ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/403/24

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Терновець Інни Степанівни ( АДРЕСА_1 , ІК НОМЕР_1 )

до відповідача Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 ) в особі Філії Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"(34400, Рівненська область, м. Вараш, )

про стягнення в сумі 262888 грн. 85 коп..

без повідомлення (виклику сторін)

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Терновець Інна Степанівна звернулась в Господарський суд Рівненської області із позовом до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" в якому просить стягнути з останнього 262888 грн. 85 коп..

Даний позов обгрунтовує неналежним виконанням Відповідачем Договору поставки №53-122-01-23-13941 від 04.10.2023 року, а саме, що Відповідачем порушено взяте на себе зобов`язання щодо сплати грошових коштів за поставлений товар, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 260185,00 грн.. Крім того, Позивачем на суму боргу нараховано 2085 грн.38 коп. інфляційних втрат, 618 грн.47 коп. 1% від простроченої суми.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 22.04.2024 року позовну заяву Фізичної особи-підприємця Терновець Інни Степанівни залишено без руху. Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Терновець Інну Степанівну у 5 денний строк з дня отримання даної ухвали через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області усунути порушення, допущені при оформлені позовної заяви, а саме, через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області, подати суду належно оформлену позовну заяву з зазначенням всіх відомостей, передбачених ч.3 статті 162 ГПК України, зокрема, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету сторін, обгрунтований розрахунок інфляційних втрат та річних із зазначенням строків їх нарахування та докази направлення відповідачу копії належно оформленої позовної заяви та доданих до неї документів.

01.05.2024 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду ФОП Терновець І.С. подано належно оформлену позовну заяву з зазначенням всіх відомостей, передбачених ч.3 статті 162 ГПК України, зокрема, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету сторін, обгрунтований розрахунок інфляційних втрат та річних із зазначенням строків їх нарахування та докази направлення відповідачу копії належно оформленої позовної заяви та доданих до неї документів.

Ухвалою суду від 02.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі учасники справи повідомлені належним чином в електронні кабінети.

21.05.2024 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду Відповідач надав суду відзив на позов в якому основний борг у сумі 260185,00 грн. визнає повністю. Заперечує проти нарахування 1% за порушення строків оплати та інфляційних втрат. Зазначає, що ФОП Терновець І.С. належної та обгрунтованої вимоги про сплату заявлених 1% річних та інфляційних втрат за Договором №53-122-01-23-13941 від 04.10.2023 року до філії ВП "Рівненська АЕС" АТ НАЕК "Енергоатом" не заявляла, і як наслідок, у Відповідача не виникло відповідного зобов`язання щодо оплати вказаних сум. Зазначає, що Відповідач не міг порушити зобов`язання, якого не виникло. Крім того, Відповідач, у зв`язку із визнанням ним позову, просить повернути Позивачу з державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого останнім при подачі позову.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

04.10.2023 року між Фізичною особою-підприємцем Терновець Інною Степанівною, як Постачальником та Відокремленим підрозділом «Рівненська Атомна Електрична Станція» Державного підприємства «Національна Атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», як Замовником, було укладено Договір поставки № 53-122-01-23-13941 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1.-1.2 Договору Постачальник зобов`язується поставити товар 44810000-1 (Автоемалі), а Замовник зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток № 1 до договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору ціна продукції, що поставляться за договором та відповідно до Специфікації № 1, становить 264 860,00 грн., без ПДВ.

Згідно з п. 8.4 Договору датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної Замовником, а положеннями п. 8.5 Договору визначено, що перехід права власності на продукцію за договором відбувається в момент поставки продукції.

На виконання умов Договору, Позивач належним чином та у встановлені строки виконав зобов`язання з поставки Товару, загальною вартістю 264 860,00 грн, що підтверджується:

- Видатковою накладною № 235 від 26.10.2023 року на суму 4 675,00 грн;

- Видатковою накладною № 238 від 03.11.2023 року на суму 260 185,00 грн..

Як встановлено судом, під час приймання продукції відповідно до п.8.1. договору було виявлено відсутність документів щодо якості продукції та надані зауваження щодо невідповідності терміну придатності до технічної специфікації договору, а саме по позиціях - Лак Maxytone Clear Coat МАХ-810 та компонент розріджуючий Maxytone Fast thinner M-l.

Відповідно до п.8.3 договору невідповідності були усунені в строк 30 днів з моменту отримання довідки Д1 -3-152/1 від 15.11.2023.

Дана продукція успішно пройшла вхідний контроль 06.12.2023 року, що підтверджується ярликом на придатну продукцію № 1-3-152/2 від 06.12.2023 року.

Положеннями п. 6.1.-6.2. Договору визначено, що оплата за поставлену продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії». Початок перебігу строку оплати починається з дня наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію. Про дату оформлення ярлика на придатну продукцію Замовник письмово повідомляє Постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Відповідач на виконання пункту 6.2. Договору направив на адресу Позивача ярлик на придатну продукцію № 1-3-149 від 08.11.2023 року, ярлик на придатну продукцію № 1- 3-152 від 15.11.2023 року та ярлик на придатну продукцію № 1-3-152/2 від 06.12.2023 року та повідомив про успішне проходження продукцією ВК-1.

Таким чином, Відповідач відповідно до п. 6.1. Договору зобов`язаний не пізніше 23.12.2023 року та 20.01.2024 року перерахувати грошові кошти Позивачу за поставлений Товар.

Відповідач за поставлений Товар перерахував Позивачу лише 4 675,00 грн. відповідно до накладної №235 від 26.10.2023 року, а іншу частину заборгованості не сплатив.

Отже, станом на дату подачі позовної заяви, Відповідачем, всупереч умов, передбачених п. 6.1. Договору, не виконані зобов`язання з оплати поставленого Товару у повному обсязі та наявна прострочена заборгованість за Договором на загальну суму 260 185,00 грн..

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 260185,00 грн. основного боргу за Договором поставки №53-122-01-23-13941 від 04.10.2023 року, є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з Відповідача 2085,38 грн. інфляційних втрат, 1% річних за порушення строків оплати у розмірі 618,47 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно абзацу 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктом 1 та 2 статті 217 Господарського кодексу України встановлено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні правові наслідки та те, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько- правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Стаття 230 Господарського кодексу України встановлює, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Абзацом 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 525 Цивільного кодексу України встановлена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.І ст. 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 9.3 договору № 53-122-01-23-13941 від 04.10.2023 року передбачено, що постачальник має право стягнути з Замовника на підставі частини 2 статті 625 ЦКУ 1% від суми простроченого грошового зобов`язання.

Таким чином, Відповідач зобов`язаний сплатити на користь Позивача суму боргу з урахуванням інфляційних витрат, а також 1% від суми простроченого грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що 1% від суми простроченого грошового зобов`язання у сумі 618,47 грн. за період з 21.01.2024 та 2085,38 грн. інфляційних втрат за лютий-березень 2024 року нараховані арифметично вірно, а відтак підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача, наведені у відзиві на позов, не приймаються судом до уваги, так як звернення позивача до суду про стягнення з відповідача процентів річних та інфляційних на підставі статті 625 ЦКУ і є вимогою кредитора про сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.

В рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначене, та те, що Позивач довів належними та допустимими доказами факт несвоєчасного виконання Відповідачем зобов`язань за Договором поставки №53-122-01-23-13941 від 04.10.2023 року, а Відповідач вказаного не спростував, позов Фізичної особи-підприємця Терновець Інни Степанівни про стягнення з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" основного боргу у сумі 260185,00 грн., 2085 грн.38 коп. інфляційних втрат, 618 грн.47 коп. 1% від простроченої суми підлягає задоволенню.

На підставі статті 130 ГПК України підлягає поверненню Позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову від суми, визнаної відповідачем.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України решта судових витрат покладаєься на відповідача.

Статтею 240 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до цієї ж статті датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відтак датою ухвалення даного рішення є дата складення його повного тексту.

Керуючись статтями 129, 130, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 ) від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ) на користь Фізичної особи-підприємця Терновець Інни Степанівни ( АДРЕСА_1 , ІК НОМЕР_1 ) основний борг у сумі 260185 грн. 00 коп., 2085 грн.38 коп. інфляційних втрат, 618 грн.47 коп. 1% від простроченої суми та 1991 грн. 93 коп. судового збору.

3. Повернути Фізичній особі-підприємцю Терновець Інні Степанівні з Державного бюджету України 1951 грн. 39 коп. судового збору, сплаченого по платіжному дорученню №1973 від 17.04.2024 року, оригінал якого знаходиться у матеріалах справи №918/403/24.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.