ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2024 р. Справа№ 920/1301/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УЗТК ТРЕЙД"

на рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2024 (повне рішення складено та підписано 26.02.2024)

у справі № 920/1301/23 (суддя Жерьобкіна Є.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УЗТК ТРЕЙД"

до Приватного сільськогосподарського підприємства агрофірми "Соснівська"

про стягнення 77 149,75 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УЗТК ТРЕЙД" звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства агрофірми "Соснівська" про стягнення 77 149,75 грн, з яких: 57 598,85 грн попередньої оплати, 2996,72 грн 3% річних, 16 554,18 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до умов договору № 2 купівлі - продажу зерна від 27.01.2022, укладеного між сторонами, позивач здійснив попередню оплату товару. Проте у строки, визначені договором відповідач не поставив товар на залишок суми 57 598,85 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Сумської області від 05.02.2024 у справі № 920/1301/23 відмовлено у позові.

Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності правових підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "УЗТК ТРЕЙД" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2024 у справі № 920/1301/23 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що місцевим господарським судом не взято до уваги те, що:

- право позивача повернути попередню оплату за товар, який не був отриманий ним у визначений строк, не залежить від вини сторін;

- відповідачем визнано заборгованість на підставі акту звірки взаєморозрахунків за період 24.01.2022 - 15.02.2022.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач наголошує на тому, що згідно п. 3.5 договору, виборка товару позивачем проводиться протягом 4-х днів після оплати, натомість, позивач здійснив виборку товару за 14 днів після, оплатив кількості 382,32 тон на суму 2 867 401,15 грн та не здійснив виборку залишку оплаченого товару.

Крім того, за твердженням відповідача, позивачем порушено умови розділу 4 договору ("Ціна та порядок розрахунків"), за яким позивач повинен оплатити 3 750 001,50 грн з розрахунку 7500,00 грн за одну тонну та оплату провести - 27.01.2022. Разом з цим, позивач оплатив лише 2 925 000,00 грн, а сума 3 750 001,50 грн залишилась не сплаченою позивачем.

З огляду на викладене, відповідач зазначає, що жоден з пунктів договору не зобов`язує відповідача повертати кошти за невибраний товар, а зобов`язує позивача вчасно провести виборку оплаченого товару.

Короткий зміст письмових пояснень позивача та узагальнення їх доводів

У письмових поясненнях, позивач вказує, що після 15.02.2022 вартість товару - кукурудзи суттєво змінилася, що об`єктивно не відповідає інтересам позивача здійснювати за неї оплату в межах договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.02.2024, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УЗТК ТРЕЙД" на рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2024 у справі № 920/1301/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 витребувано з Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1301/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УЗТК ТРЕЙД" на рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2024 у справі № 920/1301/23. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

27.01.2022 між Приватним сільськогосподарським підприємством агрофірмою "Соснівська" (продавцем, відповідачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УЗТК ТРЕЙД" (покупцем, позивачем) укладено договір № 2 купівлі-продажу зерна (надалі - договір), відповідно до умов розділів 1, 2 якого продавець зобов`язується продати, а покупець купити і оплатити на умовах по ціні даного договору зерно кукурудзи в кількості 500 тонн.

Згідно з п. 3.2 договору кожна партія товару супроводжується товарно-транспортною накладною, рахунком - фактурою, податковою накладною.

Датою поставки вважається дата на товарно-транспортній накладній (п. 3.3 договору).

За змістом п. 3.4 договору зважування товару проводиться на місці, тобто в господарстві у присутності представника покупця, який несе відповідальність за зерно, яке переходить з цього моменту в його власність. При цьому, видається товаро-транспортна накладна, виписана Приватним сільськогосподарським підприємством агрофірми "Соснівська".

Виборка товару покупцем проводиться на протязі 4 дні після оплати (п. 3.5 договору).

