ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2024 р. Справа №914/3562/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б. Орищин Г.В.

без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Васьків Дмитра Юрійовича від 05.03.2024 (Вх.№ ЗАГС 01-05/665/24 від 06.03.2024)

на рішення Господарського суду Львівської області від 13.02.2024 (повний текст рішення складено 15.02.2024. суддя Іванчук С.В.)

у справі №914/3562/23

за позовом: Фізичної особи-підприємця Віткович Марії Іванівни, м. Рогатин, Івано-Франківська область;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Васьків Дмитра Юрійовича, м. Львів;

про стягнення пені в сумі 156 220,77грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Фізичної особи-підприємця Віткович Марії Іванівни до Фізичної особи-підприємця Васьків Дмитра Юрійовича про стягнення пені в сумі 156220,77грн за договором поставки № 23В.10 від 20.09.2023.

В обґрунтування вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 23В.10 від 20.09.2023 в частині своєчасної поставки товару за договором, специфікацією від 20.09.2023 та видатковою накладною № ФВ000000018 від 10.11.2023. З огляду на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №23В.10 від 20.09.2023 позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 156 220,77 грн.

Також, позивач зазначив, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що товар був готовий до відвантаження станом на 20.10.2023.

Позивач вказує, що на його адресу не надходило жодної інформації чи документів про те, що станом на 20.10.2023 товар був готовий до передавання.

Як стверджує позивач, поставку товару здійснено лише 10.11.2023, що підтверджується видатковою накладною №ВФ000000018 від 10.11.2023, таким чином поставка товару відповідачем здійснена з простроченням на 20 календарних днів.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.02.2024 у справі №914/3562/23 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнено з ФОП Васьківа Д. Ю. на користь ФОП Віткович М. І. 156 220,77 грн пені, 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Рішення суду обгрунтовано тим, що, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем в порушення умов договору та Правил Інкомтермс 2010 письмово не повідомлено позивача про готовність товару на виконання замовлення. Як вбачається із матеріалів справи та пояснень представника відповідача, наданих в судових засіданнях, станом на 20.10.2023 товар згідно замовлення не був готовий до відвантаження. Доказів повідомлення про готовність товару до відвантаження до дати фактичної його поставки суду не надано.

З огляду на порушення відповідачем строків поставки товару, визначених п. 3.3 договору поставки № 23В.10 від 20.09.2023, позивач підставно керуючись п. 6.2 договору, нарахував відповідачу пеню за період з 21.10.2023 по 09.11.2023 в розмірі 156 220,77 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.

ФОП Васьківим Д.Ю. подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 13.02.2024 у справі №914/3562/23, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає фактичним, встановленим обставинам справи, прийняте на підставі неповного дослідження доказів.

Зокрема, скаржник зазначає, що, оскільки покупцем (позивачем) було проігноровано виконання свого обов`язку щодо призначення та направлення перевізника для отримання товару зі складу за адресою: м.Тернопіль, вул.Текстильна, 28, та про обраний вид транспорту, відповідач самостійно був змушений здійснити поставку оплаченого товару, що підтверджується видатковою накладною № ФВ000000018 від 10.11.2023 на суму 390 551, 93 грн та супровідним листом № ФВ000000018 від 10.11.2023.

Скаржник вважає, що підписанням обома сторонами видаткової накладної № ФВ000000018 від 10.11.2023 та супровідного листа № ФВ000000018 від 10.11.2023 свідчить про те, що під час отримання оплаченого товару покупець не заявив жодних претензій стосовно строку, порядку, кількості, асортименту, якості та відповідності товару до замовлення; підписавши такі документи, покупець письмово підтвердив що поставка була здійснена належним чином та у відповідні строки.

Отже, на думку скаржника, судом першої інстанції помилково встановлено, що відповідачем на виконання умов договору було здійснено поставку товару, що підтверджується видатковою накладною № ФВ000000018 від 10.11.2023 на суму 390 551,93 грн та супровідним листом № ФВ000000018 від 10.11.2023, оскільки відповідно до умов договору поставка повинна була відбутись на умовах здійснення самовивозу перевізником, призначеним позивачем (п. 2 специфікації) - склад Постачальника: м. Тернопіль, вул. Текстильна, 28. Правилами Інкотермс 2010 не передбачено обов`язку саме письмового повідомлення покупця щодо готовності товару, як це було зазначено судом, однак статтею В7 Правил чітко передбачено обов`язки покупця, щодо повідомлення продавцю (постачальнику) про спосіб отримання товару.

