РІШЕННЯ

30 травня 2024 року м. Чернігівсправа № 927/315/24
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Фесюри М.В., секретар судового засідання Ткачова А. Ю., розглянувши матеріали справи

за позовом: Комунального підприємства АТП-2528 Чернігівської міської ради,

, проспект Михайла Грушевського, буд. 173, м. Чернігів, 14034,

до відповідача: Приватного підприємства ТТ-Нафта,

, вул. Робоча, 6, м. Чернігів, 14001,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області,

вул. Єлецька, 11, м. Чернігів, 14000, ,

про стягнення 1922495,13 грн

представники сторін:

позивача: Мороз М. М.,

відповідача: не прибув,

третьої особи: Мойсієнко Н.О.

Комунальне підприємство «АТП-2528» Чернігівської міської ради звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з приватного підприємства «ТТ-Нафта» 1922495,13 грн в якості компенсації понесених збитків внаслідок невиконання умов Договору №30/03/21-0912 на поставку (відпуск) газу скрапленого від 30.03.2021.

Позивач обґрунтовує заявлені вимоги тим, що за результатами проведеної Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «АТП-2528» Чернігівської міської ради за період з 01.04.2021 по 30.06.2023 складено акт №15-30/06 від 08.12.2023, у якому встановлені порушення в частині необґрунтованого, з порушенням Закону України «Про публічні закупівлі», та умов укладених договорів, підвищення цін на товари, що призвело до матеріальної шкоди (втрат) Підприємства, в тому числі під час закупівель скрапленого газу в сумі 1 922 495,13 грн.

Ухвалою від 08.04.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області. Підготовче засідання призначив на 29.04.2024, 09:00. Встановив сторонам строки для подання письмових заяв.

12.04.2024 на адресу суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, у яких Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області підтримало позовні вимоги у повному обсязі.

У підготовчому засіданні 29.04.2024 суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 23.05.2024, 09:30.

22.05.2024 від позивача до суду надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 23.05.2024 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 30.05.2024, 10:00.

29.05.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 08.04.2024 року суд встановив строк не пізніше 15 календарних днів з дня вручення ухвали, для подання відзиву на позов.

З довідки Господарського суду Чернігівської області вбачається, що зазначена ухвала суду від 08.04.2024 доставлена до електронного кабінету відповідача 10.04.2024, а отже встановлений строк для подання відзиву сплив 25.04.2024.

Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 3-6 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

У судовому засіданні 30.05.2024 суд постановив протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позов, оскільки відповідачем не надано доказів, які підтверджують поважність причин пропуску встановленого процесуального строку на подання відзиву.

У судове засідання 30.05.2024 прибули представник позивача та представник третьої особи, представник відповідача не прибув.

Згідно ст.240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив.

За твердженням позивача, у січні 2021 року КП «АТП-2528» Чернігівської міської ради оголосило проведення закупівлі UA-2021-01-26-002176-с за кодом ДК 021:2015: 09120000-6 Газове паливо (скраплений газ), очікуваною вартістю 7 950 000,00 грн з ПДВ. Обсяг закупівлі: 600 000 літрів з періодом постачання - по 31 грудня 2021 року.

Внаслідок проведеної процедури публічної закупівлі UA-2021-01-25-004204-c між Комунальним підприємством АТП-2528 Чернігівської міської ради та Приватним підприємством ТТ-Нафта був укладений Договір на поставку (відпуск) газу скрапленого від 30.03.2021 №30/03/21-0912 (далі - Договір), у якому сторони домовились про те, що постачальник зобов`язується поставити (відпустити) замовникові товар ДК 021:2015:код 09120000-6 Газове паливо (Скраплений газ) у кількості 600000 л (пункти 1.1-1.3 Договору).

За змістом п.3.1. Договору ціна договору становить 7 920 000,00 грн з ПДВ.

У Специфікації, що є додатком№1 до договору поставки (відпуску) сторони узгодили, що ціна за 1л скрапленого газу становить 11,00 грн. без ПДВ.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2021 року. А в частині розрахунків та гарантій на товар до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п.10.1. Договору).

Додатками до Договору є додаток №1 - специфікація на товар, та додаток №2 перелік АГЗС на території м. Чернігова, на яких Постачальник гарантує виконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором.

У відповідності до п.11.1 Договору істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціпи такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

В період дії Договору до нього вносились зміни, шляхом підписання сторонами додаткових угод, зокрема:

- на підставі звернення ПП «ТТ-Нафта» від 05.04.2021 у зв`язку з різким подорожчанням нафтопродуктів та з урахуванням експертного висновку Чернігівської регіональної Торгово-промислової палати №ЧК-164 від 05.04.2021 сторонами укладено Додаткову угоду №1 від 05.04.2021 про збільшення ціни за одиницю товару до 10%: з 11,00 грн до 12,10 грн без ПДВ. Умови додаткової угоди поширено на відносини, що склалися з 05.04.2021 року;

- на підставі звернення ПП «ТТ-Нафта» від 12.04.2021 у зв`язку з різким подорожчанням нафтопродуктів та з урахуванням експертного висновку Торгово-промислової палати №ЧК-177 від 12.04.2021 укладено Додаткову угоду №2 від 12.04.2021 про збільшення ціни за одиницю товару до 10%: з 12,10 грн до 13,308 грн без ПДВ. Умови додаткової угоди поширено на відносини, що склалися з 12.04.2021 року;

- на підставі звернення ПП «ТТ-Нафта» від 20.07.2021 у зв`язку з різким подорожчанням нафтопродуктів та з урахуванням експертного висновку Чернігівської регіональної Торгово-промислової палати №ЧК-408 від 28.04.2021 сторонами укладено Додаткову угоду №3 від 20.07.2021 про збільшення ціни за одиницю товару до 10%: з 13,308 грн до 14,12 грн без ПДВ. Умови додаткової угоди поширено на відносини, що склалися з 20.07.2021 року;

- на підставі звернення ПП «ТТ-Нафта» від 26.07.2021 у зв`язку з різким подорожчанням нафтопродуктів та з урахуванням експертного висновку Чернігівської регіональної Торгово-промислової палати №ЧК-419 від 31.05.2021 сторонами укладено Додаткову угоду №4 від 26.07.2021 про збільшення ціни за одиницю товару до 10%: з 14,12 грн до 14,42 грн без ПДВ. Умови додаткової угоди поширено на відносини, що склалися з 26.07.2021року;

- на підставі звернення ПП «ТТ-Нафта» від 23.09.2021 у зв`язку з різким подорожчанням нафтопродуктів та з урахуванням експертного висновку Чернігівської регіональної Торгово-промислової палати №ЧК-613 від 23.09.2021 сторонами укладено Додаткову угоду №5 від 23.09.2021 про збільшення ціни за одиницю товару до 10%: з 14,42 грн до 14,75 грн без ПДВ. Умови додаткової угоди поширено на відносини, що склалися з 23.09.2021року;

- на підставі звернення ПП «ТТ-Нафта» від 12.10.2021 у зв`язку з різким подорожчанням нафтопродуктів та з урахуванням експертного висновку Чернігівської регіональної Торгово-промислової палати №ЧК-676 від 11.10.2021 сторонами укладено Додаткову угоду № 6 від 12.10.2021 про збільшення ціни за одиницю товару до 10%: з 14,75 грн до 15,22 грн без ПДВ. Умови додаткової угоди поширено на відносини, що склалися з 12.10.2021 року;

- на підставі звернення ПП «ТТ-Нафта» від 23.11.2021 у зв`язку з різким подорожчанням нафтопродуктів та з урахуванням експертного висновку Чернігівської регіональної Торгово-промислової палати №ЧК-774 від 23.11.2022 сторонами укладено Додаткову угоду № 7 від 23.11.2021 про збільшення ціни за одиницю товару до 10%: з 15,22 грн до 15,83 грн без ПДВ. Умови додаткової угоди поширено на відносини, що склалися з 23.11.2021року;

- відповідно до п. 11.2 Договору, ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», у зв`язку із проведенням процедури закупівлі товарів, які закуповувались за цим Договором, на 2021 рік, укладено Додаткову угоду № 8 від 30.12.2021 щодо внесення змін до п. 10.1 Розділу 10: «Строк дії Договору продовжується на наступний 2022 рік на строк, достатній для проведення процедури закупівлі товарів, які закуповувались за цим Договором, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в 2021 році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку».

Укладеними сторонами додатковими угодами до Договору на поставку (відпуск) газу скрапленого від 30.03.2021 №30/03/21-0912, за якими фактично придбано Замовником скраплений газ до 24.02.2022 року, відбулося його здорожчання на 43,91 % (з 11,00 грн до 15,83 грн).

