ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2024 р. Справа№ 910/8666/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:

від позивача за первісним позовом: Розпаченюк А.С. (довіреність, посвідчення адвоката № 000677 від 19.08.2019)

від відповідача за первісним позовом: Бойков О.С. в режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник-7"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2023 (повний текст рішення складено 17.11.2023)

у справі № 910/8666/23 (суддя Головіна К. І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг"

до Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник-7"

про стягнення 992 850, 84 грн.

та за зустрічним позовом Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник-7"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг"

про визнання недійсною додаткової угоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст первісних позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" (надалі - позивач за первісним позовом) звернулося до Господарського суду міста Києва з первісним позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник-7" (надалі - відповідач за первісним позовом) про стягнення заборгованості в сумі 992 850, 84 грн за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 07.08.2000 № 26-0067, яка утворилась станом на 01.05.2023.

Первісні позовні вимоги обґрунтовані порушення відповідачем за первісним позовом взятих на себе зобов`язань за вказаним договором (з урахуванням додаткової угоди від 30.08.2017) в частині своєчасної та повної сплати вартості спожитої теплової енергії, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість у вказаній сумі, право вимоги на яку позивач за первісним позовом набув 30.08.2021 за результатами продажу на аукціоні майна постачальника послуг - Акціонерного товариства "К.Енерго", як банкрута.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

Відповідач за первісним позовом подав до суду першої інстанції зустрічний позов до позивача за первісним позовом про визнання недійсною додаткової угоди від 30.08.2017 до договору про постачання теплової енергії в гарячій воді від 07.08.2000 № 260067.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що Голова правління ЖБК "Автотранспортник-7" Закалюжна Н.В. на час укладення спірної додаткової угоди перебувала у відпустці та цю угоду не підписувала, тобто на переконання відповідача за первісним позовом, вказана угода була підписана особою, яка не наділена відповідним обсягом цивільної правоздатності, що підтверджується наданим висновком почеркознавчої експертизи.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2023 у справі № 910/8666/23:

- задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" до Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник-7" про стягнення 992 850, 84 грн; присуджено до стягнення з Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник-7" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" заборгованість в сумі 992 850,84 грн та судовий збір у сумі 14 892,77 грн;

- відмовлено у зустрічному позові Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник-7" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" про визнання недійсною додаткової угоди.

Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що подані позивачем за первісним позовом в обґрунтування первісного позову докази є більш вірогідними, ніж заперечення відповідача за первісним позовом.

Разом з цим, в частині зустрічних позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що Публічне акціонерне товариство "Київенерго", укладаючи додаткову угоду, діючи добросовісно, розумно та справедливо, як це передбачено ст. 92 Цивільного кодексу України, враховуючи, що правомірність правочину презюмується (ст. 204 Цивільного кодексу України) та будучи обізнаним з умовами договору, не встановило і не могло встановити відсутність повноважень у особи, яка підписала спірну угоду зі сторони відповідача за первісним позовом.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Житлово-будівельний кооператив "Автотранспортник-7" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2023 у справі № 910/8666/23 та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача за первісним позовом зводяться до того, що судом першої інстанції помилково не встановлено відсутності первісних документів, які б підтверджували наявність заборгованості, відсутність зв`язку між оспорюваною додатковою угодою та актом звірки по штрафним санкціям та недійсність вищезгаданою додаткової угоди.

При цьому, відповідач за первісним позовом посилається на те, що довідка про стан розрахунків за спожиту теплоенергію за договором від 07.08.2000 № 26-0067 є неналежним доказом, оскільки на переконання відповідача підписана неналежною особою.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач за первісним позовом зазначає, що відповідач за первісним позовом частково визнав своє зобов`язання оп оплаті заборгованості визначеної у п. 1 оспорюваної додаткової угоди, оскільки на момент укладення цієї угоди складала 1 922 615,48 грн, а станом на дату звернення із зазначеним позовом до суду першої інстанції складала 992 850,84 грн.