Скаржник вважає, що позивачем не було вжито будь-яких дій щодо отримання зазначеного виготовленого товару, оскільки організація отримання товару, відповідно до договору, мала б бути здійснена позивачем. В процесі розгляду справи позивачем не надано суду доказів, щодо здійснення повідомлення відповідача про обраного перевізника для отримання товару, оскільки такий обов`язок позивача прямо передбачено узгодженими сторонами Правилами Інкотермс 2010. Позивачем не виконані зобов`язання щодо визначення перевізника шляхом укладення з ним договору та узгодження з перевізником заявки на перевезення до місця завантаження, зазначеного в договорі та повідомлення відповідача листом щодо обраного перевізника, що засвідчує і те, що позивачем були допущені порушення з виконання договірних зобов`язань. Разом з цим, умови договору поставки не містять погодження сторін щодо застосування штрафних санкцій у вигляді сплати пені (з встановленням її розміру) за прострочення виконання або невиконання відповідачем (постачальником) взятого на себе зобов`язання саме щодо повідомлення про готовність товару, внаслідок чого вимога про стягнення пені не ґрунтується на нормах діючого законодавства, положеннях договору та не підлягає задоволенню.

ФОП Віткович М.І. у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки останнє ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, позивач посилається на те, що доводи відповідача про те, що сторонами було погоджено поставку декількох партій товару та про готовність однієї партії товару, виходячи із переписки в месенджері «Viber», не ґрунтуються на дійсних обставина та відповідних доказах. Сторонами було погоджено поставку однієї партії товару, яка була поставлена на підставі одного товаросупровідного документа. Окрім того, відсутні належні та допустимі докази того, що сторонами погоджувалася поставка більше однієї партії товару.

Позивач вважає, що доводи відповідача про те, що внаслідок невиконання позивачем зобов`язання щодо надання інформації про транспортний засіб, на який мав відвантажуватися товар, він не зміг виконати свої зобов`язання є необгрунтованими. Жодними нормативно-правовими актами та договором не встановлено зобов`язання позивача щодо надання інформації про транспортний засіб на який мав відвантажуватися товар. Відповідач не виконав свої зобов`язання щодо готовності до відвантаження товару із свого складу станом на 20.10.2023. Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що товар був готовий до відвантаження станом на 20.10.2023. Поставку товару здійснено лише 10.11.2023, що підтверджується видатковою накладною №ВФ000000018 від 10.11.2023, таким чином поставка товару здійснена з простроченням на 20 календарних днів.

Позивач вважає, що відповідачем належним чином не виконано зобов`язання у визначений договором строк, а вимоги позивача є правомірними, обгрунтованими та такими, що випливають із норм матеріального права та умов договору.

Також позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції становить 10 000,00 грн.

ФОП Васьків Д.Ю. у відповіді на відзив на апеляційну скаргу зазначив, що судом першої інстанції не досліджено матеріали справи, у зв`язку з чим рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вважає, що відповідно до п. 2 специфікації до договору, поставка товару здійснюється на умовах базису поставки FCA згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010 (склад постачальника: м. Тернопіль, вул. Текстильна, 28). Позивачем не було вжито будь-яких дій щодо отримання виготовленого товару, оскільки організація отримання товару, відповідно до договору, мала б бути здійснена позивачем.

Відповідач вважає, що позивачем не виконані зобов`язання щодо визначення перевізника шляхом укладення з ним договору та узгодження з перевізником заявки на перевезення до місця завантаження, зазначеного в договорі та повідомлення відповідача листом щодо обраного перевізника, дати прибуття вантажних автомобілів, їх найменування, державних номерів, прізвищ водіїв. Зазначені документи відповідачу протягом погоджених сторонами термінів поставки не були надані.

Також, відповідач зазначає, що умовами договору та базисом поставки РСА (Франко-перевізник), які підлягають застосуванню до зобов`язань сторін за договором не передбачено обов`язок продавця вручити товар безпосередньо покупцю або надати йому товар у розпорядження за його місцезнаходженням, тому ч. 1 ст. 664 ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідач також вважає, що виконання продавцем свого зобов`язання поставити товар шляхом його передачі перевізнику обумовлено вчиненням з боку покупця дій щодо призначення такого перевізника та фактичного надання відповідного транспортного засобу під завантаження. Позивачем не виконані зобов`язання щодо визначення перевізника шляхом укладення з ним договору та узгодження з перевізником заявки на перевезення до місця завантаження, зазначеного в договорі та повідомлення відповідача листом щодо обраного перевізника, дати прибуття вантажних автомобілів, їх найменування, державних номерів, прізвищ водіїв. Зазначені документи відповідачу, протягом погоджених сторонами термінів поставки не були надані.

ФОП Віткович у запереченні на відзив на апеляційну скаргу зазначає, що доводи відповідача про те, що внаслідок невиконання позивачем вимоги щодо надання інформації про транспортний засіб на який мав відвантажуватися товар, він не зміг виконати свої зобов`язання не відповідає дійсності. На адресу позивача не надходило жодної інформації чи документів про те, що станом на 20.10.2023 товар був готовий до передачі. Поставку товару здійснено лише 10.11.2023, що підтверджується видатковою накладною №ВФ000000018 від 10.11.2023, таким чином поставка товару здійснена з простроченням на 20 календарних днів.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2024 справу №914/3562/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Васьківа Д.Ю. від 05.03.2024 (Вх. № ЗАГС 01-05/665/24 від 06.03.2024) на рішення Господарського суду Львівської області від 13.02.2024 у справі №914/3562/23, апеляційну скаргу від 05.03.2024 вирішено розглядати без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст. 2 ГПК України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Обставини справи

20.09.2023 між ФОП Васьківим Д.Ю. (постачальник) та ФОП Віткович М.І. (покупець) укладено договір поставки № 23В.10, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується за замовленням (специфікацією) покупця передати останньому у власність певний товар, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити цей товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених даним договором.

За приписами п. 1.5 договору товар постачається партіями. Під партією товару розуміється визначена кількість товарів одного або кількох найменувань закуплених, відвантажених або отриманих одночасно за одним товаросупровідним документом (товарно-транспортною накладною, накладною на відпуск товару тощо). Підставою для виникнення зобов`язання постачальника щодо конкретної партії товару є прийняте постачальником відповідне затверджене покупцем замовлення (специфікація), яке містить інформацію про найменування (асортимент), кількість, ціну та загальну вартість товару, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 3.2 договору кількість товару вказується в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору. Загальна кількість товару за даним договором визначається методом сумування кількостей всіх Специфікацій.

Згідно із п. 3.3 договору постачальник зобов`язується виконати відповідне замовлення покупця та поставити товар в термін до 28 (двадцяти восьми) календарних днів з моменту одержання передоплати.

Пунктом 4.2 договору встановлено обов`язок покупця здійснити попередню оплату за товар на протязі 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури, але не раніше підписання сторонами Специфікації.

У пункті 5.1 договору сторони погодили умови поставки - товар доставляється за попередньою домовленістю стосовно кожної партії (згідно ІНКОТЕРМС-2010).

Відповідно до п. 5.2 договору датою отримання товару вважається дата безпосередньої передачі товару постачальником покупцю на умовах даного договору і підписання представником покупця необхідних документів, перелік яких зазначено в п. 1.3. даного договору.

Згідно із п. 5.3 договору прийом-передача товару проводиться на місці отримання, яке передбачено в п. 5.1. даного договору, в присутності уповноважених представників обох сторін.

За приписами п. 6.2 договору за несвоєчасну поставку товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 2% від вартості непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення поставки.

Відповідно до п. 9.2 договору сторона, для якої стало неможливим виконання зобов`язань по даному договору, повинна протягом десяти днів повідомити іншу сторону про виникнення таких обставин телефаксом чи телеграмою. Якщо сторона не повідомила про форс-мажорні обставини, пізніше вона не може на них посилатись.

Згідно із п. 10.6 договору документи направлені електронною поштою чи факсом, вважаються дійсними на рівні з оригіналами на паперових носіях, до моменту отримання сторонами оригіналів цих документів незалежно від наявності цифрового підпису (у випадку, передбаченому цим договором).

За приписами п. 10.11 договору договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2023 року. В разі, якщо за тридцять днів до закінчення строку дії договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його, то дія договору автоматично продовжується на один рік на тих же умовах. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від виконання своїх обов`язків.

20.09.2023 сторонами підписано специфікацію до рахунку №ФВ000000014 від 20.09.2023 до договору №23В.10 від 20.09.2023.

Відповідно до п. 1 специфікації, на умовах даного договору продавець зобов`язується передати у власність покупця, наступний товар: сендвіч-панель СПС_PIR-150 у кількості 60,837 м2 на суму 109 506,60грн; заглушка у кількості 80 шт. вартістю 6 403,20грн; сендвіч-панель СПД_PIR-150 у кількості 144,4 м2 на суму 272 500,13грн; та фасад Короб (240 мм) у кількості 21 пог. м. на суму 2 142,00грн, загальною вартістю 390 551,93грн.

Згідно із п. 2 специфікації поставка товару здійснюється на умовах базису поставки FСА згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010 (склад постачальника: м. Тернопіль, вул. Текстильна, 28).

За приписами п. 3 специфікації покупець зобов`язаний сплатити постачальнику загальну вартість замовлення згідно специфікації 390 551,93 грн.

Відповідно до умов договору відповідач виставив позивачу рахунок на оплату по замовленню № 14 від 20.09.2023 на суму 390 551,93 грн.

Позивачем 22.09.2023 здійснено оплату товару в розмірі 390 551,93грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №0.0..1 від 22.09.2023 та платіжною інструкцією № 0.0..1 від 22.09.2023.

На виконання умов договору відповідач 10.11.2023 здійснив поставку товару, що підтверджується видатковою накладною № ФВ000000018 від 10.11.2023 на суму 390 551,93 грн та супровідним листом № ФВ000000018 від 10.11.2023.

На підтвердження обставин щодо поставки товару самостійно відповідачем подано копію товарно-транспортної накладної № РФВ000000018 від 10.11.2023, про відправлення ФОП Васьків Дмитром Юрійовичем ФОП Віткович Марії Іванівни товару на суму 390 551,93 грн та договору-заявки № 09-11-1 від 09.11.2023 на перевезення вантажу, укладеного ФОП Васьків Д.Ю. та ТОВ ЮСП Панель. Товарно-транспортна накладна № РФВ000000018 від 10.11.2023 та договір-заявка № 09-11-1 від 09.11.2023 на перевезення вантажу підписані відповідачем та перевізником ТОВ ЮСП Панель.

Також, на підтвердження обставини щодо неготовності товару до відвантаження у строк, встановлений договором, позивачем долучено роздруківку листування у месенджері Viber, яке велося між позивачем та абонентом Роман Сендвіч Панелі, відповідно до якого, абонент Роман Сендвіч Панелі 10.10.2023 та 2510.2023 повідомив про неготовність товару.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення ФОП Віткович Марії Іванівні до ФОП Васьків Д.Ю. з позовом до господарського суду про стягнення пені в сумі 156 220,77 грн за договором поставки № 23В.10 від 20.09.2023.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Положеннями статей 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного між ФОП Васьківим Д.Ю. та ФОП Віткович М..І. договору поставки № 23В.10 від 20.09.2023, відповідно до якого постачальник зобов`язується за замовленням (специфікацією) покупця передати останньому у власність певний товар, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити цей товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених даним договором (п.1.1 договору) (а.с.10-15).

Згідно із п. 3.3 договору постачальник зобов`язувався виконати відповідне замовлення покупця та поставити товар в термін до 28 (двадцяти восьми) календарних днів з моменту одержання передоплати.

У пункті 5.1 договору сторони погодили умови поставки - товар доставляється за попередньою домовленістю стосовно кожної партії (згідно ІНКОТЕРМС-2010).

Відповідно до п. 1 специфікації від 20.09.2023 до рахунку №ФВ000000014 від 20.09.2023 до договору №23В.10 від 20.09.2023 на умовах даного договору продавець зобов`язується передати у власність покупця товар загальною вартістю 390 551,93грн (а.с.16-17).

22.09.2023 позивачем відповідно до виставленого рахунку №24 від 20.09.2023, здійснено оплату товару в розмірі 390 551,93грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №0.0..1 від 22.09.2023 та платіжною інструкцією № 0.0..1 від 22.09.2023 (а.с.18-19).

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції, що за умовами п. 3.3 договору поставки № 23В.10 від 20.09.2023 продавець зобов`язувався виконати свої зобов`язання з виконання відповідного замовлення до 20.10.2023.

10.11.2023 на виконання умов договору відповідач здійснив поставку товару, що підтверджується видатковою накладною № ФВ000000018 від 10.11.2023 на суму 390 551,93 грн, супровідним листом № ФВ000000018 від 10.11.2023 (а.с.20-22).

Як вбачається із п. 5.1 договору сторони узгодили, що товар доставляється за попередньою домовленістю стосовної кожної партії (згідно Інкомтермс-2010).

Також, відповідно до п. 2 специфікації поставка товару здійснюється на умовах базису поставки FСА згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010 (склад постачальника: м. Тернопіль, вул. Текстильна, 28).

Згідно п.А7 Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010 продавець зобов`язаний дати покупцю достатнє повідомлення про здійснення поставки товару у відповідності зі статтею А.4. У випадку неприйняття перевізником поставки у відповідності з статтею А.4 в узгоджений термін, продавець зобов`язаний відповідно сповістити про це покупця. Пунктом А.4 передбачено, що продавець зобов`язаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем або обраній продавцем у відповідності зі статтею А.3 а, у названому місці у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки.

Як вбачається із матеріалів справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем в порушення умов договору та Правил Інкомтермс 2010 письмово не повідомлено позивача про готовність товару на виконання замовлення. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні. При цьому, відповідач виставив позивачу рахунок на оплату товару, який за умовами договору (п.4.2 договору) підлягав оплаті протягом 3(трьох) банківських днів з моменту отримання рахунку.

Як зазначено вище, позивачем 22.09.2023 здійснено оплату товару в розмірі 390 551,93грн, згідно виставленого рахунку. В матеріалах справи відсутні докази готовності товару до відвантаження у встановлений договором строк (п.3.3 договору)

За приписами ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Відповідно до умов п.3.3 договору постачальник зобов`язувався виконати відповідне замовлення покупця та поставити товар в термін до 28 календарних днів з моменту одержання передоплати. Відповідач отриману передоплату одержав та не повернув, поставка товару відбулася 10.11.2023, тобто із простроченням встановленого договором терміну .

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

В силу ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

З огляду на порушення відповідачем строків поставки товару, визначених п. 3.3 договору поставки № 23В.10 від 20.09.2023, позивач підставно керуючись п. 6.2 договору нарахував відповідачу пеню за період з 21.10.2023 по 09.11.2023 в розмірі 156 220,77 грн, згідно долученого позивачем розрахунку, в зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Посилання скаржника на те, що позивачем не було вжито будь-яких дій щодо отримання зазначеного товару, оскільки організація отримання товару, відповідно до договору, мала б бути здійснена позивачем, позивачем не надано суду доказів здійснення повідомлення відповідача про обраного перевізника для отримання товару, з посиланням на те, що такий обов`язок прямо передбачено Правилами Інкотермс 2010, судова колегія вважає помилковими, оскільки доказів на підтвердження того, що станом на 20.10.2023 (строк виконання зобов`язання встановлений п. 3.3 договору поставки) товар був готовий до передання покупцеві у належному місці та доказів на підтвердження інформування про це покупця сторонами суду не представлено.

Також, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача 15 000,00 грн судових витрат за надану правничу допомогу з огляду на таке.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статтею 16 ГПК України.

За змістом ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

За вимогами ч.1 ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до вимог ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, зокрема, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст. 129 ГПК України).

Як вбачається із матеріалів справи позивачем заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи розмірі 25 000,00грн. Через систему Електронний суд позивач 05.02.2024 подав клопотання про стягнення судових витрат в розмірі 25 000,00грн.

В підтвердження обсягу та вартості наданих послуг з правової допомоги позивачем до позовної заяви та клопотання долучено: ордер про надання правничої (правової) допомоги від 29.11.2023, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ІФ №001503 від 10.04.2019, копію договору № 2023/30 від 15.11.2023 про надання професійної правничої допомоги, копію акту приймання-передачі послуг за договором про надання професійної правничої допомоги № 2023/30 від 15.11.2023 та копію платіжної інструкції № 22 від 03.02.2024 на суму 25 000,00 грн.

На виконання умов договору та відповідно до акту приймання-передачі послуг за договором про надання професійної правничої допомоги № 2023/30 від 15.11.2023 позивач сплатив адвокату 25 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 22 від 03.02.2024.

Відповідач вважає, що заявлена сума витрат в розмірі 25 000,00 грн є неспівмірною з складністю справи та обсягом виконаної адвокатом роботи та просить суд зменшити суму витрат на послуги адвоката до 5 000,00 грн.

З огляду на наведені вище норми законодавства, враховуючи предмет спору стягнення пені за прострочення поставки товару, ціну позову 156 220,77грн та беручи до уваги ту обставину, що даний спір є малозначним за приписами ст. 12 ГПК України, справа є нескладною, сума заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн, яка складає більше 16% від ціни позову, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що сума судових витрат є непропорційно високою у порівнянні з ціною позову та складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), в зв`язку із чим до стягнення підлягає сума правових витрат в розмірі 15 000,00 грн.

В цій частині рішення суду не оскаржується.

З огляду на викладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Васьків Дмитра Юрійовича від 05.03.2024 (Вх.№ ЗАГС 01-05/665/24 від 06.03.2024) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 13.02.2024 у справі №914/3562/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин Г.В.