ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.06.2024м. СумиСправа № 920/366/24

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи №920/366/24

за позовом Квартирно-експлуатаційний відділ міста Суми

(вул. Герасима Кондратьєва, 165, м. Суми, 40021,

)

до відповідача Фізичної особи підприємця Сахно Володимира Володимировича

(

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про зобов`язання вчинити дії,

Суть спору. 02.04.2024 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до вимог якої просить суд зобов`язати Фізичну особу-підприємця Сахно Володимира Володимировича виконати умови Договору відповідального зберігання майна від 01.12.2022 р. шляхом повернення Квартирно-експлуатаційному відділу міста Суми 207,772 м3 деревини паливної (тверді породи) вартістю 394 766,80 грн. (триста дев`яносто чотири тисячі сімсот шістдесят шість гривень вісімдесят копійок); а також стягнути судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 02.04.2024 справу № 920/366/24 розподілено для розгляду судді Заєць С.В.

Ухвалою суду від 04.04.2024 відкрито провадження у справі № 920/366/24 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, сторонам встановлені строки для надання суду відзиву, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив.

Станом на 04.06.2024 відповідач ні аргументованих заперечень щодо позовних вимог, ні доказів виконання умов Договору відповідального зберігання майна від 01.12.2022 р. суду не надав.

Згідно із статтею 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частин першої четвертої статті 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд прийшов до наступних висновків.

Між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Суми (далі КЕВ м. Суми, Поклажодавець, Позивач) та Фізичною особою підприємцем Сахно Володимиром Володимировичем (далі ФОП Сахно Володимир Володимирович, Зберігач, Відповідач) укладено Договір відповідального зберігання майна від 01.12.2022 року (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку цього Договору Майно, що визначене у акті приймання передачі майна, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Місце зберігання майна: територія виробничої бази за адресою Сумська обл., Конотопський р-н., с. Сахни, вул. Центральна, б. 108 (п. 1.2. Договору).

Відповідно до Актів приймання-передачі майна на відповідальне зберігання від 01.12.2022 р. (а.с. 15) Поклажодавцем - КЕВ м. Суми було передано Зберігачу - ФОП Сахно Володимир Володимирович деревини паливної (тверді породи) 1046,53 м3 вартістю 1 988 407,00 грн та 739,47 м3 вартістю 1 404 993,00 грн.

Згідно з п. 2.1.1. Договору Зберігач зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності майна протягом строку зберігання. Також п. 2.1.2. Договору визначено, що Зберігач зобов`язаний нести відповідальність за втрату (нестачу) або пошкодження майна Поклажодавця, переданого на зберігання Зберігачеві, його комплектність у відповідності із цим Договором та чинним в Україні законодавством з моменту одержання майна від Поклажодавця та до моменту його повернення Поклажодавцю.

Відповідно до п. 2.1.4. Договору Зберігач зобов`язаний повернути майно Поклажодавця за першою вимогою.

Пунктом 7.1. Договору встановлено, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1. цього Договору та закінчується 31.05.2023 року (п. 7.2. Договору).

До договору Сторонами підписано додаткові угоди, що є його невід`ємними частинами.

31.05.2023 між Позивачем та Відповідачем підписано Додаткову угоду від 31.05.2023 року до Договору відповідального зберігання майна від 01.12.2022 року, відповідно до п.1. якої Сторони за взаємною згодою сторін домовились внести зміни до п. 7.2. Договору та викласти його в наступній редакції: « 7.2. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1. цього Договору та закінчується 18.08.2023 р.».

18.08.2023 між Поклажодавцем та Зберігачем підписано Додаткову угоду від 18.08.2023 року до Договору відповідального зберігання майна від 01.12.2022 року, відповідно до п.1. якої Сторони за взаємною згодою сторін домовились внести зміни до п. 7.2. Договору та викласти його в наступній редакції: « 7.2. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1. цього Договору та закінчується 01.03.2024 р.».

Відповідно до п.1.4. Договору в разі продовження терміну дії Договору автоматично продовжується термін зберігання майна, переданого на підставі акту приймання-передачі.

Згідно з п. 3.2. Договору Поклажодавець має право у будь-який час вимагати у Зберігача повернення Майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або його частини).

За твердженням Позивача, в ході вищевказаних договірних відносин, Зберігачем на вимогу КЕВ м. Суми було повернуто 1578 м3 деревини паливної (тверді породи).

КЕВ м. Суми було направлено ФОП Сахно Володимиру Володимировичу Заявку-вимогу від 29.01.2024, №245 на повернення деревини паливної (тверді породи), яка залишалася на зберіганні у Зберігача в кількості 207,772 м3 вартістю 394 766,80 грн в термін до 12.02.2024 року.

Вказана заявка-вимога залишена Зберігачем без розгляду та без відповіді.

Повторно КЕВ м. Суми звернувся з Заявкою-претензією від 13.02.2024, № 334 до Зберігача з вимогою повернення деревини паливної (тверді породи), яка залишалася на зберіганні у Зберігача в кількості 207,772 м3 вартістю 394 766,80 грн.

Вказана заявка-претензія залишена Зберігачем без розгляду та без відповіді.

05.03.2024 Позивачем було надіслано Відповідачу Лист-претензію від 01.03.2024, №434 про невиконання умов Договору з вимогою повернути деревину паливну (тверді породи), яка залишалася на зберіганні у Зберігача в кількості 207,772 м3 вартістю 394 766,80 грн.

Належної відповіді по суті Листа-претензії від 01.03.2024, №434 з боку Відповідача на адресу Позивача не надходило, вищезазначені Позивачем вимоги Відповідачем задоволені не були, тому Позивач був вимушений звернутися до господарського суду.

Вирішуючи спір у даній справі суд керується наступним.

Суд зазначає, що згідно з ч. 7 ст.179 та ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином та в установлений строк, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як передбачено статтею 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Відповідно до ст. 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов`язаний піклуватися про річ, як про свою власну.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Статтею 953 Цивільного кодексу України передбачено, що зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

В силу положень ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги наявність в матеріалах справи вимоги Позивача про повернення 207,772 м3 деревини паливної (тверді породи) вартістю 394766,80 грн та в свою чергу відсутність доказів виконання Відповідачем умов Договору чи доказів повернення Позивачу деревини паливної (тверді породи), яка залишалася на зберіганні у Відповідача в кількості 207,772 м3 вартістю 394 766,80 грн, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, та достовірними доказами, а тому підлягають задоволенню з урахуванням вищевикладеного.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволено в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 737 грн 20 коп. покладаються на Відповідача.

Керуючись ст. ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми до Фізичної особи підприємця Сахно Володимира Володимировича про зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Сахно Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) виконати умови Договору відповідального зберігання майна від 01.12.2022 р. шляхом повернення Квартирно-експлуатаційному відділу міста Суми (вул. Герасима Кондратьєва, 165, м. Суми, 40021, ) 207,772 м3 деревини паливної (тверді породи) вартістю 394 766 (триста дев`яносто чотири тисячі сімсот шістдесят шість ) грн 80 коп., а також 4 737 (чотири тисячі сімсот тридцять сім) грн 20 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до ст. ст. 241, 256, 257 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 04.06.2024.

Суддя С.В. Заєць