ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"05" червня 2024 р. Справа № 911/1253/18

Суддя Господарського суду Київської області Шевчук Н.Г. розглянувши заяву Національного Банку України про відвід судді у справі № 911/1253/18

за позовом Національного Банку України

до Компанії "Мелреді Венчерз Лімітед"

третя особа 1 Приватне акціонерне товариство "Білоцерківська теплоелектроцентраль"

третя особа 2 Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит"

третя особа 3 Публічне акціонерне товариство "Національний депозитарій України"

третя особа 4 Приватне акціонерне товариство "Росава"

третя особа 5 Публічне акціонерне товариство "Білоцерківська теплоелектроцентраль"

третя особа 6 Компанія Lavoy Alliance Limited

третя особа 7 Компанія DALEBROOK CONSULTANTS LIMITED

третя особа 8 Компанія LINK BUSINESS SOLUTION LTD

третя особа 9 Компанія FROLD PROJECT LIMITED

третя особа 10 Компанія UNIVITA Іnс

про стягнення 12 890 016, 50 гривень

без виклику представників сторін

установив:

У провадженні Господарського суду Київської області (судді Мальованої Л.Я.) перебуває справа № 911/1253/18 за позовом Національного Банку України до Компанії "Мелреді Венчерз Лімітед", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль", Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України", Приватного акціонерного товариства "Росава", Публічного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль", Компанії Lavoy Alliance Limited, Компанії DALEBROOK CONSULTANTS LIMITED, Компанії LINK BUSINESS SOLUTION LTD, Компанії FROLD PROJECT LIMITED, Компанії UNIVITA Іnс про стягнення 12 890 016, 50 грн.

31 травня 2024 року через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" представником Національного Банку України надіслано до суду заяву про відвід судді Мальованої Л.Я. від розгляду справи № 911/1253/18.

За наслідками розгляду означеної заяви суд ухвалою від 04.06.2024 у порядку частини третьої статті 39 Господарського процесуального кодексу України визнав її необґрунтованою та постановив передати заяву до відділу автоматизованого документообігу для визначення складу суду для вирішення питання про відвід.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України автоматизованою системою документообігу суду для розгляду вказаної заяви визначено суддю Шевчук Н.Г., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2024.

Згідно із частиною восьмою статті 39 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Дослідивши подану заяву та перевіривши доводи заявника (Національного Банку України), суд дійшов висновку, що підстав для задоволення відводу немає, враховуючи таке.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, що закріплено у статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, зокрема, щодо основних процесуальних гарантій, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, за змістом частини другої статті 38 Господарського процесуального кодексу України учасники справи можуть заявити відвід судді, секретарю судового засідання, експерту, перекладачу із підстав, визначених статтями 35-37 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді, відповідно до якої суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

У даному випадку відвід Національного Банку України мотивований порушенням прав позивача на розгляд справи в межах розумного строку, оскільки провадження у справі відкрито ще 13.06.2018; необгрутованими відкладеннями розгляду справи по суті на досить тривалий термін; задоволення безпідставних заяв відповідача та третіх осіб про повернення в підготовче провадження та витребування доказів, які не є належними доказами по справі; неспроможністю та небажанням суду припиняти будь-які маніпуляції представників відповідача та третіх осіб щодо доказів та предмету розгляду справи; ігноруванням доречних аргументів позивача; що у своїй сукупності, на думку заявника, свідчить про упередженість та необ`єктивність судді у даній справі.

Проте необхідно зазначити, що такі доводи Національного Банку України не є підставою, передбаченою статтею 35 Господарського процесуального кодексу України, для відводу судді, оскільки вони фактично зводяться до незгоди сторони спору з процесуальними діями та рішеннями головуючого судді під час розгляду справи.

Згідно з положеннями Господарського процесуального кодексу України правомірність, повнота та об`єктивність прийнятого судового рішення, вірне застосування норм матеріального чи процесуального права, оцінювання доказів, є предметом дослідження у відповідному апеляційному господарському суді або касаційному господарському суді, та не є підставою для відводу судді.

