ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/949/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатої В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Світ інструменту Україна (03148, м. Київ, вул. Сім`ї Стешенків, 1)
до Фізичної особи-підприємця Снурнікова Володимира Миколайовича ( АДРЕСА_1 )
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Світ інструменту Україна звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Снурнікова Володимира Миколайовича, в якому просить:

- Стягнути з Фізичної особи-підприємця Снурнікова Володимира Миколайовича (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Світ інструменту Україна заборгованість за договором поставки у розмірі 54281,61 грн., пеню в сумі 29808,06 грн., проценти річних в розмірі 5872,94 грн., інфляційні втрати в розмірі 5756,12 грн., а всього 95718,73 грн.

- Стягнути з Фізичної особи-підприємця Снурнікова Володимира Миколайовича (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Світ інструменту Україна судовий збір в розмірі 3028 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором поставки від 21.01.2020 р. № 0075/20 щодо своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/949/24. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачеві, згідно ст. 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк, справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами. Також, роз`яснено сторонам, що відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

17.04.2024 через систему Електронний суд» відповідачем подано відзив на позов за вх. № 10259, в якому відповідач просить; відмовити Товариству з обмеженою відповідальності «СВІТ ІНСТРУМЕНТУ УКРАЇНА» в заявлених позовних вимогах, а саме в стягненні частини сплаченої суми заборгованості за Договором поставки від 21.01.2020 року №0075/20-11 в розмірі 11000,00 грн.; в частині стягнення пені в сумі 29808,06 грн., процентів річних в розмірі 5872,94 грн., інфляційних витрат в розмірі 5756,12 грн. відмовити повністю. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач посилається на часткове виконання зобов`язань за Договором поставки від 21.01.2020 року №0075/20-11 на загальну суму 11000,00 грн., наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили своєчасне виконання умов Договору, а також не надання своєчасно з боку Позивача інформації щодо банківських реквізитів рахунку для оплати за поставлений Товар та не здійснення звірки розрахунків.

23.04.2024 через систему «Електронний суд» представником позивача подано відповідь на відзив за вх. № 10696, в якій позивач погоджується з тим, що напад держави-агресора на Україну та введення воєнного стану, обстріли та ведення бойових дій вплинуло на все населення, підприємства та підприємців по всій Україні та мало негативні наслідки для платіжної спроможності більшості суб`єктів господарської діяльності. Відповідних негативних наслідків зазнав і позивач, оскільки чимало контрагентів (більше 10), яким поставки товару були здійснені напередодні війни, не змогли розрахуватись за товар. До вказаних контрагентів-боржників належить відповідач. Позивач вказує, що усвідомлюючи складність економічної ситуації, в якій опинились українські підприємства, не подавав позовів до своїх боржників, в тому числі до відповідача протягом 2022-2023 р. Сам позивач був вимушений змінити адресу фактичного місцезнаходження та при переїзді втратив численні документи, в тому числі видаткові накладні по договору поставки з відповідачем. Оскільки вказані обставини не можуть бути підтверджені доказами, позивач не посилався на них в позовній заяві та зазначає лише, що за його підрахунками реальна заборгованість відповідача складає 457182,99 грн., про що було зазначено в претензії до відповідача. Про нові реквізити рахунку, як визнано відповідачем у відзиві, відповідачу стало відомо на початку 2023 р. від менеджера позивача, що також підтверджує позивач. І враховуючи, що відповідач мав змогу оплачувати заборгованість з початку 2023, коли відновив діяльність, позивач не вбачає у цих обставин підстави для звільнення відповідача від обов`язку погашення заборгованості або від штрафних санкцій. Оплати, на які посилається відповідач, були зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості по іншим видатковим накладним. Також позивач зауважує, що протягом 2024 відповідач жодної оплати не здійснив. Що перешкодило відповідачу здійснювати оплати на наданий йому менеджером рахунок відповідач не повідомляє. За отриманням звірки відповідач звернувся лише після отримання від позивача претензії. Більше того, неотримання акту звірки розрахунків не є підставою для звільнення від відповідальності. Щодо звільнення від господарської відповідальності на підставі листа ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, то вказані доводи необхідно оцінювати критично з тих підстав, що відповідачем не надано доказів безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між введенням воєнного стану та невиконанням ним зобов`язань з оплати. Лист ТПП України № 2024/02.0-7.1 не є сертифікатом, який видається конкретному суб`єкту господарювання та не є довідкою в розумінні п. 7.1. договору поставки. Відповідач про настання для нього форс-мажорних обставин позивача не повідомляв. За вказаних обставин позивач просить не зменшувати та не звільняти відповідача від штрафних санкцій за договором.

Інших заяв чи клопотань від учасників справи до суду не надходило.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

21.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Світ інструменту Україна» (далі - Позивач, Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Снурніковим Володимиром Миколайовичем (далі Відповідач, Покупець) було укладено Договір поставки № 0075/20 (далі по тексту - Договір).

Згідно п. п. 1.1., 1.2. Договору Постачальник зобов`язався поставити та передати, а Покупець прийняти та сплатити в терміни і на умовах цього договору Товари, що належать Постачальнику. Товар поставляється та приймається в асортименті, в кількості та за цінами, вказаними в видаткових накладних Постачальника.

Відповідно до п. 2.3. Договору Покупець зобов`язується прийняти Товар, перевірити його згідно п. 5 цього Договору та здійснити оплату відповідно до умов, визначених п. 4.3 цього Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору ціна товару, що входить у партію поставки, остаточно узгоджується та вказується сторонами у видатковій накладній на поставку відповідної партії товару або в рахунку, який дійсний до сплати Покупцем протягом 5 (п`яти) робочих днів. Вартість товару включає вартість його доставки. Зміна остаточно узгодженої ціни товару після його поставки Покупцю не допускається.

Відповідно до п. 4.3. Договору Покупець повинен сплатити суму партії товару в наступному порядку:

попередня оплата товару, що постачається у розмірі 100% від суми, виставленої у рахунку в т.ч. ПДВ, сплачується Покупцем у строки, встановлені у рахунку, після отримання від Постачальника рахунку,

або у разі якщо Покупець отримує товар на умовах відстрочення платежу, Покупець сплачує поставлений Товар протягом 21 календарних днів з дати поставки відповідної партії товару Постачальником.

Згідно з п. 4.4. Договору оплата здійснюється Покупцем особисто у розмірі повної вартості поставленої партії товару шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок Постачальника, вказаний у реквізитах Постачальника або іншим шляхом не забороненим чинним законодавством.

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і продовжує діяти до 31.12.2022р.

Згідно п. 10.2. Договору якщо Сторони до моменту закінчення терміну дії цього договору не виявлять бажання його розірвати, Договір вважається автоматично пролонгованим на наступні три роки.

Позивач вказує, що протягом дії договору позивач здійснював поставку товару, а відповідач приймав та оплачував товар. Серед іншого, відповідачу було поставлено товари на суму 54 281,61 грн. згідно наступних видаткових накладних:

- За видатковою накладною № МИУ001747 від 26.01.2022 поставлено товар на суму 1 481,62 грн. Термін оплати 16.02.2022.

- За видатковою накладною № МИУ001748 від 26.01.2022 поставлено товар на суму 1 021,22 грн. Термін оплати 16.02.2022.

- За видатковою накладною № МИУ001767 від 26.01.2022 поставлено товар на суму 425,14 грн. Термін оплати 16.02.2022.

- За видатковою накладною № МИУ001838 від 27.01.2022 поставлено товар на суму 738,75 грн. Термін оплати 17.02.2022.

- За видатковою накладною № МИУ001895 від 27.01.2022 поставлено товар на суму 1199,98 грн. Термін оплати 17.02.2022.

- За видатковою накладною № МИУ002135 від 31.01.2022 поставлено товар на суму 686,69 грн. Термін оплати 21.02.2022.

- За видатковою накладною № МНУ002136 від 31.01.2022 поставлено товар на суму 672,65 грн. Термін оплати 21.02.2022.

- За видатковою накладною № МИУ002145 від 31.01.2022 поставлено товар на суму 1747,85 грн. Термін оплати 21.02.2022.

- За видатковою накладною № МИУ002164 від 31.01.2022 поставлено товар на суму 773,30 грн. Термін оплати 21.02.2022.

- За видатковою накладною № МИУ002219 від 31.01.2022 поставлено товар на суму 1024,69 грн. Термін оплати 21.02.2022.

- За видатковою накладною № МИУ002229 від 31.01.2022 поставлено товар на суму 903,40 грн. Термін оплати 21.02.2022.

- За видатковою накладною № МИУ002300 від 01.02.2022 поставлено товар на суму 1 206,32 грн. Термін оплати 22.02.2022.

- За видатковою накладною № МИУ002596 від 03.02.2022 поставлено товар на суму 1 360,04 грн. Термін оплати 24.02.2022.

- За видатковою накладною № МИУ002600 від 03.02.2022 поставлено товар на суму 298,87 грн. Термін оплати 24.02.2022.

- За видатковою накладною № МИУ002875 від 07.02.2022 поставлено товар на суму 2011,60 грн. Термін оплати 28.02.2022.

- За видатковою накладною № МИУ002877 від 07.02.2022 поставлено товар на суму 1680,55 грн. Термін оплати 28.02.2022.

- За видатковою накладною № МИУ002932 від 07.02.2022 поставлено товар на суму 269,15 грн. Термін оплати 28.02.2022.

- За видатковою накладною № МИУ002936 від 07.02.2022 поставлено товар на суму 1668,60 грн. Термін оплати 28.02.2022.

- За видатковою накладною № МИУ002964 від 07.02.2022 поставлено товар на суму 564,48 грн. Термін оплати 28.02.2022.

- За видатковою накладною № МИУ003082 від 08.02.2022 поставлено товар на суму 204,94 грн. Термін оплати 01.03.2022.

- За видатковою накладною № МИУ003083 від 08.02.2022 поставлено товар на суму 1053,72 грн. Термін оплати 01.03.2022.

- За видатковою накладною № МИУ003223 від 09.02.2022 поставлено товар на суму 622,68 грн. Термін оплати 02.03.2022.

- За видатковою накладною № МИУ003224 від 09.02.2022 поставлено товар на суму 1347,02 грн. Термін оплати 02.03.2022.

- За видатковою накладною № МИУ003227 від 09.02.2022 поставлено товар на суму 434,66 грн. Термін оплати 02.03.2022.

- За видатковою накладною № МИУ003233 від 09.02.2022 поставлено товар на суму 10653,30 грн. Термін оплати 02.03.2022.

- За видатковою накладною № МИУ003234 від 09.02.2022 поставлено товар на суму 125,44 грн. Термін оплати 02.03.2022.

- За видатковою накладною № МИУ003235 від 09.02.2022 поставлено товар на суму 2109,85 грн. Термін оплати 02.03.2022.

- За видатковою накладною № МИУ003371 від 10.02.2022 поставлено товар на суму 1971,10 грн. Термін оплати 03.03.2022.

- За видатковою накладною № МИУ003560 від 11.02.2022 поставлено товар на суму 697,20 грн. Термін оплати 04.03.2022.

- За видатковою накладною № МИУ003561 від 11.02.2022 поставлено товар на суму 753,78 грн. Термін оплати 04.03.2022.

- За видатковою накладною № МИУ003585 від 11.02.2022 поставлено товар на суму 1855,02 грн. Термін оплати 04.03.2022.

- За видатковою накладною № МИУ003586 від 11.02.2022 поставлено товар на суму 1399,44 грн. Термін оплати 04.03.2022.