За таких обставин, позивач за первісним позовом вважає, що сторони оспорюваної додаткової угоди вчинили дії щодо виконання як п. 1 так і п. 2 вказаної додаткової угоди, а саме вжили всіх необхідних заходів щодо визначення суми, яка підлягає компенсації та оформили відповідні документи.

Крім того, позивач за первісним позовом зауважує на тому, зворотня сторінка додаткової угоди від 30.08.2017 до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 07.08.200 № 26-0067 міститься відмітку про отримання головним бухгалтером відповідача за первісним позовом, що також підтверджується висновком експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 18.07.2023 № 18/23.

Таким чином, на думку позивача за первісним позовом, вищевикладене свідчить про вчинення дій як Публічним акціонерним товариством "Київенерго" так і відповідачем за первісним позовом щодо схвалення та прийняття до виконання оспорюваної додаткової угоди від 30.08.2017 до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 07.08.200 № 26-0067.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/8666/23 призначено повторний автоматизований розподіл, в зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/8666/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник-7" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2023 у справі № 910/8666/23; розгляд апеляційної скарги призначено на 06.03.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 задоволено заяву Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник-7" про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції у справі № 910/8666/23. Вирішено провести судове засідання у справі № 910/8666/23, яке призначене на 06.03.2024 в режимі відеоконференції за участю представника відповідача.

В судове засідання, яке відбулося 06.03.2024, з`явився представник позивача за первісним позовом до приміщення суду апеляційної інстанції. Представник відповідача за первісним позовом брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представники сторін в судовому засіданні підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, які містяться у матеріалах справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

07.08.2000 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (найменування якої було змінено з 01.01.2019 на Акціонерне товариство "Київенерго", а з 09.08.2019 - на Акціонерне товариство "К.Енерго") - енергопостачальна організація та Житлово-будівельним кооперативом "Автотранспортник-7" - абонент, відповідач був укладений договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 26-0067 (надалі - договір), предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.2.1 договору енергопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору.

Абонент зобов`язується додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії (п. 2.3.1 договору).

Згідно з п. 4 додатку № 1 від 07.08.2000 до договору дата зняття абонентом показників приладів обліку по 25 число поточного місяця: надання звіту в РВТ № 3 не пізніше 28 числа. При відсутності звіту розрахунок виконується згідно максимальних договірних навантажень.

Відповідно до додатку № 3 до договору (тарифи на теплову енергію) розрахунки з абонентом за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 47 від 15.01.1999 за кожну відпущену гігакалорію (1 Гкал/грн) без урахування ПДВ.

Згідно з п. 2 додатку № 4 до договору від 07.08.2000 (порядок розрахунків за теплову енергію) абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у районному відділі теплозбуту № 3 за адресою: вул. Щекавицька, 37/48, табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в РВТ) та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду. Сплату за вказаними у пункті 2 цього додатку документами абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця (пункт 3 додатку № 4 до договору).

Обов`язок зі своєчасної сплати абонентом вартості спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатках № 3, 4, передбачений також п. 2.3.2 договору.

Пунктом 8.1 договору визначено, що вказаний договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2000. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 8.4 договору).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до розрахунку заборгованості за спожиту теплоенергію за договором у період з 01.08.2017 - по 01.05.2023, а також довідки про стан розрахунків за спожиту теплоенергію за період з 01.01.2003 - по 01.01.2021 у відповідача склалася заборгованість на суму 1 922 615,48 грн.

Як зазначив позивач у позові, вказану заборгованість в сумі 1 922 615,48 грн відповідач визнав, що підтверджується наявним у справі листом ЖБК "Автотранспорник-7" № 7/29 вих. від 20.07.2017, у якому відповідач просив ПАТ "Київенерго" надати дозвіл на реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію у період з 01.12.2014 - по 01.05.2017, яка утворилася станом на 01.05.2017 в розмірі 1 922 615,48 грн, на строк 42 місяці починаючи з серпня 2017 та зобов`язався щомісячно до 25 числа кожного місяця сплачувати поточні нарахування, а також заборгованість за договором реструктуризації. Даний лист свідчить про підтвердження відповідачем фактичного споживання у зазначений період теплової енергії, отриманої від АТ "К.Енерго", та погодження ним виставленої до сплати вартості теплової енергії на суму 1 922 615,48 грн.

Первісні позовні вимоги обґрунтовані порушення відповідачем за первісним позовом взятих на себе зобов`язань за вказаним договором (з урахуванням додаткової угоди від 30.08.2017) в частині своєчасної та повної сплати вартості спожитої теплової енергії, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість у вказаній сумі, право вимоги на яку позивач за первісним позовом набув 30.08.2021 за результатами продажу на аукціоні майна постачальника послуг - Акціонерного товариства "К.Енерго", як банкрута.

Зустрічний позов мотивований тим, що Голова правління ЖБК "Автотранспортник-7" Закалюжна Н.В. на час укладення спірної додаткової угоди перебувала у відпустці та цю угоду не підписувала, тобто на переконання відповідача за первісним позовом, вказана угода була підписана особою, яка не наділена відповідним обсягом цивільної правоздатності, що підтверджується наданим висновком почеркознавчої експертизи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2023 у справі № 910/8666/23:

- задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" до Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник-7" про стягнення 992 850, 84 грн; присуджено до стягнення з Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник-7" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" заборгованість в сумі 992 850,84 грн та судовий збір у сумі 14 892,77 грн;

- відмовлено у зустрічному позові Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник-7" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" про визнання недійсною додаткової угоди.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача за первісним позовом не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до розрахунку заборгованості за спожиту теплоенергію за договором у період з 01.08.2017 по 01.05.2023, а також довідки про стан розрахунків за спожиту теплоенергію за період з 01.01.2003 по 01.01.2021 у відповідача склалася заборгованість на суму 1 922 615,48 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказану заборгованість в сумі 1 922 615,48 грн відповідач визнав, що підтверджується наявним у справі листом ЖБК "Автотранспорник-7" № 7/29 вих. від 20.07.2017, у якому відповідач просив ПАТ "Київенерго" надати дозвіл на реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію у період з 01.12.2014 по 01.05.2017, яка утворилася станом на 01.05.2017 в розмірі 1 922 615,48 грн, на строк 42 місяці починаючи з серпня 2017 року та зобов`язався щомісячно до 25 числа кожного місяця сплачувати поточні нарахування, а також заборгованість за договором реструктуризації. Даний лист свідчить про підтвердження відповідачем за первісним позовом фактичного споживання у зазначений період теплової енергії, отриманої від АТ "К.Енерго", та погодження ним виставленої до сплати вартості теплової енергії на суму 1 922 615,48 грн.

Судова колегія констатує, що заперечень щодо факту отримання та обсягів поставленої АТ "К.Енерго" теплової енергії у гарячій воді на суму 1 922 615,48 грн зі сторони відповідача за первісним позовом не надходило, доказів пред`явлення ЖБК "Автотранспорник-7" претензій щодо якості, обсягів та термінів постачання теплової енергії, а також будь-яких зауважень щодо неналежного виконання АТ "К.Енерго" умов договору з боку відповідача матеріали справи не містять.

Також матеріали справи не містять доказів відключення від постачання теплової енергії у гарячій воді за об`єктами ЖБК "Автотранспорник-7".

За таких обставин судом апеляційної інстанції встановлено, що АТ "К.Енерго" виконало обумовлені договором зобов`язання з постачання теплової енергії у гарячій воді на суму 1 922 615,48 грн, а відповідач, у свою чергу, прийняв та спожив теплову енергію у вказаному обсязі без будь-яких зауважень.

Далі судом апеляційної інстанції встановлено, що враховуючи нагальну потребу житлово-будівельних кооперативів та об`єднань співвласників багатоквартирних будинків м. Києва у фінансовій підтримці, Київська міська рада, відповідно до ст. 140, 144 Конституції України, ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування" та ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у 2017 році вирішувала питання про можливість надання фінансової підтримки ОСББ та ЖБК з бюджету міста Києва.

Для цього 13.06.2017 на засіданні постійної комісії Київради з питань житлово-комунального та паливно-енергетичного комплексу та постійної комісії Київради з питань бюджету та соціально-економічного розвитку було вирішено надати доручення районним в місті Києві державним адміністраціям проінформувати в місячний термін ОСББ та ЖБК про необхідність надання наявних оформлених трьохсторонніх актів щодо заборгованості.

