ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року Справа № 915/1218/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участі секретаря судового засідання Матвєєвої В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6

до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», 54000, вул. Погранична, 159, м.Миколаїв,

про: стягнення коштів у сумі 34686025 грн. 74 коп.,

за участі представників учасників справи:

від позивача: Овчарук О.О.,

від відповідача: Іноземцев Є.С.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз Україна звернулось до господарського суду з позовом до публічного акціонерного товариства (ПАТ) по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз про стягнення грошових коштів у загальній сумі 34686025 грн. 74 коп., з яких: 5562564 грн. 97 коп. 3% річних, 24990022 грн. 84 коп. - сума, на яку збільшився борг з урахуванням індексу інфляції, 4133437 грн. 93 коп. пеня.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2019 головуючим у справі № 915/1218/19 визначено суддю Коваля С.М.

Ухвалою суду від 26.04.2019 судом прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.06.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.07.2019, у цей день оголошено перерву на 28.08.2019.

27.08.2019 від публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз надійшла заява про відвід судді Коваля С.М.

Ухвалою суду від 28.08.2019 заяву публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз від 27.08.2019 про відвід судді залишено без розгляду, як таку, що подана з пропуском строку.

Ухвалою Південно-Західного апеляційного суду від 10.09.2019 у даній справі, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Миколаївгаз на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 29.08.2019 року у справі № 915/1218/19 та додані до неї документи повернуто скаржнику.

Ураховуючи те, що до Господарського суду Миколаївської області надійшла касаційна скарга на ухвалу Південно-Західного апеляційного суду від 10.09.2019 у справі № 915/1218/19, судом зупинено провадження у справі №915/1218/19 до вирішення питання по розгляду судом касаційної інстанції питання щодо прийняття та розгляду скарги на ухвалу Південно-Західного апеляційного суду від 10.09.2019 у справі № 915/1218/19.

Ухвалою суду від 12.11.2019 провадження у справі поновлено.

13.11.2019 судом постановлено ухвалу про задоволення заяви представника публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» про відвід судді Коваля С.М. у розгляді справи №915/1218/19, постановлено склад суду, який розглядатиме справу, визначити у відповідності до ст. 32 ГПК України.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Миколаївської області №326 від 14.11.2019 у справі призначено повторний автоматизований розподіл на підставі ухвали суду від 13.11.2019 про задоволення заяви акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» про відвід головуючого судді Коваля С.М.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 14.11.2019 головуючим у справі визначено суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою від 15.11.2019 суд постановив: прийняти справу № 915/1218/19 до свого провадження; повторно провести підготовче провадження у справі; підготовче засідання у справі призначити на 11 грудня 2019 року о 10:30 год.; повідомити учасників справи про призначення підготовчого засідання; запропонувати позивачу надати суду в 10-денний строк з дня отримання даної ухвали: розрахунок заборгованості з посиланням на документи, які б підтверджували наведені в ньому дані; докази часткової сплати заборгованості за договором (первинні бухгалтерські документи), належні докази на підтвердження обставин зарахування зустрічних однорідних вимог (заяви, листи тощо).

Ухвалою суду від 10.01.2020 задоволено клопотання відповідача від 10.12.2019 про зупинення провадження у справі №915/1218/19. Судом постановлено провадження у справі №915/1218/19 зупинити до набрання законної сили рішенням суду у справі №915/815/16 за позовом ПАТ НАК «Нафтогаз України» до ПАТ «Миколаївгаз» про стягнення заборгованості, яка перебуває в провадженні Господарського суду Миколаївської області.

02.02.2024 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про поновлення провадження у справі оскільки рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.02.2022 у справі №915/815/16 набрало законної сили.

Ухвалою від 12.02.2024 суд постановив: провадження у господарській справі №915/1218/19 поновити; підготовче засідання у справі призначити на 06 березня 2024 року об 11:30 год.

06.03.2024 судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 05 квітня 2024 року о 10:30 год.

05.04.2024 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення розгляду справи по суті на 03.05.2024 об 11:30 год.