- За видатковою накладною № МИУ003587 від 11.02.2022 поставлено товар на суму 3012,24 грн. Термін оплати 04.03.2022.

- За видатковою накладною № МИУ003647 від 14.02.2022 поставлено товар на суму 2730,05 грн. Термін оплати 07.03.2022.

- За видатковою накладною № МИУ003649 від 14.02.2022 поставлено товар на суму 728,96 грн. Термін оплати 07.03.2022.

- За видатковою накладною № МИУ003665 від 14.02.2022 поставлено товар на суму 2683,13 грн. Термін оплати 07.03.2022.

- За видатковою накладною № МИУ003666 від 14.02.2022 поставлено товар на суму 331,87 грн. Термін оплати 07.03.2022.

- За видатковою накладною № МИУ004247 від 18.02.2022 поставлено товар на суму 499,36 грн. Термін оплати 11.03.2022.

- За видатковою накладною № МИУ004249 від 18.02.2022 поставлено товар на суму 1332,95 грн. Термін оплати 11.03.2022.

Вищевказані видаткові накладні підписані відповідачем. Проте, як вказує позивач, відповідач не здійснив оплату прийнятого товару за вищенаведеними видатковими накладними, внаслідок чого за ним рахується прострочена заборгованість у розмірі 54 281,61 грн.

Зважаючи на те, що поставлений товар не був оплачений у встановлений договором строк, 15.01.2024 позивач звернувся до відповідача з претензією щодо погашення існуючої заборгованості.

02.02.2024 відповідач у відповіді на претензію зазначив про необхідність складання Акту звірки взаєморозрахунків, однак заборгованість не погасив.

Отже, обставини щодо стягнення суми боргу в примусовому порядку стали підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю Світ інструменту Україна до суду із відповідним позовом, в якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки у розмірі 54281,61 грн., пеню в сумі 29808,06 грн., проценти річних в розмірі 5872,94 грн., інфляційні втрати в розмірі 5756,12 грн., а всього 95718,73 грн.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Частиною третьою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, за змістом статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.

Частиною першою статті 530 ЦК України також встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 ГК України).

Укладений сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Так, згідно статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи наведені положення цивільного законодавства, суд зазначає, що строк виконання грошового зобов`язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу та поставки, які склалися між сторонами у даному випадку, встановлений спеціальною нормою статті 692 ЦК України, а факт отримання товару є самостійною підставою для виникнення у покупця обов`язку негайно здійснити розрахунки, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.

Водночас, суд звертає увагу на те, що згідно п. 4.3. Договору визначено обов`язок Покупця оплатити поставлений товар протягом 21 календарних днів з дати поставки відповідної партії товару Постачальником, а підписання видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом і фіксує факт здійснення господарської операції, є підставою виникнення у відповідача обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Отже, строк оплати за видатковими накладними, які перелічені позивачем у позові, є таким, що настав.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач стверджує про часткову оплату товару на суму 11 000,00 грн., у зв`язку з чим просить відмовити в цій частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості.

В свою чергу, позивач вказує, що оплати, на які посилається відповідач, були зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості по іншим видатковим накладним.

Дослідивши додані відповідачем до відзиву на позов платіжні доручення на підтвердження часткової сплати заборгованості, судом встановлено, що платіжні документи не містять посилань на Договір поставки від 21.01.2020 року №0075/20-11, а також не містять посилань на видаткові накладні, заборгованість за якими заявлена до стягнення.

А отже, суд вважає, що наявні в матеріалах платіжні документи не є належними доказами погашення саме тієї заборгованості, яка заявлена до стягнення.

Посилання Відповідача на те, що йому не було повідомлено про новий рахунок позивача до початку 2023 року, суд вважає необґрунтованим, оскільки навіть після того як відповідачу стало відомо рахунок позивача, заборгованість відповідачем сплачена так і не була.

Згідно статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК України.

Зважаючи на встановлені обставини та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що ФОП Снурніков Володимир Миколайович в установленому Господарським процесуальним кодексом України порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, належних доказів оплати отриманого за Договором поставки № 0075/20 21.01.2020 Товару не надав, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Світ інструменту Україна щодо примусового стягнення з відповідача 54281,61грн. боргу обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами і підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 29 808,06 грн., інфляційних втрат у розмірі 5 756,12 грн. та 15% річних у розмірі 5 872,94 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ст. ст. 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язані.» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що за порушення строків розрахунку за отриманий товар на умовах відстрочення платежу Постачальник має право нарахувати Покупцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення розрахунку від існуючої суми заборгованості, а також у якості санкції керуючись, ст. 625 ГК України, за порушення боржником виконання грошового зобов`язання Постачальник має право нарахувати на суму заборгованості проценти у розмірі 15% річних.

Отже, в даному випадку, за порушення строків виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 29 808,06 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 756,12 грн. та 15% річних у розмірі 5 872,94 грн. До матеріалів справи позивачем надано детальний розрахунок вказаних нарахувань.

Заперечуючи проти позовних вимог в цій частині, відповідач вказує, що неналежне виконання грошового зобов`язання з оплати вартості товару сталося у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин, зумовлених військовою агресію Російської Федерації проти України, при цьому посилається на лист торгово-промислової палати України від 28.02.2022.

Проте, суд вважає доводи відповідача необґрунтованими, з огляду на наступне.

Дійсно, Торгово-промисловою палатою України листом № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року військову агресію Російської Федерації проти України засвідчено в якості форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили). Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними та невідворотними.

Однак, слід звернути увагу, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Відповідно до п.7.1. Договору Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків за даною угодою, якщо це невиконання з`явилося наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення цього Договору в результаті обставин, що носять надзвичайний характер, які Сторони не могли передбачити або запобігти. Належним підтвердженням наявності дії даних обставин є довідка ТПП.

Так, згідно ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати», «Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово- промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю».

Регламентом засвідчення Торгово-промисловою пататою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим Рішенням президії ГПП України від 15.07.2014 № 40 (3) (далі - Регламент) встановлено єдиний порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) в системі ТПП України (пп. 1.1 п. 1 Регламента).

Відповідно до пп. 3.3 п. 3 Регламенту «Сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово- промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом».

Отже, чинним Регламентом не передбачено засвідчення настання форс-мажорних обставин у формі листа, тому відсутні підстави вважати невиконання відповідачем умов Договору такими, що сталися внаслідок обставин непереборної сили.

Сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для невиконання боржником зобов`язання та звільнення від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив форс-мажорних обставин на можливість виконання ним зобов`язання, тобто наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставинами форс-мажорними обставинами та неможливістю належного виконання зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Втім, будь-яких доказів наявності для відповідача обставин форс-мажору, що стали перешкодою для неможливості виконання свого зобов`язання перед позивачем з оплати поставленого товару, відповідач не надав. Крім того, відповідач про настання для нього форс-мажорних обставин позивача не повідомляв.

Отже, перевіривши правильність нарахування пені, 15% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 29808,06 грн., інфляційних втрат у розмірі 5756,12 грн. та 15% річних у розмірі 5872,94 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем та визнаються судом такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судовий збір у розмірі 3028,00 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Снурнікова Володимира Миколайовича (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Світ інструменту Україна (03148, м. Київ, вул. Сім`ї Стешенків, буд. 1, ) заборгованість за договором поставки у розмірі 54281,61 грн., пеню в сумі 29808,06 грн., проценти річних у розмірі 5872,94 грн., інфляційні втрати у розмірі 5756,12 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Світ інструменту Україна (03148, м. Київ, вул. Сім`ї Стешенків, буд. 1, ).

Відповідач: Фізична особа-підприємець Снурніков Володимир Миколайович (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Повне рішення складено "31" травня 2024 р.

Суддя В.В. Усата

справа № 922/949/24