Також суд зазначає, що поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012 суд зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Критерій розумності строку розгляду справи визначений у листі Верховного Суду України від 25.01.2006, № 1-5/45 "Щодо перевищення розумних строків розгляду справ", в якому зазначено, що критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає в разі нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при переданні або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів для дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторного направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" зазначив, що [...] очевидно, для кожної справи буде свій прийнятний строк, і встановлення кількісного обмеження, чинного для будь-якої ситуації, було б штучним. Суд неодноразово визнавав, що неможливо тлумачити поняття розумного строку як фіксовану кількість днів, тижнів тощо (рішення у справі "Штеґмюллер проти Австрії"). Таким чином, у кожній справі постає питання оцінки, що залежатиме від конкретних обставин.

Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточних, зокрема "Іззетов проти України", "Паскал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Враховуючи наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з метою надання учасникам судового процесу можливості для реалізації їх процесуальних прав, керуючись завданням господарського судочинства, визначеним частиною другою статті 2 Господарського процесуального кодексу України, судом здійснюється розгляд справ, заяв в розумні строки.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що, як слідує з усталеної практики Європейського суду з прав людини, за умови конкуренції у судовій практиці двох принципів вимог процесуального законодавства, а саме: дотримання змагальності та дотримання розумних строків розгляду справи, суд має зберегти баланс забезпечення справедливого публічного розгляду справи та дотримання розумного строку.

Так, у своїй діяльності суд виходить з того, що бажання зекономити час і прискорити провадження не обґрунтовує невиконання такого фундаментального принципу, як право на змагальність провадження (Niderцst-Huber v. Switzerland (Нідерьост-Хубер проти Швейцарії), заява № 104/1995/610/698, п. 30). Застосовуючи зазначений підхід, Верховний Суд у постанові від 03.10.2018 року у справі № 134/18/13-ц, виходив також з того, що у пункті 1 статті 6 Конвенції гарантується "процесуальна" справедливість, тобто змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (рішення "Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece" № 54111/07); справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом загалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (рішення "Mirolubovs and Others v. Latvia", № 798/05, № 103).

Змагальність сторін - це встановлена законом можливість реалізації та практична реалізація наданих їм процесуальних прав при безумовному виконанні покладених на них процесуальних обов`язків на всіх стадіях судового процесу за участю компетентного суду.

При цьому конкуренція двох принципів змагальності та дотримання розумних строків розгляду справи повинна вирішуватися шляхом пошуку справедливого балансу між сутнісними та часовими вимогами для суду забезпечити справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Базовим у цьому аспекті є підхід, згідно з яким бажання зекономити час і прискорити провадження не обґрунтовує невиконання такого фундаментального принципу, як право на змагальні провадження. В свою чергу, за необхідності отримати належні докази та у разі залучення до участі у справі нових учасників суд має відкласти розгляд справи, оскільки сторонам повинна бути надана можливість повідомити про будь-які докази, необхідні для успіху їх справи.

Суд зазначає, що, застосовуючи відповідно до частини першої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.89 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Зважаючи на викладене, суд зазначає, що учасниками судового процесу у даному провадженні є нерезиденти України, що вимагає звернення господарського суду із судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави про вручення документів, зокрема судової кореспонденції, крім того сторонами має бути враховано, що розгляд справи припав на введення в Україні за Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України, що суттєво впливає на строки розгляду справ загалом.

Отже твердження, наведені Національним Банком України у заяві про відвід судді є необґрунтованими належним чином та не доведені жодними належними та допустимими доказами, тоді як відповідно до норм частини третьої статті 38 Господарського процесуального кодексу України відвід повинен бути вмотивованим.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має встановлюватися згідно з:

- "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду; позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

- "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій, поведінки судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність; особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Суд звертає увагу заявника на те, що у контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" (Заява № 33949/02) від 09.11.2006).

У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Газета "Україна-Центр" проти України" від 15.07.2010, заява № 16695/04).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява Національного Банком України про відвід судді Мальованої Л.Я. від розгляду справи № 911/1253/18 є необґрунтованою та не містить конкретних обставин, які викликають сумнів у неупередженості або необ`єктивності судді, а відтак заявлений відвід не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 35, 39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Залишити без задоволення заяву Національного Банку України про відвід судді Мальованої Л.Я. від розгляду справи № 911/1253/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н.Г. Шевчук

Ухвалу підписано: 05.06.2024