ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2024м. ДніпроСправа № 904/1170/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. розглянув спір

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Дюби Олени Олегівни, м. Кам`янське, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості в сумі 42 468,35 грн.

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 22 044,31 грн., що складають суму заборгованості за договором № 427951-КС-001 від 29.10.2021 про надання кредиту, 20 424,04 грн. - процентів за користування кредитом.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання кредиту № 427951-КС-001 від 29.10.2021, який був укладений між позивачем та відповідачем, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію".

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що зазначена в позові сума заборгованості по відсоткам не відповідає дійсності, а також позивачем не надано розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом з урахуванням графіку платежів та здійснених оплат.

Посилаючись на частину другу статті 1050 Цивільного кодексу України, відповідач зазначає про те, що у ТОВ "Бізнес Позика" припинилося право на нарахування відсотків за користування кредитом зі спливом строку дії договору, а саме, з 18.02.2022.

Вказує ФОП Дюба О.О. і про те, що на виконання умов кредитного договору останньою сплачено тіло кредиту та відсотки за користування кредитом в сумі 26 240,00 грн., у зв`язку з чим сума заборгованості, яку відповідач визнає, складає 22 044,31 грн. (за тілом кредиту).

24.04.2024 від позивача через систему "Електронний суд" до суду надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останнім вказано про те, що всі платежі відповідача за кредитним договором було враховано у розрахунок заборгованості, який долучено до позовної заяви.

Зазначає ТОВ "Бізнес Позика" і про те, що відповідачем не надано контррозрахунку пред`явленої до стягнення суми заборгованості, у зв`язку з чим доводи ФОП Дюби О.О. про необґрунтованість розрахунку заборгованості є безпідставними. Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.07.2018 у справі № 753/7883/15.

Щодо стягнення процентів за кредитним договором та їх розміру позивач зазначає про таке.

Умовами спірного договору сторонами визначено, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,76251052 процентів за кожен день користування кредитом.

Пунктом 2 кредитного договору встановлено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (надалі проценти за користування кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів.

У пункті 3 кредитного договору та пункті 7 Додаткової угоди до кредитного договору встановлено графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись. Встановлений цим пунктом кредитного договору графік платежів, який передбачає сплату відповідачем платежів на погашення заборгованості за тілом, процентами та комісією за надання кредиту.

Так, процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного у спірному договорі, плата за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня його повернення.

Таким чином, кредитним договором встановлюється орієнтований графік платежів за кредитним договором, тобто, якщо позичальник сплачує заборгованість за кредитним договором згідно встановленого графіку платежів без порушень, йому дійсно потрібно було б сплатити за кредитним договором суму орієнтовної загальної вартості кредиту, яка зазначена у кредитному договорі. При цьому, порушення позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня його повернення.

Ухвалою від 20.03.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" залишено без руху у зв`язку з тим, що остання подана без додержання вимог, викладених у статтях 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

01.04.2024 від позивача надійшла заява про усунення недоліків, у зв`язку з чим господарським судом відкрито провадження у справі № 904/1170/24, її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, про що постановлено ухвалу від 08.04.2024.

До того ж, зазначеною вище ухвалою витребувано в Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" інформацію, що містить банківську таємницю, а саме:

- підтвердження чи спростування, що держателем карти № 5168-7422-3812-9310, виданої (емітованої) АТ КБ "Приватбанк", є ОСОБА_1 ;

- виписку про рух коштів по карті № НОМЕР_1 , виданої (емітованої) АТ КБ "Приватбанк", за період з 29.10.2021 р. по 26.02.2022 р.

01.05.2024 до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від АТ КБ "Приватбанк" надійшов лист із витребуваною інформацію, до якого банком долучено виписку за період з 29.10.2021 р. по 26.02.2022 р. про рух грошових коштів за карткою № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

З огляду на викладене та згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними у справі матеріалами, а рішення підписано без його проголошення.

За результатом дослідження матеріалів справи, оцінки доказів у їх сукупності господарський суд, -

УСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання кредиту № 427951-КС-001 від 29.10.2021.

29.10.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (далі - кредитодавець, позивач у даній справі) та Фізичною особою-підприємцем Дюбою Оленою Олегівною (далі - позичальник, відповідач у даній справі) укладено договір про надання кредиту № 427951-КС-001 (далі - договір) з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Відповідно до пункту 1 договору Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.

Строк кредиту: 16 тижнів; процентна ставка: в день: 0,76251052, фіксована; комісія за надання кредиту: 2 250,00 грн.; загальний розмір наданого кредиту: 15 000,00 грн.; термін дії договору: до 18.02.2022; Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 26 240,00 грн.

Пунктом 2 договору сторони передбачили, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (далі - проценти за користування кредитом) нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахування дня видачі кредиту та дня повернення його згідно графіку платежів.

У пункті 3 договору визначено графік платежів.

Відповідно до пункту 5 договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає Договір.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору Позивач 29.10.2021 надав Відповідачу кредитні кошти у розмірі 15 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою АТ КБ "Приватбанк" по банківській картці № 5168-7422-3812-9310, яка належать Відповідачу.

30.12.2021 Кредитодавцем та Позичальником укладено Додаткову угоду № 1 до договору про надання кредиту (електронна форма) № 427951-КС-001 від 29.10.2021 (далі - Додаткова угода).

Відповідно до пункту 1 зазначеної вище додаткової угоди Кредитодавець та Позичальник підтверджують, що станом на 30.12.2021 сума неповернутого Позичальником кредиту (отриманого відповідно до договору про надання кредиту № 427951-КС-001 від 29.10.2021) становить: 10 153,96 грн.

Пунктом 2 додаткової угоди сторони передбачили, що після її укладення кредит збільшується на 14 000,00 грн. та Кредитодавець, на умовах викладених у договорі, збільшує суму кредиту, а Позичальник отримує збільшення суми кредиту та зобов`язується поверти кредит збільшений на 14 000,00 грн. у строки та на умовах викладених у договорі. Після збільшення суми кредиту, загальна сума отриманого (відповідно до договору та додаткової угоди) та неповернутого Позичальником кредиту складатиме 24 153,96 грн.

У пунктах 3, 4 додаткової угоди сторони погодили продовжити строк кредиту на 118 дні, продовжити термін дії договору до 16.06.2022.

Відповідно до пункту 4 додаткової угоди після її укладення та збільшення суми кредиту:

- загальна сума отриманого кредиту становить: 24 153,96 грн. (п.1 та п.2.1 Додаткової угоди);

- орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 47 496,51 грн.

Комісія за зміну умов договору: 2 100,00 грн. (пункт 6 додаткової угоди).

У пункті 7 додаткової угоди визначено графік платежів з дати укладення додаткової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов додаткової угоди до договору про надання кредиту Позивач 30.12.2021 надав Відповідачу кредитні кошти у розмірі 14 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою АТ КБ "Приватбанк" по банківській картці № 5168-7422-3812-9310, яка належать Відповідачу.

Відповідач неналежним чином виконав зобов`язання з повернення кредитних коштів, здійснивши розрахунку частково у період з листопада 2021 по лютий 2022 в сумі 26 115,29 грн., на підтвердження чого позивачем залучено до матеріалів справи відповідні інформаційні довідки ТОВ "Платежі онлайн" від 23.04.2024 № 681/04 на суму 3 280,00 грн., № 682/04 на суму 3 280,00 грн., № 683/04 на суму 3 280,00 грн., № 684/04 на суму 3 280,00 грн., № 685/04 на суму 542,01 грн., № 686/04 на суму 8 000,00,00 грн., № 687/04 на суму 3 553,28 грн., № 688/04 на суму 900,00 грн.

За розрахунком позивача заборгованість відповідача за кредитом становить 22 044,31 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 20 424,04 грн. за договором № 427951-КС-001 від 29.10.2021 про надання кредиту (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 30.12.2021).

Викладені обставини узгодження позивачем та відповідачем умов кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та часткове їх повернення свідчать, що між останніми виникли кредитні правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (стаття 1048 Цивільного кодексу України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 638 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору полягає передусім у вільному волевиявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір про надання кредиту № 427951-КС-001 від 29.10.2021 та Додаткова угода № 1 до нього містять відмітки про підписання їх одноразовим ідентифікатором "Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-1348 29.10.2021 16:03:35" та "Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-7084 30.12.2021 13:31:31".

Статтею 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Також приписами статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що й отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Суд зазначає, що одноразові ідентифікатори, якими були підписані спірний договір про надання кредиту та додаткові угоди до нього, складаються з комбінації цифр і літер, що відповідає нормам Закону України "Про електронну комерцію", а тому належними й допустимими доказами підтверджено факт укладення вказаних договору та додаткових угод до нього між сторонами.

Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно з частиною 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Пунктом 2 договору сторони передбачили, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахування дня видачі кредиту та дня повернення його згідно графіку платежів.

Як вже було зазначено вище, на виконання умов договору (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 30.12.2021) позивач надав відповідачеві кредитні кошти у загальному розмірі 29 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою АТ КБ "Приватбанк" по банківській картці № 5168-7422-3812-9310, яка належать Відповідачу.

Разом з тим, відповідач всупереч умов договору (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 30.12.2021) та приписів чинного законодавства не повернув позивачу кредитні кошти у встановлений строк, відповідну оплату здійснив частково в сумі 26 115,29 грн., у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитом у сумі 22 044,31 грн. та за процентами за користування кредитом в сумі 20 424,04 грн.

Доказів погашення заборгованості за тілом кредиту та процентами за спірним договором (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 30.12.2021) відповідач на момент розгляду справи не надав.

Контррозрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом відповідачем також до матеріалів справи не надано.

З огляду на викладене вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 22 044,31 грн. та за процентами за користування кредитом в сумі 20 424,04 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача щодо неправомірності нарахування відсотків за користування кредитом зі спливом строку дії договору, а саме, з 18.02.2022, до уваги господарським судом не приймаються з огляду на таке.

Як вбачається із наданого позивачем до позовних матеріалів розрахунку за кредитом, останнім здійснено нарахування відсотків за користування кредитом до 16.06.2022, тобто, в межах строку кредитування, встановленого додатковою угодою № 1 від 30.12.2021 до договору про надання кредиту (електронна форма) № 427951-КС-001 від 29.10.2021.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням вказаного, суд зазначає, що інші доводи, міркування учасників процесу, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Щодо витрат зі сплати судового збору слід зазначити таке.

Як вже було зазначено вище, відповідач у запереченнях на позовну заяву визнав заборгованість за тілом кредиту в сумі 22 044,31 грн.

Пунктом 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з частиною 1 статті 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до частини 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відзив на позовну заяву підписано Фізичною особою-підприємцем Дюбою Оленою Олегівною.

З огляду на викладене, господарським судом приймається часткове визнання позову відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, яка узгоджується з частиною 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір", у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на те, що відповідачем зазначено про часткове визнання позову до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про повернення позивачеві з Державного бюджету України 50% судового збору за визнану відповідачем частину позовних вимог у розмірі 628,71 грн. Інша частина сплаченої суми судового збору - 1 793,69 грн. покладається на відповідача відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 130, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дюби Олени Олегівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26, оф. 411, ) 22 044,31 грн. - суми прострочених платежів по тілу кредиту, 20 424,04 грн. - суми прострочених платежів по процентам за користування кредитом та 1 793,69 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Загальна сума, що підлягає до стягнення, складає 44 262,04 грн.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26, оф. 411, ) із Державного бюджету України судовий збір в розмірі 628,71 грн. (шістсот двадцять вісім гривень 71 коп.), перерахований відповідно до платіжних інструкцій № 1 375 від 08.05.2023 на суму 214,72 грн., № 2366 від 14.07.2023 на суму 1 932,48 грн. та № 2013 від 26.03.2024 на суму 275,20 грн., які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 07.06.2024.

Суддя І.Ф. Мельниченко