Загальна сума по даному договору складає 3 750 001,50 грн з розрахунку 7500,00 грн за одну тонну, у тому числі ПДВ. Оплату провести 27.01.2022. В разі несплати ціна може змінюватися (п. 4.1, 4.2 договору).

Порядок розрахунків: 100% попередньої оплати на розрахунковий рахунок Приватного сільськогосподарського підприємства агрофірми "Соснівська" (п. 4.3 договору).

Даний Договір діє з моменту підписання до повного виконання сторонами своїх взаємних зобов`язань (п. 6.1 договору).

На виконання умов договору, відповідач виставив позивачу рахунок на оплату № 2 від 27.01.2022 за кукурудзу на загальну суму 3 750 001,50 грн.

В свою чергу, позивач здійснив попередню оплату за товар наступним чином: 28.01.2022 - 1000000,00 грн; 31.01.2,00 грн; 01.02.2022 - 575 000,00 грн, що підтверджено копіями платіжних доручень: № 11183 від 28.01.2022, № 11230 від 31.01.2022, № 11281 від 01.02.2022.

Відповідач здійснив відвантаження товару наступним чином: 29.01.2022 - на загальну суму: 722700,29 грн. з ПДВ; 09.02.2022 - на загальну суму: 181200,07 грн. з ПДВ; 11.02.2022 - на загальну суму: 528900, 21 грн. з ПДВ; 12.02.2022 - на загальну суму: 527700,21 грн. з ПДВ; 13.02.2022 - на загальну суму: 547950,22 грн. з ПДВ; 14.02.2022 - на загальну суму: 358950,15 грн. з ПДВ, що підтверджено підписаними з обох сторін копіями видаткових накладних: № 5 від 29.01.2022, № 9 від 09.02.2022, № 10 від 11.02.2022, № 12 від 12.02.2022, № 14 від 13.02.2022, № 15 від 14.02.2022, та копіями товарно-транспортних накладних: № 23 від 29.01.2022, № 24 від 29.01.2022, № 25 від 29.01.2022, № 26 від 29.01.2022, № 29 від 11.02.2022, № 30 від 11.02.2022, № 31 від 11.02.2022, № 38 від 12.02.2022, № 39 від 12.02.2022, № 40 від 12.02.2022, № 44 від 13.02.2022, № 45 від 13.02.2022, № 46 від 13.02.2022, № 50 від 14.02.2022, № 51 від 14.02.2022, які долучені до матеріалів справи.

Таким чином, позивач отримав товар на загальну суму 2 867 401,15 грн.

Згідно товарно-транспортних накладних, пункт навантаження: Сумська область, Конотопський район, с. Соснівка. Пункт розвантаження: Полтавська область, м. Гадяч, вул. Енгельса, 32.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач сплатив відповідачу кошти у розмірі 2 925 000,00 грн та не здійснив виборку товару на суму - 57598,85 грн, що підтверджено актом звірки взаємних розрахунків за період з 24.01.2022 - до 15.02.2022.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що під час останнього відвантаження товару 14.02.2022, відповідач відмовився надати позивачеві залишок товару за який було сплачено кошти у розмірі 57 598,85 грн, адже погоджений у договорі обсяг товару, що підлягав постачанню відрізняється від того, що був фактично поставлений.

З урахуванням того, що відповідач не здійснив постачання товару на залишок суми 57 598,85 грн і не повернув вказані кошти, позивач звернувся з цим позовом до суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 05.02.2024 у справі № 920/1301/23 відмовлено у позові.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

В силу вимог до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений сторонам договір є договором поставки.

Частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Статтею 689 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Водночас, ч. 4 ст. 690 Цивільного кодексу України передбачено право продавця вимагати від покупця прийняття товару, якщо покупець без достатніх підстав зволікає з його прийняттям.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Оплата за товар є попередньою, якщо відповідно до договору вона має бути здійснена до моменту виконання продавцем свого обов`язку з передачі товару саме у власність, тобто до моменту переходу права власності на товар від продавця до покупця.

За умовами укладеного сторонами договору загальна сума складає 3 750 001,50 грн. Оплата за товар мала бути проведена позивачем 27.01.2022 на умовах 100% попередньої оплати на розрахунковий рахунок відповідача, відповідно вибірка товару мала бути проведена до 31.01.2022 включно.

Згідно з ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем 27.01.2022 позивачу було виставлено рахунок на оплату кукурудзи (500 тонн) на загальну суму 3 750 001,50 грн, який було частково оплачено позивачем 28.01.2022, 31.01.2022 та 01.02.2022, що підтверджено наявними у справі копіями платіжних доручень. Загальна сума оплат позивачем склала 2 925 000,00 грн.

З викладеного вбачається, що зобов`язання п. 4.3 договору щодо 100% попередньої оплати товару позивачем не виконано.

Згідно рахунку на оплату № 2 від 27.01.2022 вбачається, що оплата цього рахунку означає погодження з умовами поставки товарів. Повідомлення про оплату є обов`язковим, в іншому випадку не гарантується наявність товарів на складі. Товар відпускається за фактом надходження коштів на п/р постачальника самовивозом за наявності довіреності та паспорта.

Таким чином, сторонами у договорі визначено та додатково зазначено у рахунку на оплату № 2 від 27.01.2022, що виборка товару проводиться покупцем самовивозом за наявності довіреності та паспорта.

Наявними у справі доказами підтверджено, що позивач отримав 382,32 тонни товару на загальну суму 2867401,15 грн, зокрема, відповідач відвантажив позивачу товар 29.01.2022, 09.02.2022, 11.02.2022, 12.02.2022, 13.02.2022, 14.02.2022. Подальшу вибірку товару позивачем ініційовано не було.

З огляду на викладене, позивач погодився із зазначеною у рахунку кількістю та ціною товару, перерахувавши суму часткової оплати. Водночас доказів зміни ціни у визначений законом/договором спосіб матеріали справи не містять.

Крім того, судова колегія зауважує на тому, що матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем (як покупцем) дій, спрямованих на отримання обумовленого сторонами товару.

При цьому, відповідач у відзивах повідомляв позивача про готовність до передання обумовленої партії товару та вимагав прийняти товар.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Необхідно зазначити, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Виходячи з оцінки наданих сторонами до матеріалів справи доказів, за їх належністю, допустимістю, достовірністю, вірогідністю (ст.ст. 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту неналежного виконання відповідачем умов укладеного сторонами договору в частині поставки залишку товару.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Твердження позивача про те, що відповідачем визнано заборгованість на підставі акту звірки взаєморозрахунків за період 24.01.2022 - 15.02.2022, колегія суддів оцінює критично оскільки цей акт взаємних розрахунків підтверджує остаточні розрахунки між сторонами на певну дату період з 24.01.2022 до 15.02.2022, а не є документом, що підтверджує заборгованість відповідача, як стверджує позивач.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у справі, що переглядається, висновок місцевого господарського суду не суперечить правовим висновкам викладених Великою Палатою Верховного суду у постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 та Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 11.01.2022 у справі № 927/738/19 на які посилається позивач у апеляційній скарзі, оскільки встановлені судами фактичні обставини у зазначених справах та у справі, яка переглядається, є різними; у кожній із зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах за змістовним критерієм.

Отже, доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

В свою чергу, наведені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу доводи є документально обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Щодо поданого скаржником клопотання про розмір судових витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем в судах першої та апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тобто, за наслідком розгляду справи в суді апеляційної інстанції, позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог, відтак саме на нього покладаються судові витрати, зокрема й на професійну правничу допомогу, понесену ним в судах першої та апеляційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм процесуального права та матеріального права.

Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав колегією суддів також не встановлено.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УЗТК ТРЕЙД" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2024 у справі № 920/1301/23 - без змін.

Матеріали справи № 920/1301/23 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська