішення в цій справі у строк, визначений ст. 248 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

19 травня 2023 року між ТОВ "ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС" (далі - постачальник, позивач) та ФГ "Д-Аллель" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір поставки № 19/05-6 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця товар (насіння сільськогосподарських культур та/або засоби захисту рослин та/або мінеральні добрива), визначений сторонами у специфікаціях до даного договору, а покупець зобов`язався прийняти товар та сплатити його вартість на умовах, передбачених цим договором (Специфікаціями до нього) (п.1.1.).

За умовами наведеного договору:

- розрахунки за товар за цим договором здійснюється в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок постачальника, визначений у цьому договорі. Відсутність виписаного рахунку-фактури не звільняє покупця від оплати за товар не являється простроченням кредитора. У такому випадку покупець зобов`язується здійснити оплату на підставі даного договору (п. 5.2.);

- товар вважається оплаченим у момент надходження грошових коштів на рахунок постачальника (п.5.4.);

- порядок та строки оплати товару визначаються у відповідних специфікаціях щодо умов поставки такого товару (п. 5.5.);

- у разі невиконання або неналежного виконання сторонами умов цього договору сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором п. 7.1.);

- усі розбіжності, що виникають у результаті або у зв`язку з цим договором, мають вирішуватися шляхом переговорів між сторонами. У разі якщо спори чи розбіжності не може бути вирішено шляхом переговорів, вони підлягають вирішенню в господарському суді за місцем знаходження відповідача (п.8.1.);

- цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2023 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від обов`язку виконати зобов`язання за ним, які виникли під час його дії (п. 9.1).

На виконання зобов`язань за договором ТОВ "ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС" передано ФГ "Д-Аллель" товар, погоджений сторонами у Специфікації № 1 до договору, а саме:

- Мікродобриво Amino Max (TM RougeVert) у кількості 100 л загальною вартістю з ПДВ 71000,40 грн.;

- Фертекс Кукурудза у кількості 100 кг загальною вартістю з ПДВ 81780,00 грн., а всього товарів на загальну суму 152780,40 грн. з ПДВ.

ФГ "Д-Аллель" прийняло товар без жодних зауважень щодо кількості та/або якості, про що свідчить копія видаткової накладної.

Відповідно до п. 2 Специфікації № 1 до договору, сторони визначили та погодили наступний порядок та строк оплати товару 152780,40 грн. оплачується покупцем в строк до 01 вересня 2023 року.

За твердженнями позивача, вартість товару, яка складає суму 152780,40 грн., відповідачем не оплачено й дотепер.

Предметом даного позову виступає майнова вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 19/05-6 від 19.05.2023 в сумі 225244,19 грн, з яких: 152780,40 грн. основного боргу, 13712,56 грн. пені, 45834,12 грн. штрафу, 10924,85 грн. 30% річних та 1992,26 грн. інфляційного збільшення.

При вирішені даного спору судом враховано наступне.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Правовідносини, що виникли між сторонами характеризуються ознаками договору поставки ст. 712 Цивільного кодексу України.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач поставив відповідачеві товар, погоджений сторонами у Специфікації № 1 до договору. Відповідно до п. 2 Специфікації № 1 до договору, сторони визначили та погодили порядок та строк оплати товару.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч.1 ст.251 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч.1 ст.253 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Ураховуючи викладене, суд визнає, що позовні вимоги ТОВ "ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС" про стягнення з відповідача основного боргу у сумі 152780 грн. 40 коп. є обґрунтованими.

Щодо заявлених до стягнення сум інфляційних витрат та 30 % річних, суд зазначає таке.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 7.8. договору у разі невиконання чи неналежного виконання покупцем грошових зобов`язань, щодо оплати вартості отриманого товару, покупець, відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України, сплачує на користь постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами, виходячи з 30 % річних, нарахованих на суму заборгованості.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача 30% річних та інфляційні нарахування.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 30% річних та інфляційний втрат судом встановлено, що позивачем правильно визначено період та суми нарахувань.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань та 30% річних в межах заявленої позивачем суми в розмірі 1992,26 грн. та 10924,85 грн. відповідно.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення пені в сумі 13712,56 грн. та 30% штрафу в сумі 45834,12 грн., суд зазначає таке.

За приписами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.4. договору передбачено, що у разі порушення покупцем строків перерахування платежів, передбачених цим договором, покупець на першу письмову вимогу постачальника сплачує постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неперерахованої у строк суми за кожен день прострочення, а у разі, якщо прострочення складає понад 10 календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від вартості Договору за кожен такий факт порушення терміну платежу.

Таким чином, на підставі наведених правових норм та положень Договору, позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню та штраф.

Судом перевірено розрахунок пені, заявленої до стягнення та встановлено, що позивачем правильно визначено періоди нарахування та здійснено розрахунок з урахуванням положень ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 13712,56 грн.

Розрахунок 30% штрафу правильний, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 45834,12 грн.

На підставі вищенаведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС" за платіжною інструкцією від 28.11.2023 № 2 на оплату позовної заяви судовим збором у загальній сумі 3378 грн. 66 коп., належить у зазначеній сумі відшкодувати за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС" задовольнити.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Д-Аллель" (56323, Миколаївська область, Первомайський район, с. Покровське, вул. Миру, буд. 7, ідентифікаційний код 32362346) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС" (21010, м. Вінниця, вул. Івана Богуна, 2, офіс 303, ідентифікаційний код 39286927) заборгованість за договором № 19/05-6 від 19.05.2023 в сумі 225244 (двісті двадцять п`ять тисяч двісті сорок чотири) грн. 19 коп., з яких: 152780 (сто п`ятдесят дві тисячі сімсот вісімдесят) грн. 40 коп. - основного боргу, 13712 (тринадцять тисяч сімсот дванадцять) грн. 56 коп. - пені, 45834 (сорок п`ять тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 12 коп. - штрафу, 10924 (десять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) грн. 85 коп. - 30 % річних та 1992 (тисяча дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 26 коп. - інфляційного збільшення, а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 3378 (три тисячі триста сімдесят вісім) грн. 66 коп.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Коваль.