ОСББ та ЖБК, які не мали належним чином оформлених актів, було встановлено двомісячний строк для їх оформлення та подачі до районних в місті державних адміністрацій (лист від 04.07.2017 № 058/3/2-5893 Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Тож, у зв`язку з виниклою у ЖБК "Автотранспортник-7" заборгованістю за спожиту теплову енергію перед постачальником, 30.08.2017 між ПАТ "Київенерго" та відповідачем була укладена додаткова угода до договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 2600067 від 07.08.2000 (далі - додаткова угода, спірна угода), в якій сторони погодили, що заборгованість ЖБК "Автотранспортник-7" перед ПАТ "Київенерго" станом на 29.08.2017 складає 1 922 615,48 грн.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди сторони дійшли згоди про те, що у разі отримання стороною-2 (ЖБК "Автотранспортник-7") фінансової допомоги від КМДА/РДА за рішенням Київської міської ради і на дату отримання таких коштів сторона-2 (відповідач) матиме заборгованість перед стороною-1 (ПАТ "Київенерго") за договором № 260067, відповідач зобов`язується протягом 5-ти робочих днів першочергово спрямувати отримані кошти на рахунок сторони-1 за відповідною тарифною групою як оплату за теплову енергію незалежно від розстрочення/реструктуризації сплати такого боргу, в другу чергу (за умови достатності суми фінансування) - відшкодувати судові витрати, в третю чергу - сплатити залишок санкцій за рішеннями суду (за умови достатності суми фінансування).

Як свідчать матеріали справи, на виконання додаткової угоди від 30.08.2017, сторони договору підписали акт звірки станом на 30.08.2017 по штрафних санкціях за рішеннями Господарського суду м. Києва, що утворилися в результаті неналежного виконання відповідачем договору про постачання теплової енергії у гарячій воді № 260067 від 30.08.2017 на суму 159 512,70 грн.

У подальшому Київською міською радою було ухвалено рішення від 14 грудня 2017 № 689/3696 про надання фінансової підтримки об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків та житлово-будівельним кооперативам.

Так, відповідно до вказаного рішення Київради, а також розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.12.2017 № 791 та акту звірки розрахунків станом на 30.08.2017, ЖБК «Автотранспортник-7» була надана фінансова підтримка з місцевого бюджету в сумі 159 512,70 грн із призначенням платежу - розпорядження ОРДА від 27.12.2017 № 791.

Факт отримання фінансової підтримки із місцевого бюджету в розмірі 159 512,70 грн. відповідачем не заперечується.

Після надходження грошових коштів із місцевого бюджету, а саме - 15.01.2018 ЖБК Автотранспортник-7» перерахував вказані кошти первісному кредитору в рахунок погашення заборгованості за договором на постачання теплової енергії, що вбачається із наданої кооперативом виписки по особовому рахунку ЖБК Автотранспортник-7» та розрахунку заборгованості за спожиту ЖБК «Автотранспортник-7» від АТ «К.Енерго» теплоенергію за договором № 260067 від 07.08.2000.

Також в матеріалах справи міститься довідка АТ "К.Енерго" про стан розрахунків за спожиту від АТ "К.Енерго" теплоенергію ЖБК «Автотранспортник-7» за договором № 260067 від 07.08.2000 року, згідно з якою за відповідачем станом на 01.01.2021 рахується заборгованість у розмірі 992 850,84 грн.

Твердження відповідача про те, що довідка щодо стану розрахунків за спожиту теплоенергію за договором № 260067 від 07.08.2000, надана АТ "К.Енерго", є неналежним доказом у справі так, як вона підписана неуповноваженою особою постачальника (ніким не посвідчена), суд відхиляє, оскільки вказана довідка підписана керівником (директором) Структурного відокремленого підрозділу "Енергопостачальна компанія "Акціонерного товариства "К.Енерго" Куніним Л.М.

Відповідно до частини 1 та частини 5 статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

У той же час із матеріалів справи вбачається, що Структурний відокремлений підрозділ "Енергопостачальна компанія "Акціонерного товариства "К.Енерго" є структурним відокремленим підрозділом (філією) АТ "К.Енерго", керівником якого є ОСОБА_1 .

Отже, надана позивачем (за первісним позовом) довідка про стан розрахунків ЖБК «Автотранспортник-7» відповідає критеріям, визначеним ст. 73-79 ГПК України, та приймається судом в якості належного, допустимого та вірогідного доказу наявності заборгованості у відповідача (за первісним позовом).

За таких обставин матеріали справи свідчать, що заборгованість ЖБК Автотранспортник-7» на суму 1 922 615,48 грн. була ним частково погашена (зокрема за рахунок фінансової допомоги), у зв`язку з чим залишок цієї заборгованості склав 992 850,84 грн.

25.08.2021 вказана сума заборгованості, яка виникла у відповідача за договором про постачання теплової енергії у гарячій воді № 26-0067 від 07.08.2000, була викуплена ТОВ "Спортсервіс-СТМ" на аукціоні з придбання майна банкрута-АТ "К.Енерго" за лотом № 71, що підтверджується електронним протоколом торгів № UA-PS-2021-08-10-000016-3 від 25.08.2021, актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 та витягом з додатку № 1 до акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 (результати аукціону розміщені за посиланням https://prozorro. sale/auction/UA -PS-2021-08-10-000016-3).

Зокрема згідно з п. 1, 2 акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 продавцем передано, а покупцем прийнято майно, що є предметом продажу на аукціоні UA-PS-2021-08-10-000016-3 по лоту 71, який відбувся 25.08.2021, а саме - право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394, 18 грн. на момент підписання цього акту покупець сплатив продавцю ціну продажу майна в сумі 431 741, 17 грн.

Таким чином між АТ "К.Енерго" (продавець) та ТОВ "Спортсервіс-СТМ" (покупець) був укладений правочин, який за своєю правовою природою є договором про відступлення права вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію, в тому числі щодо заборгованості ЖБК «Автотранспорник-7» в сумі 992 850, 84 грн. (згідно з додатком).

14.09.2021 ТОВ "Спортсервіс-СТМ" на підставі протоколу загальних зборів учасників № 1/2021 змінило назву на ТОВ "Київенерго-Борг", що свідчить про те, що новим кредитором у зобов`язанні за договором став позивач (ТОВ "Київенерго-Борг").

Відповідно до частини першої статті 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Отже за результатами вищевказаного аукціону ТОВ "Київенерго-Борг" (попереднє найменування ТОВ «Спортсервіс-СТМ») набуло право вимоги дебіторської заборгованості ЖБК "Автотранспортник-7" за спожиту теплову енергію за договором № 260067 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 07.08.2000 у розмірі 992 850,84 грн. і жодних обмежень такого переходу прав вимоги вказаним правочином не було визначено.

Також судом встановлено, що на адресу ЖБК «Автотранспортник-7 позивач направив повідомлення від 10.11.2021 про заміну кредитора та вимогу про сплату заборгованості № 623 від 07.07.2022, однак, вказаної заборгованості відповідач не сплатив.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням викладеного, судова колегія дійшла висновку, що у відповідача наявна заборгованість перед новим кредитором (позивачем) у сумі 992 850,84 грн за договором № 260067 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 07.08.2000, яка підлягає стягненню.

Колегія суддів відхиляє твердження відповідача про відсутність у справі доказів переходу права вимоги за договором № 260067 від 07.08.2000 до ПАТ "Київенерго-борг", а саме - первинних бухгалтерських документів, що підтверджують заборгованість на конкретну суму та за конкретні періоди, з огляду на наступне.

За змістом чинного цивільного законодавства підставою переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні, на виконання якого складається акт передачі права вимоги із зазначенням маси (прав та обов`язків) відступленого права (зазвичай із розшифровкою в додатках до такого акта) та здійснюється оплата вартості відступленого права, а не передача документів, що засвідчують права, які передаються. Ні положення ст. 512 Цивільного кодексу України, ні положення ст. 517 цього Кодексу не пов`язують момент виникнення у нового кредитора права вимоги у зобов`язанні з передачею документів, які засвідчують право вимоги, що передається.

На підтвердження переходу прав вимоги до нового кредитора позивачем надано: копію протоколу електронного аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3 від 25.08.2021 по лоту 71, копію акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021, витяг з додатку 1 до акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021, який відбувся 25.08.2021. Тобто право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги були набуті ТОВ "Київенерго-борг" в процедурі банкрутства Акціонерного товариства "К.Енерго", порушеній Господарським судом Донецької області у справі № 905/1965/19, у визначеному законом порядку.

Також, заперечуючи проти первісного позову, відповідач вказував на те, що додаткова угода від 30.08.2017 до договору № 26-0067 була підписана неуповноваженим представником ЖБК "Автотранспортник-7", що свідчить про відсутність підстав для стягнення боргу.

Однак, судова колегія відхиляє такі доводи відповідача, адже факт виконання додаткової угоди підтверджується діями ЖБК "Автотранспортник-7", направленими на схвалення спірного правочину, зокрема, погашенням заборгованості за рахунок отриманої субсидії на виконання п. 2 додаткової угоди до договору № 26-0067 від 30.08.2017.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони та одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Разом з тим, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування у справі, який може змінюватися в процесі її розгляду (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 року у справі № 910/4994/18).

У даному випадку колегія суддів зазначає, що всі заперечення відповідача щодо наявності в нього заборгованості за договором зводяться виключно до того, що позивач не надав доказів наявності заборгованості та переходу до нього права вимоги за договором № 26-0067 від 07.08.2000, а також що відповідач не підписував додаткової угоди до договору № 260067 від 30.08.2017.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач не отримував від позивача теплової енергії в обсягах на суму 1 922 615, 48 грн., щодо неправомірності здійснених нарахувань за спожиту теплову енергію, а також доказів того, що відступлене право вимоги не перейшло до ТОВ «Київенерго-борг» за договором № 260067, відповідач не надав.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що подані позивачем в обґрунтування первісного позову докази є більш вірогідними, ніж заперечення відповідача з огляду на вищевикладене, а отже, позовні вимоги ТОВ "Київенерго-борг" про стягнення заборгованості в сумі 992 850, 84 грн за договором № 26-0067 від 07.08.2000 на постачання теплової енергії у гарячій воді підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір в частині вимог за зустрічним позовом про визнання недійсною додаткової угоди від 30.08.2017 до договору № 260067, що була укладена між ПАТ "Київенерго" та ЖБК "Автотранспортник-7", суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто правомірність правочину презюмується. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України (постанова Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Із матеріалів справи вбачається, що додаткова угода від 30.08.2017 до договору про постачання теплової енергії у гарячій воді № 260067 містить підписи сторін: з боку ПАТ "Київенерго" - начальника Центру обслуговування клієнтів Шевченківського району Плутко Д.С. та з боку ЖБК "Автотранспортник-7" - голови правління Закалюжної Н.В., підписи скріплені печатками ПАТ "Київенерго" та ЖБК "Автотранспортник-7".

Також на звороті додаткової угоди міститься напис про те, що вказана угода була отримана 04.09.2017 головним бухгалтером ЖБК "Автотранспортник-7" з його підписом.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це установчими документами або довіреністю та скріплюється печаткою.

Згідно з ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України).

Якщо правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, то такий правочин створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою (ст. 241 Цивільного кодексу України). Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Касаційний господарський суду у складі Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі № 910/1163/17 роз`яснив, що схвалення може відбутися, як і в формі мовчазної згоди, так і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, укладаючи спірну додаткову угоду, сторони досягли згоди щодо суми наявної у ЖБК "Автотранспортник-7" заборгованості перед ПАТ "Київенерго" в розмірі 1 992 615, 48 грн. та домовились про те, що у разі отримання фінансової допомоги за рішенням Київради ці кошти ЖБК направить на часткове врегулювання вказаного боргу.

При цьому відповідно до пункту 64 постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.98 "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію", яка є обов`язковою до застосування всіма підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та підпорядкування, особи, які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки. За таких обставин ЖБК "Автотранспортник-7", як суб`єкт господарювання, несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема при укладенні додаткової угоди.

Разом з тим, колегія суддів констатує, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі та достовірні докази, у розумінні ст. 76-79, 91 Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували незаконне використання печатки ЖБК "Автотранспортник-7" третіми особами всупереч волі відповідача.

Таким чином відтиск печатки підприємства, наявний на додатковій угоді є свідченням участі ЖБК "Автотранспортник-7" як юридичної особи, в укладенні додаткової угоди до договору про постачання теплової енергії у гарячій воді № 260067 від 30.08.2017.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що на виконання вказаної угоди сторони вчинили ряд юридично значимих дій, зокрема, ЖБК "Автотранспортник-7" направило ПАТ "Київенерго" лист № 7/29 від 20.07.2017, в якому кооператив підтвердив та визнав наявність заборгованості на вказану суму; сторони підписали акт взаєморозрахунків для отримання фінансової допомоги з міського бюджету; у подальшому за рахунок отриманої субсидії ЖБК "Автотранспортник-7" сплатив частину заборгованості на виконання п. 2 додаткової угоди, про що свідчать наявні у справі відповідні докази.

За таких обставин визнання спірної угоди, яка була схвалена юридичною особою незалежно від повноважень представника цієї особи, визнати недійсним неможливо.

Доводи відповідача за первісним позовом про те, що в жодних документах, складених сторонами у спірних правовідносинах, відсутні посилання на додаткову угоду від 30.08.2017, судова колегія відхиляє та зазначає, що вказівка на додаткову угоду при вчиненні дій, направлених на виконання цієї угоди чинним законодавством не вимагається, натомість, спрямованість дій відповідача за первісним позовом у сукупності із встановленими у справі фактичними обставинами свідчить про прийняття відповідачем за первісним позовом оспорюваної додаткової угоди до виконання.

Окрім вказаного, вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним спірного договору з причин укладення правочину неуповноваженою особою, судом взято до уваги положення ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України. Так, згідно з наведеною нормою орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (ст.ст. 203, 241 Цивільного кодексу України). Для третьої особи (у даному випадку ПАТ "Київенерго"), яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи (у даному випадку ЖБК "Автотранспортник-7"), в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом із тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Отже, відповідно до ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України обов`язок доказування того, що ПАТ "Київенерго" було обізнане про неповноважність представника ЖБК "Автотранспортник-7" на підписання спірної угоди, покладено саме на позивача за зустрічним позовом.

За таких обставин судова колегія вважає, що ПАТ "Київенерго", укладаючи додаткову угоду, діючи добросовісно, розумно та справедливо, як це передбачено ст. 92 Цивільного кодексу України, враховуючи, що правомірність правочину презюмується (ст. 204 Цивільного кодексу України) та будучи обізнаним з умовами договору, не встановило і не могло встановити відсутність повноважень у особи, яка підписала спірну угоду зі сторони відповідача за первісним позовом.

При цьому необхідно зазначити, що як під час дії спірної угоди (укладеної в 2017 році), так і під час отримання фінансової допомоги з бюджету м. Києва, у ЖБК "Автотранспортник-7" не виникало будь-яких сумнівів щодо дійсності цієї угоди, аж до поки не з`явився спір про стягнення заборгованості, що розглядається у даній справі (тобто протягом майже 6 років).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зустрічні позовні вимоги ЖБК "Автотранспортник-7" про визнання спірної додаткової угоди задоволенню не підлягають.

Таким чином, врахувавши усі надані сторонами докази, місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив первісні позовні вимоги та відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимогах.

Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судовою колегією до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду першої інстанції.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про те, що вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача за первісним позовом фактично зводяться до переоцінки обставин, правильно встановлених судом першої інстанції.

В свою чергу, викладені позивачем за первісним позовом у відзиві на апеляційну скаргу доводи є документально обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені місцевим господарським судом при розгляді даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник-7" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2023 у справі № 910/8666/23 - без змін.

Матеріали справи № 910/8666/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.06.2024.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко