УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

19.06.2024Справа № 910/7353/24
Суддя Господарського суду міста Києва Курдельчук І.Д., розглянувши без виклику учасників справи у нарадчій кімнаті матеріали заяви (вх. №7353/24 від 13.06.2024) про видачу судового наказу за вимогою Інституту технічної теплофізики Національної академії наук України до фізичної особи-підприємця Бочок Алли Олександрівни про стягнення заборгованості у розмірі 72 170, 20 грн

ВСТАНОВИВ:

Інститут технічної теплофізики Національної академії наук України звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою до боржника - фізичної особи-підприємця Бочок Алли Олександрівни про стягнення заборгованості за Договором №1597 від 01.07.2020 оренди нерухомого майна.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст.147 ГПК України, заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Заявником у заяві зазначено в якості боржника - фізичну особу-підприємця Бочок Аллу Олександрівну.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що 20.09.2023 припинено підприємницьку діяльність ФОП Бочок А.О.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо припинено суб`єкта господарювання, до якого пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Дійсно, громадянин, підприємницька діяльність якого припинена, відповідає за зобов`язаннями, які виникли під час його перебування в статусі фізичної особи-підприємця, однак не в порядку правонаступництва, а в силу закону.

Сукупний аналіз вказаний норм процесуального закону дає підстави для висновків, що:

(1) частина 3 статті 147 ГПК України є імперативною і спеціальною, яка стосується наказного провадження, тому (на відміну від позовного провадження) не мають правового значення підстави виникнення вимоги, отже у наказному провадження сторонами можуть бути лише юридичні особи та фізичні особи-підприємці, які є такими на момент надходження заяви;

(2) фізична особа після втрати статусу підприємця не вважається правонаступником підприємця, оскільки не можна бути правонаступником самого себе, так як правова природа правонаступництва передбачає перехід прав та/або обов`язків до іншої особи, тому положення пункту 6 частини 1 статті 175 ГПК України щодо правонаступництва не можуть бути застосовані до живої фізичної особи, яка втратила статус підприємця. Крім того, в контексті викладеного, суд звертає увагу на правовий висновок КГС ВС у постанові від 07.04.2022 у справі №910/8252/21, де суд вказав, що правонаступництво - це перехід суб`єктивного права від однієї особи до іншої (правонаступника) в порядку похідного правонабуття. Перехід суб`єктивних прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого відбувається через набуття суб`єктивного права та/чи суб`єктивного обов`язку однією особою і, відповідно, їх втрату іншою;

- якщо зобов`язання у фізичної особи-підприємця виникли з його господарської діяльності, однак на момент звернення кредитора до суду із заявою про видачу судового наказу за цими зобов`язаннями, підприємницька діяльність боржника (фізичної особи) припинена, то така фізична особа не може бути стороною у наказному провадженні;

- існуючі висновки Верховного суду про підвідомчість таких спорів господарським судам стосуються виключно позовного провадження, яке передбачає за певних обставин можливість участі фізичних осіб в якості учасників справи, однак правила наказного провадження регулюються спеціальним розділом ГПК України, який імперативно вказує на те, хто може бути заявником та боржником у наказному провадженні.

З огляду на викладене, оскільки на момент звернення із заявою про видачу судового наказу припинено суб`єкт господарювання боржника, то у видачі судового наказу необхідно відмовити на підставі п. 4 ч. 1 ст.152 ГПК України.

При цьому суд роз`яснює заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись статтями 147, 150, 152, 153, 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Інституту технічної теплофізики Національної академії наук України до фізичної особи-підприємця Бочок Алли Олександрівни про стягнення 72 170, 20 грн.

Роз`яснити заявнику право звернення до господарського суду в порядку позовного провадження.

Ухвала набрала законної сили 18.06.2024 та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.06.2024.

Суддя Ігор Курдельчук