РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.06.2024Справа № 910/3858/24

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін,

справу № 910/3858/24

За позовом фізичної особи-підприємця Гекманюка Ростислава Васильовича;

до фізичної особи-підприємця Доценка Олександра Леонідовича;

про стягнення 113 400,00 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Гекманюк Ростислав Васильович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з фізичної особи-підприємця Доценка Олександра Леонідовича заборгованість у розмірі 113 400,00 грн на підставі договору на транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом № 09/02-24-3 від 09.02.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2024 відкрито провадження у справі № 910/3858/24, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

З метою повідомлення сторін про розгляд справи, судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 04.04.2024 була направлена на адреси сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Проте, як вбачається з даних, які містяться на веб-сайті АТ "Укрпошта", ухвала суду від 04.04.2024, яка направлялася фізичній особі-підприємцю Доценку Олександру Леонідовичу на адресу його місцезнаходження, яка міститься на веб-сайті Міністерства юстиції України, повернута за зворотною адресою з відміткою пошти про причини повернення - "за закінченням встановленого терміну зберігання"

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, а також день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України, відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням фізичної особи-підприємця Доценка Олександра Леонідовича є: АДРЕСА_1 .

Отже, в силу наведених положень законодавства, ухвала про відкриття провадження у справі вважається врученою відповідачеві.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитися з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

09.02.2024 між фізичною особою-підприємцем Гекманюком Ростиславом Васильовичем (далі також - позивач, перевізник) та фізичною особою-підприємцем Доценком Олександром Леонідовичем (далі також - відповідач, експедитор) укладено договір № 09/02-24-3 (далі - договір, за умовами п. 1. якого, цей договір визначає порядок взаємовідносин, що виникають між експедитором та перевізником при плануванні, розрахунках та здійсненні доставки вантажу автомобілями у міських, міжміських та міжнародних сполученнях. Виконання перевезень здійснюється відповідно до умов: «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом України від 14.10.97 №363, Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (CMR), Європейської угоди про режим праці та відпочинку водіїв (ESTR), Конвенції про дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ADR), та Європейської угоди про перевезення вантажів, що швидко псуються, Митної конвенції МДП, а так ж вимог міжурядових угод про міжнародне автомобільне сполучення».

Пунктом 2.7. договору встановлено обов`язок експедитора своєчасно проводити розрахунки з перевізником.

У п. 5.2. договору встановлено, що оплата провадиться у національній валюті України в повному обсязі на розрахунковий рахунок перевізника протягом 10 банківських днів після подання оригіналів документів (рахунки, акта виконаних робіт, товарно-транспортної накладної (TTH, CMR), податкової накладної), якщо інше не обумовлено у разової заявки.

Відповідно до п. 6.1. договору, договір має довгостроковий характер і набирає чинності з моменту підписання його сторонами, і є дійсним до 31 грудня 2024 р. Виконання разових доручень здійснюється на підставі разових заявок з виконанням умов цього договору.

Позивач вказує, що ним, на виконання умов договору та договору-заявки на перевезення вантажу № 09/02-4 від 09.02.2024 було виконано міжнародне перевезення за маршрутом Гдиня (Польща) - м. Київ (Україна), а відповідач такі послуги прийняв підписавши акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 34 від 19.02.2024 на суму 113 400,00 грн, однак вартість таких послуг останнім не було сплачено.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення договору - заявки між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України , до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 908 Цивільного кодексу України встановлено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 916 Цивільного кодексу України зазначається, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Як зазначено в ч.1 ст. 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами. Транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 09.02.2024 між сторонами складено та підписано договір-заявку на перевезення вантажу № 09/02-4.

Також суд зазначає, що судом встановлено, позивач виконав умови договору-заявки № 09/02-4, що підтверджується наявними CMR, в яких, в свою чергу, наявна відповідна відмітка вантажоотримувача.

19.02.2024 між сторонами складено та підписано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 34 від 19.02.2024 на суму 113 400,00 грн.

Також 19.02.2024 позивачем виписано відповідачеві рахунок № 34 на суму 113 400,00 грн.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 5.2. договору встановлено, що оплата провадиться у національній валюті України в повному обсязі на розрахунковий рахунок перевізника протягом 10 банківських днів після подання оригіналів документів (рахунки, акта виконаних робіт, товарно-транспортної накладної (TTH, CMR), податкової накладної), якщо інше не обумовлено у разової заявки.

Аналогічні положення містить п. 21 договору-заявки на перевезення вантажу № 09/02-4 від 09.02.2024.

При цьому суд зазначає, що податкова накладна була виготовлена 19 лютого 2024 р. та того ж дня відобразилася в електронному документообігу відповідача. За даними рішення про реєстрацію ПН, вона була зареєстрована 19 березня 2024 р. Враховуючи те, що міжнародні перевезення, згідно з п. 195.1 ст. 195 ПКУ оподатковуються ПДВ за ставкою 0% у відповідача не виникає право на віднесення сплаченого ним ПДВ до від`ємного значення і, відповідно, на бюджетне відшкодування. Тобто, подія реєстрації податкової накладної не впливає на стан розрахунків відповідача з бюджетом. У той же час, з подією реєстрації ПН не пов`язані строки оплати.

Документи, що є підставою для здійснення оплати, в т.ч. податкова накладна, 20 лютого 2024 року були направлені відповідачу поштовим перевізником ТОВ «НОВА ПОШТА» за експрес-накладною №2081, з якої вбачається, що документи були отримані 23.02.2024.

Про те, що відповідачем було отримано вказані документи свідчить і те, що сплачуючи грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн платіжною інструкцією № 687 від 30.04.2024, відповідач у призначенні платежу вказав: сплата за міжнародні транспортні перевезення згідно рахунку № 34 від 19.02.2024 без ПДВ.

Враховуючи вищенаведені умови договору, договору - заявки № 09/02-4 від 09.02.2024 обов`язок відповідача з оплати наданих послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом є таким, що настав.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за договором та договором - заявкою № 09/02-4 від 09.02.2024 становить 113 400,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з платіжної інструкції № 687 від 30.04.2024, відповідач, після відкриття провадження у справі, сплатив на користь відповідача 50 000,00 грн, що свідчить про те, що відповідач визнає заборгованість.

Вказане також свідчить і про те, що предмет спору в частині стягнення 50 000,00 грн також відсутній, а відтак суд приходить до висновку про закриття провадження в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказана частина заборгованості сплачена відповідачем уже після відкриття провадження у справі.

А відтак, суд зазначає, що відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору, договору-заявки 09/02-4 від 09.02.2024, не здійснив оплату наданих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги в частині стягнення 63 400,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Також позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 14 000,00 грн, з яких 11 000,00 грн - правова допомога, а 3 000,00 грн - гонорар успіху.

Суд вказує, що вимогу про стягнення витрат на надання правової допомоги з відповідача позивачем заявлено в позовній заяві, у зв`язку з чим суд зобов`язаний вирішити питання про розподіл судових витрат безпосередньо в рішенні.

В якості доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу останнім було долучено до матеріалів справи договір про правову допомогу №б/н від 20.03.2024, квитанцію до прибуткового касового ордера №06-03 від 22.03.2024, ордер серії ВО №1073109 від 22.03.2024, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №507 від 16.05.2008 та акт приймання-передачі наданих послуг від 22.03.2024.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 22.03.2024, сторони договору про правову допомогу №б/н від 20.03.2024 (далі - договір) - Лоза Віктор Миколайович, адвокат (далі - повірений) з однієї сторони, та фізична особа-підприємець Гекманюк Ростислав Васильович (далі - довіритель) з іншої сторони, склали цей акт приймання-передачі наданих послуг (далі - акт).

Пунктом 1.1. акту зазначається, що повірений надав, а представник довірителя Гекманюк Ростислав Васильович прийняв наступні послуги: огляд, вивчення та попередня правова оцінка документів та ін. доказів за їх місцезнаходженням (4 год. 40 хв.); проведення заходів досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет безспірного повернення боргу (0 год. 20 хв.); Аналіз судової практики (1 год. 00 хв.); підготовка пакету документів, необхідних для звернення до суду, підготовка позовної заяви (14 год. 25 хв.); вчинення інших дій необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу, в т.ч. забезпечення виконання судового рішення (4 год. 00 хв.).

Як зазначено п. 1.2. акту, загальна вартість послуг складає 11 000,00 грн.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

За змістом частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позовна заява була складена та підписана фізичною особою-підприємцем Гекманюком Ростиславом Васильовичем.

Також з матеріалів справи вбачається, що копії документів, які додані до позовної заяви, належним чином засвідчені фізичною особою-підприємцем Гекманюком Ростиславом Васильовичем, а не адвокатом Лозою В. В.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд вказує, що жодних доказів, які б підтверджували надання адвокатом Лозою В. В. послуг, вказаних в акті приймання-передачі наданих послуг від 22.03.2024 матеріали справи не містять.

Суду також не надано доказів, які б підтверджували вчинення інших дій необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу, в т.ч. забезпечення виконання судового рішення.

Суд зазначає, що до акту приймання-передачі наданих послуг можуть бути внесені надані та прийняті послуги станом на дату складання такого акту, внесення до такого акту послуг, які можливо будуть надані в майбутньому протирічить його суті.

Таким чином суд звертає увагу позивача на те, що у разі надання адвокатом послуг після складання акту приймання - передачі наданих послуг необхідним є складення нового акту, де сторони можуть відобразити уже виконані послуги, які прийняті без зауважень іншою стороною.

Також суд вказує, що до акту можуть бути внесені конкретні послуги, які надані та прийняті без зауважень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Враховуючи вище викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 11 000,00 грн витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають у зв`язку з недоведеністю та не обґрунтованістю зазначених витрат.

Оскільки судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 11 000,00 грн не підлягають задоволенню, то, відповідно, судом відхиляється і вимога позивача про стягнення гонорару успіху у розмірі 3 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Закрити провадження у справі № 910/3858/24 в частині стягнення заборгованості у розмірі 50 000,00 грн.

2. В іншій частині позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Доценка Олександра Леонідовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Гекманюка Ростислава Васильовича ( АДРЕСА_3 ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) заборгованість у розмірі 63 400 (шістдесят три тисячі чотириста) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко