РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.06.2024Справа № 910/5260/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства Київський завод «Граніт», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповід альністю «ДІЄСА», м.Київ

про стягнення 137 945,79 грн,

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство Київський завод «Граніт» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповід альністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості в сумі 137 945,79 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором оренди нежитлового приміщення від 01.02.2024 в частині сплати орендного платежу за лютий 2024 в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/5260/24; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження.

Ухвалою від 06.05.2024 встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Відповідач відзиву на позов не подав, клопотання про продовження строку на подачу відзиву не заявив, проте, про розгляд справи був повідомлений належним чином з урахуванням наступного.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Згідно ч.6 ст.6 Господарського процесуального кодексу України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Як встановлено судом станом відповідачем було здійснено реєстрацію електронного кабінету в підсистемі електронний суд.

Ухвала суду про відкриття провадження була доставлена до електронного кабінету відповідача 06.05.2024.

Наразі, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.02.2024 між Приватним акціонерним товариством Київський завод «Граніт» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповід альністю «ДІЄСА» (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення за умовами п.1.1 якого орендодавець передає в тимчасове користування, а орендар приймає по двосторонньому акту (додаток №2 до цього договору) частину нежитлових приміщень: корпус, ШВ. №1 (А1) загальною площею 1660,00 кв. м, за адресою: м. Київ, вул. Визволителів, 17, з метою розміщення торговельного магазину чи іншої торгівельної одиниці для оптового та роздрібного продажу аудіо-, відео-, фото-, побутової техніки, комп`ютерної техніки та іншої радіоелектронної техніки, обладнання та засобів. Які надаються/продаються в магазинах орендаря, що іменуються Eldorado та/або Ельдорадо найменування, відповідно до статуту орендаря.

Згідно п. 3.1. договору від 01.02.2024 орендодавець зобов`язується передати об`єкт оренди за актом прийому-передачі не пізніше 01 лютого 2024 року включно.

Відповідно до п.3.3. договору від 01.02.2024 право користування об`єктом, переданим в оренду орендатору, обмежується терміном дії цього договору.

У п.4.4. договір від 01.02.2024 вказано, що орендар сплачує (компенсує) орендодавцю фактичні витрати орендаря по електроенергії (втрати активної і реактивної електроенергії), водопостачання та теплопостачання на підставі показань облікових приладів, діючих тарифів та рахунків орендодавця, підтвердженими рахунками безпосередньо енергопостачальної, водопостачальної та теплопостачальної організаціями.

Відповідно до п.4.8. договору від 01.02.2024 оплата (компенсація) комунальних платежів за минулий місяць здійснюється орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця щомісячно протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання відповідних рахунків орендодавця.

Згідно п.8.1. договору від 01.02.2024 цей договір набирає законної сили з моменту його підписання, а термін оренди обчислюється з моменту підписання акту прийому-передачі об`єкта оренди і діє протягом одного календарного місяця до 29 лютого 2024 року.

Як свідчать матеріали справи, орендодавцем було передано орендарю за актом приймання-передачі від 01.02.2024 об`єкт оренди за договором від 01.02.2024.

29.02.2024 приміщення було повернуто орендарем орендодавцю, про що сторонами складено та підписано акт приймання-передачі нежитлового приміщення.

В межах договору від 01.02.2024 сторонами було підписано акт надання послуг №87 від 29.02.2024 (оренда за лютий 2024) на суму 280 000 грн, акт надання послуг №119 від 29.02.2024 на суму 37945,79 (комунальні послуги за лютий 2024).

Проте, як вказує позивач, у строки, які визначені умовами договору від 01.02.2024, відповідачем орендний платіж за лютий 2024 та відшкодування вартості спожитих комунальних послуг сплачено не було, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповід альністю «ДІЄСА» утворилась заборгованість на суму 317 945,79 грн.

01.03.2024 між Приватним акціонерним товариством Київський завод «Граніт» (покупець) та Товариством з обмеженою відповід альністю «ДІЄСА» (постачальник) було укладено договір №1, за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товари зазначені у додатку №1 та відповідному рахунку, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Загальна сума цього договору визначається у додатку №1 до договору та становить 180 000 грн. Покупець оплачує партію товару протягом 2 банківських днів з дати підписання видаткових накладних на товар (п.п.3.1, 3.3 договору №1 від 01.03.2024).

У п.7.1 договору №1 від 01.03.2024 вказано, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2024.

Відповідно до умов договору №1 від 01.03.2024 постачальником було поставлено, а покупцем прийнято товар на загальну суму 180 000 грн, за насліками чого сторонами складено та підписано видаткову накладну №ЕР-2702 від 11.03.2024.

15.03.2024 Товариством з обмеженою відповід альністю «ДІЄСА» (сторона 1) та Приватним акціонерним товариством Київський завод «Граніт» (сторона 2) було укладено угоду №1 про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно п.1.1 якої сторона 1 має перед стороною 2 станом на 15 березня 2024 року непогашене грошове зобов`язання у сумі 317 945,79 грн, у тому числі ПДВ, яке виникло на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 01 лютого 2024 року.

Відповідно до п.1.2 угоди №1 від 15.03.2024 сторона 2 має перед стороною 1 станом на 15 березня 2024 року непогашене грошове зобов`язання у сумі 180 000 грн, у тому числі ПДВ, яке виникло на підставі договору №1 від 01 березня 2024 року (оплата за товар).

У п.2 угоди №1 від 15.03.2024 сторони дійшли згоди, що вказані вище зобов`язання сторін за вищезазначеними договорами припиняються у таких обсягах:

- грошове зобов`язання сторони-1 (п. 1.1 цієї угоди) станом на 15.03.2024 є таким, що припинено частково; при цьому заборгованість сторони 1 перед стороною 2 становить 137 945,79 грн;

- грошове зобов`язання сторони 2 (п. 1.2 цієї угоди) станом на 15.03.2024 є таким, що припинено у повному обсязі, при цьому заборгованість сторони 2 перед стороною 1 відсутня.

Як вказано в позовній заяві, станом на теперішній час відповідачем своє грошове зобов`язання договором від 01.02.2024 на суму 137 945,79 грн виконано не було. Грошові кошти не сплачено, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Оцінюючи вказані вище обставини, суд дійшов висновку щодо наявності достатніх підстав для задоволення позовних вимог. При цьому, суд виходить з такого.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

За приписами ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Судом вище було встановлено, що у п.4.4. договір від 01.02.2024 вказано, що орендар сплачує (компенсує) орендодавцю фактичні витрати орендаря по електроенергії (втрати активної і реактивної електроенергії), водопостачання та теплопостачання на підставі показань облікових приладів, діючих тарифів та рахунків орендодавця, підтвердженими рахунками безпосередньо енергопостачальної, водопостачальної та теплопостачальної організаціями.

Відповідно до п.4.8. договору від 01.02.2024 оплата (компенсація) комунальних платежів за минулий місяць здійснюється орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця щомісячно протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання відповідних рахунків орендодавця.

В межах договору від 01.02.2024 сторонами було підписано акт надання послуг №87 від 29.02.2024 (оренда за лютий 2024) на суму 280 000 грн, акт надання послуг №119 від 29.02.2024 на суму 37945,79 (комунальні послуги за лютий 2024).

Тобто, виходячи з умов укладеного між сторонами договору оренди, судом встановлено, що строк оплати орендного платежу за лютий 2024 та витрат на оплату комунальних послуг за означений період настав.

Статтею 601 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки так званого часткового зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. В такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Матеріалами справи підтверджується, що сторонами було досягнуто згоди щодо часткового припинення зобов`язання за договором від 01.02.2024 шляхом укладення угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог. Зокрема, у п.2.1 угоди №1 від 15.03.2024 сторони дійшли згоди, що вказані вище зобов`язання сторін за вищезазначеними договорами припиняються у таких обсягах грошове зобов`язання сторони-1 (п. 1.1 цієї угоди) станом на 15.03.2024 є таким, що припинено частково; при цьому заборгованість сторони 1 перед стороною 2 становить 137 945,79 грн.

Отже, представленими до матеріалів справи доказів підтверджується наявність у відповідача заборгованості перед позивача у заявленому до стягнення розмірі.

Наразі, суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У ст.77 Господарського процесуального кодексу України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи ст.79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зауважує, що стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Проте, всупереч наведеного вище, відповідачем обставин, які повідомлені позивачем, доказово спростовано не було, доказів належного виконання своїх обов`язків за договором від 01.02.2024 в повному обсязі не надано.

Таким чином, враховуючи наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства Київський завод «Граніт» до Товариства з обмеженою відповід альністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості в сумі 137 945,79 грн.

Згідно з приписами ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Київський завод «Граніт» до Товариства з обмеженою відповід альністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості в сумі 137 945,79 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповід альністю «ДІЄСА» (03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок, 45, ) на користь Приватного акціонерного товариства Київський завод «Граніт» (02125, місто Київ, проспект Визволителів, будинок, 17, ) основний борг в сумі 137 945,79 грн та судовий збір в сумі 3028 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено та підписано 11.06.2024.

Суддя В.В. Князьков