РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.06.2024 Справа № 910/13363/23
За позовом Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Північно-український будівельний альянс"

про стягнення 86 573,36 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Патрікеєва Т.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київблагоустрій" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (далі - позивач, КП "Київблагоустрій") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Північно-український будівельний альянс" (далі - відповідач, ТОВ "Альянс") про стягнення заборгованості в сумі 89 471,39 грн, з яких: 40 596,40 грн - основного боргу, 28 919,18 грн - пені, 16 887,38 грн - інфляційних втрат, 3 068,43 грн - 3% річних, яка утворилася у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором надання послуг № від 24.09.2014 (далі - Договір) в частині здійснення оплати за отримані послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2023 (суддя ОСОБА_1) позовну заяву КП "Київблагоустрій" залишено без руху.

31.08.2023 до Господарського суду міста Києва від КП "Київблагоустрій" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви із доданим до неї доказами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2023 (суддя ОСОБА_1) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/13363/23, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва № 05-23/1150/23 від 19.10.2023 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/13363/23 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2023 справу № 910/13363/23 передано на розгляд судді Гумезі О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2023 (суддя Гумега О.В.) прийнято справу № 910/13363/23 до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання), залишено позовну заяву без руху, встановлено спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

02.11.2023 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 позов залишено без розгляду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі № 910/13363/23 скасовано.

23.02.2024 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог.

14.03.2024 матеріали справи № 910/13363/23 повернуто до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2024 продовжено розгляд справи № 910/13363/23.

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/13363/23.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження судом досліджено позовну заяву і додані до неї докази, а також заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Судом також досліджено заяву позивача, подану 23.02.2024 через відділ діловодства суду, про зменшення розміру позовних вимог.

Судом встановлено, що така заява подана позивачем з дотриманням приписів статті 46 Господарського процесуального кодексу України, що вищенаведені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і законні інтереси інших осіб, у зв`язку з чим заява позивача про зменшення позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Отже, новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є 86 573, 36 грн.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Між Комунальним підприємством "Київблагоустрій" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Північно-український будівельний альянс" (замовник, відповідач) укладено Договір про надання послуг № від 24.09.2014 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору виконавець зобов`язується за завданням замовника надати послуги по опрацюванню дозвільної та проектної документації, необхідної для оформлення замовником контрольної картки на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення у зв?язку з виконанням наступних робіт: встановлення тимчасової огорожі на період будівництва багатоповерхового житлового комплексу з підземним паркінгом за адресою: вул. Звіринецька, 72, провул. Кленовий, 5, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.

Умовами п. 3.2 - 3.3 Договору сторони встановили, що замовник протягом 10-ти днів з моменту підписання Договору на підставі рахунку сплачує на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти за надання послуг. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, вказаний в реквізитах Договору.

Згідно п. 3.4. Договору визначено, що здавання послуг виконавцем та прийняття їх результатів замовником оформлюється Актом наданих послуг. Замовник протягом 3-х робочих днів зобов`язаний прийняти надані послуги та підписати Акт, або в той же термін надати виконавцю письмову мотивовану відмову. В разі ненадання у встановлений термін письмової мотивованої відмови від підписання Акту надання послуг, послуги вважаються наданими належним чином з дотриманням всіх вимог укладеного Договору та прийнятими.

Пунктом 3.5. Договору підписання Акту наданих послуг Замовником є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

Відповідно до п. 4.4 Договору у разі порушення замовником строків оплати, останній платить на користь виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день затримки.

09.10.2019 між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода до Договору про надання послуг № , відповідно до п. 1.1 якої, сторони погодили, продовжити дію Договору № від 24.09.2014 до 20.10.2020, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

09.10.2019 року відповідно до п. 3.2 - 3.3 Договору позивачем було виставлено відповідачу рахунок № на суму 40 596,40 грн (з урахуванням ПДВ 20%).

Згідно з п. 1.3 Додаткової угоди за надання виконавцем послуг визначених даною угодою замовник сплачує вартість цих послуг визначену згідно Тарифами та рахунку на продовження № , що складає 40 596 грн. 40 коп, а також ПДВ 6 766 грн 07 коп.

Дана Додаткова угода до Договору про надання послуг набуває чинності з моменту її підписання обома сторонами та є невід`ємною частиною основного Договору № від 24.09.2014 (п. 1.5, 1.7 Додаткової угоди).

Позивач зазначив, що відповідно до пункту 3.3 Договору, замовник мав здійснити оплату наданих виконавцем послуг по 19.10.2019 включно, проте у вказаний строк оплата здійснена не була.

21.07.2023 року позивач надіслав відповідачу претензію про сплату заборгованості за договором про надання послуг № від 24.09.2014 року з вимогою сплатити заборгованість протягом 10 календарних днів з дати отримання даної претензії.

Оскільки зобов`язання за Договором щодо сплати суми заборгованості відповідачем виконані не були, позивач з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог просить стягнути з відповідача 40 596, 40 грн основного боргу, 21 055,22 грн інфляційних втрат, 4 567, 93 грн трьох відсотків річних та 20 353, 81 грн пені.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 ЦК України принцип презумпції правомірності правочину, суд приймає Договір як належну підставу, у розумінні норм статті 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами Договір є договором надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм статей 901-907 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України (далі - ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язку з оплати за виконані виконавцем послуги по опрацюванню дозвільної та проектної документації.

Судом встановлено, що позивачем було виставлено рахунок відповідачу № від 09.10.2019 на суму 40 596, 40 грн.

Також між позивачем та відповідачем на виконання умов Договору був підписаний Акт надання послуг від 30.06.2020 про те, що виконавцем були виконанні, а замовником прийняті послуги по опрацюванню дозвільної та проектної документації, необхідної для оформлення контрольної картки на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення у зв`язку з виконанням наступних робіт: встановлення тимчасової огорожі на період будівництва багатоповерхового житлового комплексу з підземним паркінгом за адресою: вул. Звіринецька, 72, провул. Кленовий, 5.

Матеріали справи не містять доказів заявлення відповідачем у порядку п. 3.5. Договору претензій щодо не належного виконання послуг виконавцем.

Отже, відповідно до п.3.5 Договору підписання Акту наданих послуг замовником є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

Також суд звертає увагу, що позивачем неправильно визначена дата початку прострочення грошового зобов`язання, а саме позивач нараховує інфляцій втрати, пеню та 3% річних з 19.10.2019 , в той час як правильною датою є 20.10.2019.

Враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів сплати заборгованості за Договором у розмірі 40 596,40 грн (основний борг), а також не надано будь-яких інших доказів на підтвердження відсутності у нього обов`язку зі сплати заявленої у позові заборгованості, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 40 596,40 грн, а відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 21 055,22 грн інфляційних втрат, 4 567,93 3% річних та 20 353,81 грн пені.

Щодо вимог позивача про стягнення 21 055,22 грн інфляційних втрат та 4 567,93 3% річних.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є спеціальним заходом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Аналогічні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Отже, враховуючи, що позивач довів факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати наданих виконавцем послуг, встановлених Договором, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що зазначений розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним, відтак, вимоги позивача про стягнення 21 055,22 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наведеного позивачем розрахунку 3% річних , суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 4, 567,93 грн 3% річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 4 564, 59 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 20 353, 81 грн.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 ГК України).

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.4. Договору у разі порушення замовником строків оплати, останній платить на користь виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день затримки.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7 Розділу IX "Прикінцеві положення" ГК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наведеного позивачем розрахунку пені, суд дійшов висновку , що вимоги позивача про стягнення пені у сумі 20 353,81 грн підлягають частковому задоволені у розмірі 5 323, 08 грн.

За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду належні та допустимі докази на спростування позовних вимог, суд доходить висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 40 596, 40 грн основного боргу, 21 055, 22 грн інфляційних втрат, 4 567, 93 грн трьох відсотків річних та 20 353,81 грн пені за Договором про надання послуг № від 24.09.2014 підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 40 596,40 грн основного боргу, 21 055, 22 грн інфляційних втрат, 4 564, 59 грн 3% річних та 5 232, 08 грн пені. В задоволенні решти позовних вимог позивачу належить відмовити з вищенаведених підстав.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з 10 000,00 грн, з урахуванням судового збору 2 684, 00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи суду не подав.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів спору.

З огляду на приписи ч. 9 ст. 129 ГПК України сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у сумі 2 684,00 грн покладається на відповідача, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2 684, 00 грн покладаються на відповідача.

Оскільки станом на час ухвалення рішення позивачем не було подано доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування таких витрат пов`язаних з розглядом справи.

Керуючись статтями56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІВНІЧНО-УКРАЇНСЬКИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС" (Україна, 03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГОРЬКОГО (АНТОНОВИЧА), будинок 131; ідентифікаційний код: 35129952) на користь Комунального підприємства "КИЇВБЛАГОУСТРІЙ" ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) (Україна, 03057, місто Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 31, корпус 2; ідентифікаційний код: 26199708) 40 596,40 грн (сорок тисяч п`ятсот дев`яносто шість гривень 40 коп.) основного боргу, 21 055, 22 грн (двадцять одна тисяча п`ятдесят п`ять гривень 22 коп.) інфляційних втрат, 4 564, 59 грн (чотири тисячі п`ятсот шістдесят чотири гривень 59 коп.) 3% річних, 5 232, 08 грн (п`ять тисяч двісті тридцять дві гривні 08 коп.) пені, 2 684, 00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.) судового збору за подання позову, 2 684, 00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 04.06.2024.

Суддя Оксана ГУМЕГА