Судове засідання у справі № 915/1218/19, призначене на 03 травня 2024 року об 11:30 не відбулося, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення даного засідання у Миколаївській області тривала повітряна тривога.

Ухвалою суду від 06.05.2024 судове засідання у справі призначено на 29 травня 2024 року о 10:50 год.

Короткий виклад позицій сторін:

Позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати вартості поставленого природного газу за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 13-103-ВТВ, внаслідок чого утворилася заборгованість, на яку позивачем здійснено нарахування та заявлено до стягнення 3 % річних та індексу інфляції на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також пені у відповідності до умов п. 7.2 договору.

Відзивом від 25.05.2019 відповідач позовні вимоги заперечує, просить у задоволені позову відмовити у повному обсязі, застосувати строк позовної давності.

Заперечення обґрунтовано тим, що відповідач, отримавши від позивача природний газ, не виконав умови договору та не здійснив повну його оплату внаслідок форс-мажорних обставин, спричинених незаконними діями/бездіяльністю третіх осіб, на які позивач не може вплинути. Строк позовної давності про стягнення заборгованості за договором №13-103-ВТВ від 04.01.2013, у відповідності до положень ч. 1 ст. 256, ч. 1 ст. 261, п. 6.1., 6.2. Договору та п. 4 Додаткової угоди №11 від 22.12.2014, почав спливати 21 січня 2016 року оскільки заборгованість не булла погашена. Позивач звернувся до суду з даним позовом 19.04.2019, тобто майже через три роки після закінчення строку позовної давності.

У відповіді на відзив позивач зазначає наступне:

- позиція відповідача не відповідає судовій практиці щодо стягнення основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат за газ, отриманий для ВТВ. Ані договір, ані жоден акт цивільного законодавства не ставить обов`язок відповідача зі сплати заборгованості перед позивачем в залежність від відповідної компенсації в тарифі на розподіл природного газу. Зобов`язання з оплати природного газу, отриманого відповідачем від позивача за даним Договором повинно було бути виконано у строки та порядку, встановлені зазначеним договором та додатковими угодами до нього;

- звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання не може застосовуватись до стягнення інфляційних страт та 3% річних, оскільки відшкодування інфляційних втрат та 3% річних не є формою відповідальності за невиконання зобов`язання;

- законодавство не звільняє відповідача у разі відсутності його вини ані від виконання основного зобов`язання, ані від сплати пені, інфляційних втрат та 3% річних;

- діяльність/бездіяльність Міненерговугілля та НКРЕКП з питань обсягів виробничо-технологічних втрат та нормативних втрат та тарифів на розподіл природного газу, як неодноразово зазначалося Верховним Судом не є обставинами непереборної сили;

- твердження відповідача про сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних спливає разом із спливом строку позовної давності за основним зобов`язанням не відповідає обставинам справи та судовій практиці.

06.03.2024 відповідачем подано до суду додаткові пояснення у зв`язку з поновленням провадження у справі.

Зокрема, відповідач зазначає, що 14 липня 2021 року ВР України було прийнято Закон України № 1639-IX «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» (далі - Закон 1639), в який 29.07.2022 року були внесені зміни Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення прозорості у видобувних галузях» від 16 грудня 2021 року № 1974 та «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» від 29 липня 2022 року № 2479. Згідно нової редакції Закону 1639, його дія поширюється на відносини із врегулювання видів заборгованості (грошових зобов`язань), визначених у статті 1 цього Закону, суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру (ст. 2). Постановою НКРЕКП від 10.11.2022 року № 1414, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» () включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу. ст. 6 Закону 1639 встановлює, що на заборгованість за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, яка підлягає врегулюванню відповідно до статті 1 цього Закону, погашену до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, а також на заборгованість, реструктуризовану відповідно до статті 5 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються. включення відповідача до Реєстру є підставою для: - взаєморозрахунків в цілях погашення заборгованості за рахунок видатків державного бюджету для врегулювання різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються операторами газорозподільних систем, та тарифами на розподіл природного газу, затвердженими НКРЕКП, станом на розрахункову дату в цілях погашення заборгованості за договорами постачання природного газу, укладеними з АТ «НАК Нафтогаз України» (ст. 4 Закону); - списати нараховані та підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ або ж не нараховувати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних в зв`язку із зміною сторонами строків проведення розрахунків. На підставі вищезазначеного, відповідач вважає, що на даний час існує об`єктивна причина для врегулювання заборгованості відповідно до вказаного Закону № 1639, адже предметом розгляду справі № 915/1218/19 є стягнення заборгованості, яка має бути врегульована до Закону. На думку відповідача, наведене свідчить, що норми Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» містять спеціальний порядок виконання судових рішень про стягнення заборгованості врегульованої цим Законом, відмінний від Закону України «Про виконавче провадження». А судові рішення про стягнення заборгованості врегульованої Законом №1639-ІХ не підлягають примусовому виконанню за правилами Закону України «Про виконавче провадження». Це узгоджується з ч. 2 ст. 129-1 Конституції України. Норми статей 4-6 Закону №1639 змінили порядок та строки розрахунку за договорами транспортування природного газу, що були укладені між позивачем та відповідачем. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що позовні вимоги про стягнення пені, інфляції та відсотків річних не підлягають задоволенню.

07.03.2024 позивачем подано до суду заперечення на додаткові пояснення відповідача.

Позивач просить суд врахувати дані заперечення при розгляді справи.

Позивач зазначає, що сам лише факт участі відповідача у процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом №1639 без фактичного врегулювання заборгованості (шляхом проведення розрахунків та реструктуризації), тобто без вчинення юридично значимих дій укладання договору, виконання умов договору та як наслідок списання нарахувань. Отже, дана вимога Закону №1639 відповідачем не виконана, а отже відсутні підстави для застосування положень цього закону. Крім того, позивач звернув увагу суду на те, що в межах справи №915/815/16, до якої зупинявся розгляд даної справи, Південно-західний апеляційний господарський суд в своїй постанові від 14.02.2023 розглянув клопотання відповідача з подібними обґрунтуваннями та прийшов до висновку, що відповідачем не надано жодних доказів ані проведення взаєморозрахунків, ані укладення договору про реструктуризацію, як це встановлено статтями 4 та 5 вищевказаного Закону; що врегулюванню підлягає і заборгованість, яка у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, а отже про відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача.

У судовому засіданні 29.05.2024 представники сторін підтримали свої позиції, викладені у заявах по суті справи, додаткових поясненнях та запереченнях на додаткові пояснення.

На підставі ст. 233 ГПК України суд оголосив про підписання вступної та резолютивної частин рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

04.01.2013 між позивачем (далі - Продавець) та відповідачем (далі - Покупець) укладено договір № 13-103-ВТВ купівлі-продажу природного газу (далі договір), за умовами п. 1.1. якого (в редакції Додаткової угоди № 11 від 22.12.2014) Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобов`язується - прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Пунктом 1.2. договору сторони передбачили, що газ використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат Покупця (далі ВТВ).

В подальшому, до договору сторонами вносились зміни та доповнення шляхом укладення відповідних додаткових угод, а саме: № 1 від 04.04.2013, № 2 від 10.07.2013, № 3 від 08.08.2013, № 4 від 31.12.2013, № 5 від 28.04.2014, № 6 від 15.05.2014, № 7 від 10.06.2014, № 8 від 05.09.2014, № 9 від 10.11.2014, № 10 від 08.12.2014, № 11 від 22.12.2014, № 12 від 05.02.2015, № 13 від 10.03.2015, № 14 від 03.04.2015, № 15 від 12.05.2015, № 16 від 03.06.2015, № 17 від 10.07.2015, № 18 від 12.10.2015 та № 19 від 28.10.2015.

Відповідно до п. 3.1 договору право власності на газ переходить від Продавця до Покупця у пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Згідно з пунктами 3.3. - 3.4. договору приймання - передача газу, переданого Продавцем Покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов`язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 6.1. договору (в редакції додаткової угоди № 11 до нього) передбачено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами в національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між Продавцем і Покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється Покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Відповідно до пунктів 7.1 - 7.2 за не виконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно чинному законодавству України. У разі невиконання Покупцем умов договору він зобов`язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Розділом 8 договору «Форс-мажор» визначено, що: сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин) (п. 8.1. договору); під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин (п. 8.2. договору); сторони зобов`язані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом чотирнадцяти днів з дати їх виникнення надати підтверджуючі документи відповідно до законодавства (п .8.3. договору); настання обставини форс-мажору підтверджується у встановленому законодавством порядку (п. 8.4. договору);

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (ст. 11 договору в редакції додаткової угоди № 11 до нього).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ протягом січня 2013 року грудня 2015 року на загальну суму 394922070,20 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу та визнається учасниками даної справи.

Вищевказані акти підписані без жодних зауважень, заперечень, застережень та за відсутності претензій або повідомлень про порушення умов договору.

Також учасниками даної справи не заперечується, що відповідач свої зобов`язання за договором виконав частково, сплативши позивачу 333123564,87 грн.

Отже, основна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 61800425,33 грн.

Предметом спору у даній справі є майнова вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та пені нарахованих за період з 19.04.2016 по 15.04.2019 на суму основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу №13-103-ВТВ від 04.01.2013.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмета доказування у даній справі належить встановлення обставин порушення відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

Частиною першою ст. 509 Цивільний кодекс України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.02.2022 у справі №915/815/16, залишеним в силі постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.02.2023, позов АТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено частково, стягнуто з АТ «Миколаївгаз» на його користь 67440250,06 грн., з яких: 61800425,33 грн основного боргу; 5279835,92 грн пені; 359988,81 грн 3% річних, 204633 грн витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Частиною четвертою ст. 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, наявність заборгованості відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу природного газу №13-103-ВТВ від 04.01.2013 підтверджена рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.02.2022 у справі №915/815/16, яке набрало законної сили.

Відповідачем доказів оплати заборгованості в сумі 61800425,33 грн суду не надано.

У зв`язку невиконанням відповідачем зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу №13-103-ВТВ від 04.01.2013 та наявністю заборгованості відповідачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 4133437,93 грн, 3% річних в сумі 5562564, 97 та 24990022,84 грн інфляційних втрат.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 4133437,93 грн, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як зазначено вище, пунктом 6.1. договору (в редакції додаткової угоди № 11 до нього) передбачено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами в національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між Продавцем і Покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється Покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання Покупцем умов договору він зобов`язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до приписів ст. 3 Закону України « Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Таким чином, на підставі наведених правових норм та умов Договору позивач правомірно нарахував з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Судом встановлено, що період нарахування та сам розрахунок позивача арифметично правильний.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення пені за період з 19.04.2016 по 21.06.2016 в розмірі 4133437,93 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заявлених позивачем до стягнення сум інфляційних втрат та процентів річних, суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

Судом встановлено, що період нарахування та сам розрахунок позивача арифметично правильний.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат за період з 19.04.2016 по 31.03.2019 в сумі 24990022,84 грн та 3% річних за період з 19.04.2016 по 16.04.2019 в сумі 5562564,97 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно заперечень відповідача щодо неможливості виконання зобов`язань внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які зафіксовані у Сертифікаті ТПП № 6083 від 31.03.2016.

Надаючи оцінку цим доводам суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 8.1. 8.2. договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

З матеріалів справи вбачається, що 31.03.2016 Торгово-промисловою палатою України виданий Сертифікат № 6083 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) на підтвердження настання форс-мажорних обставин, що полягають у дії/бездіяльності третіх осіб/органів державної влади, які призвели до унеможливлення виконання відповідачем зобов`язання щодо остаточного розрахунку за договором № 13-103-ВТВ по оплаті придбаного протягом 2014-2015 років природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, які не були враховані при встановлені тарифів на розподіл природного газу, які настали з 01.05.2014 та тривали на 31.03.2016.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 14-1 вказаного Закону форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно д ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

За змістом ч. 2 ст. 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Таким чином, непереборна сила (форс-мажорні обставини) повинна мати ознаки надзвичайності і невідворотності.

Разом з тим, встановлені у Сертифікаті ТПП № 6083 від 31.03.2016 обставини, а саме, дії/бездіяльність третіх осіб, які призвели до унеможливлення виконання відповідачем своїх зобов`язань, визначених п. 6.1 договору по оплаті придбаного протягом 2014-2015 років природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу, не мають ознак надзвичайності і невідворотності.

Такі обставини не відповідають розумінню непереборної сили, визначеної ст. 617 ЦК України, оскільки протягом дії договору відповідач отримував природний газ та погоджувався на його ціну, у тому числі й шляхом укладання додаткових угод щодо ціни на природний газ і при цьому був обізнаний щодо встановлених тарифів.

Отже, зазначені у Сертифікаті ТПП № 6083 від 31.03.2016 обставини не є підставою для звільнення відповідача як від виконання основного зобов`язання щодо оплати природного газу, так і від відповідальності за його невиконання.

Аналогічна правова позиція (щодо аналогічних сертифікатів ТПП) викладена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 11.04.2018 у справі № 904/4470/16 та від 14.05.2019 у справі № 904/1224/18.

Щодо посилань відповідача на Закон України № 1639-IX від 14 липня 2021 року «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК «Нафтогаз України» природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єкти ринку природного газу включаються до Реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Рішення про включення або про відмову у включенні до Реєстру приймається Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та оприлюднюється на її офіційному веб-сайті (п. 1, ч. 4 п. 2 ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Реструктуризація заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється після проведення розрахунків, передбачених статтею 4 цього Закону, шляхом розстрочення на три календарних місяці рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення (ч. 2 ст. 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу»).

Кожна із сторін зобов`язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості. (ч. 7 ст. 5 Закону).

Суд зазначає, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу природного газу №13-103-ВТВ від 04.01.2013 існує, включення відповідача до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, не свідчить про відсутність предмету спору.

Відповідачем не надано жодних доказів ані проведення взаєморозрахунків, ані укладення договору про реструктуризацію, як це встановлено статтями 4 та 5 вищевказаного Закону.

Судом також враховується, що врегулюванню підлягає і заборгованість, яка у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає про безпідставність доводів відповідача.

Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, судом враховано наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону (постанова ВП ВС від 22.05.2018 по справі № 369/6892/15-ц; постанова ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16; постанова ВП ВС від 14.11.2018 по справі № 183/1617/16).

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму) (постанова ВП ВС від 19.11.2019 по справі № 911/3680/17; постанова ВП ВС від 26.11.2019 по справі № 914/3224/16; постанова ВП ВС від 21.08.2019 по справі № 911/3681/17).

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до статті 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

22.07.2016 позивач звернувся з позовом до господарського суду Миколаївської області з вимогами про стягнення з відповідача основного боргу, штрафних санкцій та 3% річних за поставлений за договором №13-103-ВТВ природний газ.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 26.07.2016 за цим позовом відкрито провадження у справі №915/815/16.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.02.2022 у справі №915/815/16, залишеним в силі постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.02.2023, позов АТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено частково.

Пунктом 9.2 Договору №13-103-ВТВ строк позовної давності за вимогами про стягнення основного боргу, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань встановлено у 3 (три) роки.

Позов у даній справі позивачем подано до господарського суду 22.04.2019.

Таким чином, твердження відповідача про сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат не відповідають обставинам справи.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю, сума судового збору у розмірі 520290,39 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити в повному обсязі.

2.Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (54000, вул. Погранична, 159, м.Миколаїв, ) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ):

- 4133437,93 грн пеня,

- 5562564,97 грн 3% річних,

- 24990022,84 грн інфляційні нарахування,

- 520290,39 грн судовий збір.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4.Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

5.Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6,

відповідач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», 54000, вул. Погранична, 159, м.Миколаїв.

Повний текст судового рішення складено та підписано судом 10.06.2024.

Суддя В.О.Ржепецький