УХВАЛА

м. Київ

04.06.2024Справа № 910/6465/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Блажівської О.Є., розглянувши заяву стягувача Фізичної особи-підприємця Ковальчука Максима Петровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про видачу судового наказу до боржника - Регіонального відділення фонду державного майна України по місту Києва (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 50Г, ) за вимогою про стягнення основного боргу за договором № 8252 від 25.10.2018 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності у розмірі 9291,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Ковальчук Максим Петрович звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу за вимогою до боржника - Регіонального відділення фонду державного майна України по місту Києва про стягнення основного боргу за договором № 8252 від 25.10.2018 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності у розмірі 9291,91 грн.

Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

За приписами ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Ковальчука Максима Петровича про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову в його видачі з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 152 ГПК України Суддя відмовляє у видачі судового наказу якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 148 ГПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, відповідно до викладеного, наказне провадження передбачає можливість стягнення неоспорюваної заборгованості за заявою особи, якій належить право вимоги про стягнення неоспорюваної грошової заборгованості за письмовими договорами, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проте, із тексту заяви вбачається, що вимогою до Регіонального відділення фонду державного майна України по місту Києва є саме повернення надмірно сплачених коштів з державного бюджету у розмірі 9 291, 91 грн., що прямо суперечить ч. 1 ст. 148 ГПК України.

Крім того, щодо акта звірки взаємних розрахунків від 02.02.2024, на який посилається заявник як на підтвердження заборгованості боржника, суд вважає необхідним зазначити таке.

Акт звірки розрахунків є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств і має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку господарських операцій обома сторонами правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Така ж позиція відображена в постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 902/959/19, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Отже, оскільки стягнення з боржника коштів, які є переплатою, перерахованою за договором, не може вважатися грошовим зобов`язанням в розумінні зазначених норм ЦК України, то в силу ч. 1 ст. 148 ГПК України така вимога не може бути розглянута в порядку наказного провадження, що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч.2 ст.152 Господарського процесуального кодексу України).

Суд звертає увагу заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини 1 статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (ч.2 ст.153 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, керуючись ст. 148, 150, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю Ковальчуку Максиму Петровичу у видачі судового наказу за вимогою до Регіонального відділення фонду державного майна України по місту Києва про стягнення основного боргу за договором № 8252 від 25.10.2018 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності у розмірі 9291,91 грн.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 253 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Оксана БЛАЖІВСЬКА