В експертних висновках Чернігівської торгово-промислової палати України№ЧК-164 від 05.04.2021, №ЧК-177 від 12.04.2021, №ЧК-408 від 28.04.2021, №ЧК-419 від 31.05.2021, №ЧК-613 від 23.09.2021, № ЧК-676 від 11.10.2021, №ЧК-774 від 23.11.2022 наведено середньоринкові ціни станом на конкретно визначені дати.

Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області на виконання пункту 5.2.4.3 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на III квартал 2023 проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «АТП-2528» Чернігівської міської ради за період з 01.04.2021 по 30.06.2023, про що складено Акт №15-30/06 від 08.12.2023.

В Акті №15-30/06 від 08.12.2023, серед іншого, зазначено про те, що за результатами ревізії дотримання законодавства про закупівлі встановлені порушення в частині необґрунтованого, з порушенням Закону України «Про публічні закупівлі», та умов укладених договорів, підвищення цін на товари, що призвело до матеріальної шкоди (втрат) підприємства під час закупівлі скрапленого газу в сумі 1 922 495,13 грн.

У подальшому, 23.01.2024, Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області направлено КП «АТП-2528» Чернігівської міської ради вимоги щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства № 262515-14/317-2024. У вимозі зазначено, про проведену ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «АТП-2528» Чернігівської міської ради (далі - Підприємство) за період з 01.04.2021 по 30.06.2023, якою встановлено порушення, що відображені в акті ревізії від 08.12.2023 № 15-30/06, що підписаний з запереченнями 13.12.2023. Заперечення не прийняті, висновки на заперечення направлені Підприємству листом від 10.01.2024 № 262515-14/103-2024. У вимозі Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області вимагає розглянути результати проведеної ревізії та питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників Підприємства, винних у допущених порушеннях, та забезпечити відшкодування на користь Підприємства понесених зайвих витрат, в тому числі, в сумі 1 922 495,13 грн на оплату вартості скрапленого газу.

Отже, згідно з висновком органу фінансового контролю, позивачу нанесено матеріальну шкоду (втрат) в сумі 1 922 495,13 грн, в тому числі: за 2021 рік - 1 491 562,53 грн; за 2022 рік - 430 932,60 грн., а тому КП «АТП-2528» звернулося до суду з позовом до ПП «ТТ-Нафта» про відшкодування коштів в якості понесених збитків в сумі 1 922 495,13 грн. внаслідок невиконання умов договору 30.03.2021 № 30/03/21-0912.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у позові з таких підстав.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, згідно зі статтею 16 ЦК України, є відшкодування збитків.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

В силу ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Аналізуючи зазначені положення законодавства, предмет спору та обставини справи, суд зазначає, що для застосування такого виду відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов`язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов`язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Необхідним елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.

Тобто, при заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. В свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.

Приписами статті 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст.627 Цивільного кодексу України, передбачено свободу договору, а також той факт, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, позивач звертаючись з позовом до суду вказує, що відповідачем необґрунтовано збільшено ціну скрапленого газу, чим згідно з висновком органу фінансового контролю, нанесено позивачу матеріальну шкоду (втрати) на суму 1922495,13 грн., а тому КП «АПТ-2528» просить стягнути зазначені кошти в якості компенсації понесених збитків.

Суд звертає увагу, що позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки алгоритму розгляду спорів викладено у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17 та від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

У пунктах 8.15-8.22 постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено таке: "8.15. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Як встановлено судом, позивач вказує, що відповідачем необґрунтовано збільшено ціну скрапленого газу за Договором на 43,91%.

Разом з тим, як установлено судом між замовником та постачальником було укладено 7 додаткових угод до договору №30/03/21-0912 від 30.03.2021, в яких збільшено ціну скрапленого газу, а саме:

- додаткову угоду №1 від 05.04.2021, у якій сторони домовились про зменшення кількості товару до 544545,46 л, та збільшення ціни за 1л 12,10 грн без ПДВ, починаючи з 05.04.2021;

- додаткову угоду №2 від 12.04.2021, у якій сторони домовились про зменшення кількості товару до 490569,58 л, та збільшення ціни за 1л 13,308 грн без ПДВ, починаючи з 12.04.2021;

- додаткову угоду №3 від 20.07.2021, у якій сторони домовились про зменшення кількості товару до 333467,17 л, та збільшення ціни за 1л 14,12 грн без ПДВ., починаючи з 20.07.2021;

- додаткову угоду №4 від 26.07.2021, у якій сторони домовились про зменшення кількості товару до 316765,36 л, та збільшення ціни за 1л 14,42 грн без ПДВ, починаючи з 26.07.2021;

- додаткову угоду №5 від 23.09.2021, у якій сторони домовились про зменшення кількості товару до 231685,186 л, та збільшення ціни за 1л 14,75 грн без ПДВ, починаючи з 23.09.2021;

- додаткову угоду №6 від 12.10.2021, у якій сторони домовились про зменшення кількості товару до 199445,96 л, та збільшення ціни за 1л 15,22 грн без ПДВ, починаючи з 12.10.2021;

- додаткову угоду №7 від 23.11.2021, у якій сторони домовились про зменшення кількості товару до 140158,59 л, та збільшення ціни за 1л 15,83 грн без ПДВ, починаючи з 23.11.2021.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 15.11.2023 у справі №185/7362/22 презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Отже, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Суд наголошує, що позивачем не надано доказів визнання недійсними додаткових угод №1-7, якими збільшувалась ціна скрапленого згідно з договором.

Отже, приймаючи до уваги зазначене вище, суд доходить висновку про необґрунтованість посилань позивача на те, що відповідачем безпідставно збільшено ціну скрапленого газу в з 11,00 грн до 15,83 грн за 1 л, оскільки як установлено судом вище, додатковими угодами до договору №1-7, які є чинними на момент розгляду справи, сторонами погоджено зміну вартості скрапленого газу, зокрема, угодою №7 від 23.11.20210 в розмірі 15,83 грн, без ПДВ.

Одночасно, суд зазначає, що акт ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «АТП-2528» Чернігівської міської ради №15-30/06 від 08.12.2023 від 25.02.2021, який складений Управлінням північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області, доданий позивачем до позову, не може бути належним та допустим доказом, у розумінні Господарського процесуального кодексу України, який підтверджує факт необґрунтованого збільшення ціни придбаного позивачем скрапленого газу у 2021-2022 році за договором №30/03/21-0912 від 30.03.2021.

Про існування жодного із вказаних порушень або інших порушень умов договору з боку відповідача у позовній заяві не наведено.

Отже, оскільки заявлені до стягнення кошти відповідач набув за наявності правової підстави - Договору на поставку (відпуск) газу скрапленого №30/03/21-0912 від 30.03.2021 як оплату за поставлений скраплений газ, то такі кошти не можуть вважатися збитками.

Аналогічний правовий висновок про застосування норм права викладено у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/12793/17 та від 21.05.2018 у справі № 922/2310/17.

Що стосується посилань позивача на акт ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «АТП-2528» Чернігівської міської ради №15-30/06 від 08.12.2023 від 25.02.2021, складений Управлінням північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області, суд зазначає наступне.

Вказаний Акт ревізії не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати. Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеним договором та які підтверджені відповідним актами здачі-приймання виконаних робіт.

Акт ревізії Державної аудиторської служби України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ньому висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору.

Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 18.02.2020 у справі № 910/7984/16.

Таким чином, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору та не можуть його змінювати, посилання позивача на акт ревізії як на підставу для задоволення позовних вимог є безпідставними, оскільки цей акт сам по собі не є належним та допустимим доказом невиконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором.

За таких підстав, суд зазначає, що позивачем в установленому статтями 74, 76 Господарського процесуального кодексу України порядку не доведено належними та допустимими доказами протиправної поведінки відповідача у вигляді завищення вартості скрапленого газу за Договором, а відтак не може вважатися доведеним причинний зв`язок між заподіяною шкодою та поведінкою відповідача, оскільки не доведено саме вини відповідача у їх понесенні позивачем, які і не доведено, що позивачем вчинялись дії на їх уникнення.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що позивачем не доведено наявності усіх елементів складу правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, оскільки позивачем не доведено об`єктивну та суб`єктивну сторони спричинених відповідачем збитків, причинно-наслідковий зв`язок між діями та понесеними позивачем збитками саме у розмірі 1 922 495,13 грн, вини відповідача у заподіянні збитків.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Комінального підприємства «АТП-2528» Чернігівської міської ради до Приватного підприємства «ТТ-Нафта» про стягнення збитків у розмірі 1 922 495,13 грн є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на викладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 10.06.2024.

Суддя М.В. Фесюра

Веб адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua