ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/49/24

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

прокурор: Дереча І.В., діє на підставі службового посвідчення № 078984 від 30.01.2024;

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Виконувача обов`язків керівника Коростенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Словечанської об`єднаної територіальної громади в особі Словечанської сільської ради Коростенського району

до ОСОБА_1

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі продажу нерухомого майна та зобов`язання повернути майно

Заступник керівника Коростенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача звернувся до суду з позовом про:

- визнання незаконним та скасування в частині включення до переліку об`єктів малої приватизації нежитлової будівлі Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, рішення 3 сесії 7 скликання Словечанської сільської ради від 23.12.2020 "Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності Словечанської сільської ради, що підлягають приватизації у 2021 році";

- визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 14.06.2021 між Словечанською сільською радою () та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом 14.06.2021, про що зроблено запис в реєстрі за № 447, предметом якого є нежитлова будівля Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, загальною площею 447,8 кв. м, в АДРЕСА_1 ;

- скасування державної реєстрації за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на нежитлову будівлю Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, загальною площею 447,8 кв. м, в АДРЕСА_1 (номер запису про право власності відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.01.2023 за № 46016733);

- зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути на користь Словечанської об`єднаної територіальної громади в особі Словечанської сільської ради нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, загальною площею 447,8 кв. м, в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 15.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

16.02.2024 на електронну пошту суду надійшли письмові пояснення позивача, з яких вбачається, що при переході бувшої Селезівської школи І-ІІ ступенів у комунальну власність Словечанської сільської ради заклад освіти був закритий, діти вже їздили на навчання в Бігунський ліцей Словечанської сільської ради. Виходячи саме з таких обставин 23.12.2020 рішенням сесії Словечанської сільської ради № 53 Селезівську школу І-ІІ ступенів було затверджено до об`єктів на приватизацію в 2021 році.

Крім цього, позивач наполягав на тому, що минув строк позовної давності щодо вимог про визнання договору купівлі-продажу №447 від 14.06.2021 недійсним.

28.03.2024 на електронну пошту від Коростенської окружної прокуратури надійшла відповідь на пояснення з додатковими обґрунтування позовних вимог.

В послідуючому ухвалою суду від 23.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі.

Позивач в судове засідання уповноваженого представника не направив, про час а місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа.

Відповідач не скористалася своїм правом надання письмового відзиву на позовну заяву та правом на участь в судовому засіданні: повноважного представника в судові засідання не направляла, про причини неявки суд не повідомляла, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Оскільки явка відповідача в судове засідання не визнана обов`язковою, а надання письмового відзиву є правом відповідача, а не його обов`язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання відзиву не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням сьомої сесії VII скликання Овруцької районної ради від 22.07.2016 № 134 припинено діяльність з 31.08.2016 Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів шляхом закриття (а.с. 16).

Рішенням 39 (позачергової) сесії УІІ скликання Овруцької районної ради від 20.12.2019 №529 надано дозвіл Овруцькій районній раді на передачу із спільної власності територіальних громад сіл, селища району у комунальну власність Словечанської об`єднаної територіальної громади, в особі Словечанської сільської ради, нежитлових будівель та споруд колишньої Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів.

Відповідно до рішення Овруцької районної ради від 20.12.2019 №529, було здійснено приймання-передачу майна нежитлових будівель та споруд колишньої Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, що підтверджується відповідним Актом від 20.12.2019 (а.с. 30).

Рішенням 25 сесії VІІ скликання Словечанської сільської ради від 30.01.2020 №556 прийнято із спільної власності територіальних громад сіл, селища, міста Овруцького району у комунальну власність Словечанської сільської ради нежитлові будівлі та споруди колишньої Селезівської загальноосвітньої ніколи І-ІІ ступенів, 1965 року введення в експлуатацію, загальною площею 377,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням 40 сесії УІІ скликання Овруцької районної ради від 28.02.2020 №547 в рішення №529 від 20.12.2019 "Про надання дозволу Овруцькій районній раді на передачу нежитлових будівель та споруд колишньої Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів", винесено зміни, а саме виключено по тексту рішення та з додатків слово "колишньої", змінено загальну площу нежитлової будівлі Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів по тексту рішення та додатків на 447,8 кв.м., в адресі змінено поштовий індекс на 11196.

Відповідно рішенням 27 сесії VІІ скликання Словечанської сільської ради від 20.03.2020 №615 в рішення №556 від 30.01.2020 "Про прийняття бюджетних установ, комунальних підприємств, організацій та майна із спільної власності територіальних громад сіл, селища, міста Овруцького району у комунальну власність Словечанської сільської ради" винесено зміни, а саме виключено по тексту рішення слово "колишньої", змінено загальну площу нежитлової будівлі Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів по тексту рішення на 447,8 кв.м., в адресі змінено поштовий індекс на 11196.

Рішенням 3 сесії VІІI скликання Словечанської сільської ради від 23.12.2020 №53 "Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності Словечанської сільської ради на приватизацію в 2021 році" - включено до переліку об`єктів малої приватизації комунальної власності Словечанської сільської ради на приватизацію у 2021 році нежитлову будівлю Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, загальною площею на 447,8 кв.м., в АДРЕСА_1 .

Рішенням 6 сесії VІІI скликання Словечанської сільської ради від 07.04.2021 №170 "Про приватизацію (продаж) об`єкта нерухомого майна комунальної власності нежитлової будівлі Селезівської загальноосвітньої школи І-І1 ступенів, шляхом проведення електронного аукціону з використанням електронної торгової системи "Прозорро Продажі" затверджено ринкову вартість лоту - нежитлової будівлі Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів по АДРЕСА_1 загальною площею на 447,8 кв.м., (визначену станом на 31.07.2020 року суб`єктом оціночної діяльності - ФОАП ОСОБА_2 ), що належить до об`єктів комунальної власності об`єднаної територіальної громади Словечанської сільської ради, загальною сумою 73 010,00 грн.

Рішенням 7 сесії VІІI скликання Словечанської сільської ради від 06.05.2020 №231 "Про приватизацію об`єкту малої приватизації, нежитлової будівлі Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів по АДРЕСА_1 , шляхом викупу" - затверджено протокол про результати електронного аукціону № UА-РS-2021-04-10-000002-2 сформованого 27.04.2021 року 19:40:52 оператором - ТОВ "ЗЕ ТЕНДЕР" через електронний майданчик якого запропоновано ціну у сумі 73 010,00 грн. без урахування податку на додану вартість - покупцем ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 .

Відповідно до зазначеного рішення здійснено приватизацію об`єкта малої приватизації - нежитлової будівлі Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів за адресою: АДРЕСА_3 та перебуває на балансі Словечанської сільської ради шляхом викупу фізичною особою ОСОБА_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_4 номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка єдина подала заяву на участь в аукціоні з продажу вказаного об`єкта, призначеного на 28.04.2021 за запропонованою ціною, яка не нижче стартової ціни 73 010,00 грн.

Ціна продажу без урахуванням ІПДВ - 73 010,00 грн. 00 коп.

В подальшому на підставі вказаного протоколу між Словечанською сільською радою та ОСОБА_1 (покупець) 14.06.2021 укладено договір купівлі-продажу, який цього ж дня посвідчено приватним нотаріусом Кушнерчук О.М., про що зроблено запис в реєстрі за № 447 (а.с. 65-67).

Предметом вказаного договору с нежитлова будівля Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, загальною площею на 447,8 кв.м., в АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 13 вказаного договору купівлі-продажу "Додаткові умови" у п.13.1. зазначено "кадастровий номер: :03:001:0073, земельної ділянки площею 1 га, на якій розташована вказана в договорі нежитлова будівля, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 березня 2021 року за індексним номером витягу: 247642635.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру №НВ-021 від 11.02.2021 (а.с. 55) цільове призначення земельної ділянки кадастровим номером :03:001:0073 - для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти, яка не є власністю продавця та не перебуває в його користуванні згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Таким чином, цільове призначення земельної ділянки також підтверджує приналежність будівлі до будівель закладів освіти.

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.01.2023 за № 319806585 право приватної власності на будівлю школи загальною площею 447,8 кв.м зареєстровано за Голуб А.ІО. 24.12.2021 на підставі договору купівлі-продажу від 14.06.2021.

За результатами укладення та підписання договору купівлі-продажу від 14.06.2021 -17.08.2021 підписано акт прийому-передачі власності на нерухоме майно (а.с. 71).

Вбачаючи в оспорюваному рішенні, договорі та інших діях порушення інтересів держави, прокурор звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзац 1, 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзац 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Верховний Суд звертав увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом із тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 18.08.2020 у справі №914/1844/18, від 08.12.2020 у справі №908/1664/19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 виклала правову позицію, за якою:

- прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (п.7);

- бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (п.38);

- звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (п. 39);

- невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу (п.40);

- прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва (п.43).

Позивачем у цій справі визначено Словечанську сільську раду.

Відповідно до ч. І ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імен і в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені і Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з приписами ст. 18-1 вказаного Закону орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, зокрема звертатись до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень та забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповіли повноваження та у разі відсутності такого органу.

Не здійснення захисту виявляється її усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушень інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 28.11.2018 у справі № 914/2612/17.

Крім наведеного, слід відзначити, що одним з пріоритетних напрямків здійснення державної політики є здійснення державної політики в сфері освіти. Згідно ст. 53 Конституції України, держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на освіту. Держава гарантує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних та комунальних навчальних закладах; надання державних стипендій та пільг учням і студентам цих закладів у порядку, встановленому законодавством України.

Державна політика в галузі освіти - це складова частина загальнодержавної політики, що включає сукупність певної системи цілей, завдань принципів, програм та основних напрямів діяльності органів управління освітою, спрямованих на організацію науково-методичного та впроваджу вального супроводу стратегій розвитку системи освіти. Державна політика в галузі освіти і державне управління освітою взаємопов`язані. Державне управління є засобом здійснення державної політики в галузі освіти.

З огляду на вказав дотримання вимог законодавства у вказаній сфері, зокрема, щодо імперативності заборони приватизації та використання об`єктів освіти в інших окрім освітній цілей, беззаперечно становить інтерес держави.

На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", Коростенською окружною прокуратурою позивачам надіслано повідомлення з проханням повідомити про вжиті заходи щодо повернення приміщення Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів (а.с. 86).

З листа-відповіді Словечанської сільської ради за вих. № 733 від 24.04.202. вбачається, що дієві та належні заходи, які б у повній мірі забезпечили виконання вимог чинного законодавства України, зокрема шляхом пред`явлення позову зобов`язального характеру, не вживалися (а.с. 87).

Отже, враховуючи нездійснення позивачем тривалий час захист; інтересів держави у спірних правовідносинах, не звернення до суду і відповідним позовом, Коростенська окружна прокуратура звернулася до суду із даним позовом.

Отже, суд дійшов до висновку, що керівник окружної прокуратури, дотримавшись вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", правомірно звернувся з позовом до суду.

Статтями 4, 5 Закону України "Про освіту" (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) визначено, що держава забезпечує безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти відповідно до стандартів освіти; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої і післядипломної освіти відповідно до законодавства.

Освіта є державним пріоритетом, що забезпечує інноваційний, соціально-економічний і культурний розвиток суспільства. Фінансування освіти є інвестицією в людський потенціал, сталий розвиток суспільства і держави.

Згідно з приписами ст. ст. 1, 10, 22 Закону України "Про освіту" освітня діяльність - діяльність суб`єкта освітньої діяльності, спрямована на організацію, забезпечення та реалізацію освітнього процесу у формальній та/або неформальній освіті.

Заклад освіти залежно від засновника може діяти як державний, комунальний, приватний чи корпоративний.

Невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.

Частиною 1 ст. 80 згаданого вище Закону визначено, що до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством.

Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством.

Отже, об`єкт освіти - це не тільки навчальний заклад, а й будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання та інші цінності підприємств системи освіти, а тому передача будь-яких приміщень навчальних закладів у оренду для проведення господарської діяльності не пов`язаної з наданням освітніх послуг, прямо заборонена законом.

Частиною 4 ст. 80 22 Закону України "Про освіту" визначено, що об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню для провадження видів діяльності, не передбачених спеціальними законами, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення уповноваженим органом управління можливості користування державним або комунальним нерухомим майном відповідно до законодавства.

Аналізуючи прийняту Верховною Радою України редакцію частини четвертої статті 80 Закону України "Про освіту" вбачається, що "приватизацію" у частині четвертій статті 80 Закону України "Про освіту" закріплено як окрему категорію, яка не пов`язана з "освітнім призначенням".

Частина шоста статті 80 та частина п`ята статті 81 Закону України "Про освіту" регулюють питання можливості використання майна закладів освіти, яке не використовується в освітньому процесі, але не передбачають приватизацію такого майна. Інші частини цієї статті (зокрема п`ята) встановлюють порядок використання коштів від використання об`єктів та майна державних і комунальних закладів освіти. Про приватизацію при цьому нічого не зазначається.

Отже, частина четверта статті 80 Закону України "Про освіту", містить абсолютну заборону приватизації об`єктів та майна державних та комунальних закладів освіти

Зазначений висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №906/677/19.

Також, згідно відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0073, на якій розміщено спірний об`єкт нерухомого майна, вона відноситься до земель житлової та громадської забудови із цільовим призначенням - 03.02. "Для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти".

Таким чином, враховуючи загальний принципом цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, спірний об`єкт нерухомого майна відноситься до будівель закладів освіти.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно до ст. 5 Закону України "Про охорону дитинства" органі місцевого самоврядування відповідно до їхньої компетенції, визначеної законом, забезпечують, зокрема розвиток мережі навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, соціального захисту, а також позашкільних навчальних закладів, діяльність яких спрямована на організацію дозвілля відпочинку та оздоровлення дітей, зміцнення їхньої матеріально-технічно бази.

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного комунального майна" (в редакції станом на 14.06.2021) приватизація (відчуження) майна, що перебуває у комунальній власності, здійснюється органами місцевого самоврядування відповідно до вимог цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про приватизацію державного комунального майна" до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальне власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України.

Згідно абз. 2 п.п. 4 ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизації державного і комунального майна" до об`єктів малої приватизації належать об`єкти соціально-культурного призначення, а саме, об`єкти освіти, охорон здоров`я, культури, фізичної культури та спорту, туризму, мистецтва і преси, телебачення, радіомовлення, видавничої справи; санаторно-курортні заклади, будинки і табори відпочинку, профілакторії; інші об`єкти, призначені для задоволення соціальних та культурних потреб громадян незалежно від вартості майна; об`єкти соціально-культурного призначення, що не включені до статутного капіталу господарських товариств

Отже, законодавством визначено, що об`єкти освіти належать до об`єктів малої приватизації.

Відповідно до абз. 5-6 ч. 4 от. 15 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" об`єкти соціально-культурного призначення приватизуються з умовою збереження профілю діяльності.

Таким чином, під час приватизації об`єктів соціально-культурного призначення має бути збережено профіль діяльності, тобто у даному випадку - надання освітніх послуг.

Разом і ним, в умовах аукціону та у договорі купівлі-продажу від 14.06.2021 не вказано про необхідність збереження профілю діяльності.

З наведених вище рішень органів місцевого самоврядування, прийнятих протягом 2020 року, вбачається, що спірне майно було передано органу місцевого самоврядування для його використання в освітніх цілях територіальної громади.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" визначено також, що заборона приватизації майна може бути передбачена як цим Законом, так і іншими законами.

Як зазначалось вище, відповідно до статті 80 Закону України "Про освіту" до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: як нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло, так і майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав, а також інші активи, передбачені законодавством.

Основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають вилученню, крім випадків, встановлених законом.

Об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства.

Таким чином, Законом "Про освіту" імперативно передбачено заборону на приватизацію майна комунальних закладів освіти.

При цьому, частиною 6 вказаної статті визначено, що майно закладів освіти, яке не використовується в освітньому процесі, може бути вкладом у спільну діяльність або використане відповідно до статті 81 цього Закону.

Тобто законодавцем чітко визначено, що об`єкти та майно комунальних закладів не підлягають приватизації чи використанню не за світнім призначенням.

При цьому, положення ст. 80 Закону України є спеціальною нормою стосовно положень Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Системний аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що об`єкти та майно навчальних закладів, які перебувають у державній ми комунальній власності можуть використовуватися виключно із освітньою метою та не підлягають приватизації для інших цілей.

Таким чином, органом місцевого самоврядування - Словечанською сільською радою не дотримано вимог законодавства про заборону приватизації майна закладів освіти комунальної форми власності, що призвело до порушення інтересів держави у сфері освіти, а саме незаконного відчуження об`єкта освіти.

Згідно частини 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків передбачених законом.

Статтею 6 Закону України "Про повну загальну середню освіту" визначено, що в Україні створюються рівні умови для здобуття повно загальної середньої освіти. Кожному забезпечується доступність та якість повної загальної середньої освіти.

Кожному громадянину України, іншим особам, які перебувають і Україні на законних підставах, а також кожній дитині незалежно від підстав її перебування в Україні гарантується безоплатне здобуття у державних та комунальних закладах освіти повної загальної середньої освіти на кожному її рівні за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів один раз протягом життя.

Територіальну доступність повної загальної середньої освіті забезпечують у межах повноважень органи державної влади та органі місцевого самоврядування.

Згідно ст. 1 Закону, заклад загальної середньої освіти - юридична особа, основним видом діяльності якої є освітня діяльність, що провадиться на певному рівні (рівнях) повної загальної середньої освіти.

Статтею 61 Закону визначено, що правові засади володіння, користування і розпорядження майном закладів загальної середньої освіти визначаються Законом України "Про освіту", цим Законом та іншими актами законодавства.

Майно, у тому числі земельні ділянки, ліквідованих державних комунальних закладів загальної середньої освіти або тих, діяльність яких зупинена, відповідно до рішення засновника може бути використане виключно для забезпечення здобуття освіти, надання послуг у сфер соціального захисту, культури та охорони здоров`я, у тому числі на засадах державно-приватного партнерства. Відповідне майно не може бути предметом застави, стягнення, джерелом погашення боргу, щодо такого майна не можуть вчинятися будь-які дії, наслідком яких може буті припинення державної (комунальної) власності на таке майно.

Державні, комунальні заклади загальної середньої освіти та/або державна, комунальна частка майна корпоративного закладу загальної середньої освіти не можуть бути приватизовані або в будь-який інший спосіб передані у приватну власність.

Згідно з приписами ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 21 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що рішення 3 сесії VІІ скликання Словечанської сільської ради від 23.12.2020 "Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності Словечанської сільської ради, що підлягають приватизації у 2021 році" в частині включення до переліку об`єктів малої приватизації нежитлової будівлі Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів - є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За приписами ст. 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Як визначено ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 1 ст. 236 ЦК України визначено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що договір купівлі-продажу, укладений 14.06.2021 між Словечанською сільською радою та Голуб А.Ю., посвідчений приватним нотаріусом 14.06.2021, про що зроблено запис в реєстрі за № 447, підлягає визнанню недійсним на підставі невідповідності його змісту положенням законодавства згідно зі статтями 203, 215 ЦК України.

За змістом статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить:

1) забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ. Зберігання реєстраційних справ у паперовій формі здійснюється виключно виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями за місцезнаходженням відповідного майна;

2) здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно до положень ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

З наведених вище положень законодавства вбачається, що здійснення державної реєстрації прав (їх обтяжень) на нерухоме майно за загальним правилом означає підтвердження державою фактів набуття, припинення чи переходу відповідних речових прав, що надає право управненій особі посилатися на відомості з Державного реєстру прав у спорах з третіми особами для підтвердження відповідних фактів у встановленому порядку.

Статтею 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Судом досліджено та встановлено, що договір купівлі-продажу від 14.06.2021 є недійсними, а відтак позовні вимоги про скасування державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на нежитлову будівлю Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, загальною площею 447,8 кв. м, в АДРЕСА_1 (номер запису про право власності відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.01.2023 за № 46016733) підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, то пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

У даній справі органом, до повноважень якого віднесене здійснення захисту порушених інтересів територіальної громади, є орган місцевого самоврядування - Словечанська сільська рада.

З огляду на викладене, спірне приміщення підлягає поверненню Словечанській сільській об`єднаній територіальній громаді в особі Словечанської сільської ради.

Заперечення позивача щодо суті спору в повному обсязі спростовано діючими нормами законодавства.

Щодо заяв про пропуск строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Приписи ст. 80 Закону України "Про освіту" є спеціальною нормою стосовно положень Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" на дані правовідносини не може розповсюджуватись строк позовної давності, визначений Законом України "Про приватизацію державного та комунального майна". В даній ситуації слід керуватися положеннями про загальну позовну давність, визначену Цивільним кодексом України.

При цьому, слід звернути увагу на те що згідно п. 19 Прикінцевих на перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, прокурор звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення 3 сесії 7 скликання Словечанської сільської ради від 23.12.2020 "Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності Словечанської сільської ради, що підлягають приватизації у 2021 році" в частині включення до переліку об`єктів малої приватизації нежитлової будівлі Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів.

3. Визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 14.06.2021 між Словечанською сільською радою (11122, Житомирська область, Коростенський район, с. Словечне, вул. Поліська, 9, ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом 14.06.2021, про що зроблено запис в реєстрі за № 447, предметом якого є нежитлова будівля Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, загальною площею 447,8 кв. м, в АДРЕСА_1 .

4. Скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на нежитлову будівлю Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, загальною площею 447,8 кв. м, в АДРЕСА_1 (номер запису про право власності відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.01.2023 за № 46016733).

5. Зобов`язати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути на користь Словечанської об`єднаної територіальної громади в особі Словечанської сільської ради (11122, Житомирська область, Коростенський район, с. Словечне, вул. Поліська, 9, ) нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю Селезівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, загальною площею 447,8 кв. м, в АДРЕСА_1 .

6. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 )

- на користь Житомирської обласної прокуратури (10002, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 11, ) 10 736,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 03.06.24

Суддя Кудряшова Ю.В.

Список розсилки:

1 - Коростенській окружній прокуратурі в Електронний кабінет

+ на електронну адресу:

2 - позивачу в Електронний кабінет;

3 - відповідачу (рек.)

4 - Житомирській обласній прокуратурі на електронну адресу: