ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/15593/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Білоус В.В., Пєсков В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:

позивача - Росоха С.В.,

відповідача - Сокуренко Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства юстиції України

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2024 (колегія суддів у складі: Сітайло Л.Г. - головуючий, Шапран В.В., Буравльов С.І.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 (суддя Котков О.В.)

у справі №910/15593/23

за позовом Міністерства юстиції України

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позовних вимог

1. У жовтні 2023 року Міністерство юстиції України (далі - МЮУ) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") про зобов`язання відповідача виконати платіжну інструкцію МЮУ від 09.03.2023 №117 на суму 45071,07 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з метою забезпечення належного виконання рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2022 у справі №П/857/8/22 в частині передачі належних Політичній партії "Опозиційна платформа - За життя" (далі - ПП "ОПЗЖ") коштів у власність держави, виникла необхідність у зобов`язанні АТ КБ "ПриватБанк" виконати платіжну інструкцію МЮУ про перерахунок у власність держави належних забороненій ПП "ОПЗЖ" коштів у розмірі 45071,07 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2022 у справі №П/857/8/22, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 15.09.2022, заборонено діяльність ПП "ОПЗЖ"; передано майно, кошти та інші активи ПП "ОПЗЖ", її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави.

4. Наказом МЮУ від 26.12.2022 №5817/5 затверджено перелік майна, коштів та інших активів забороненої судом ПП "ОПЗЖ", зокрема, перелік рахунків та грошових коштів на них, відкритих в АТ КБ "ПриватБанк".

5. Листом від 27.12.2022 №123378/19.2.2/33-22 позивач надіслав відповідачу платіжну інструкцію від 27.12.2022 №44 для примусового списання коштів в сумі 45071,07 грн з рахунку Рівненської регіональної організації ПП "ОПЗЖ".

6. 21.02.2023 платіжна інструкція від 27.12.2022 №44 була повернута АТ КБ "ПриватБанк" без виконання відповідно до п. 2 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

7. Позивач листом від 14.03.2023 №31016/19.2.2/33-23 надіслав відповідачу платіжну інструкцію від 09.03.2023 №117 для примусового списання коштів в сумі 45071,07 грн.

8. Електронним листом від 24.07.2023 №Е.42.0.0.0/4-230724/36093 АТ КБ "ПриватБанк" повідомило МЮУ про відмову у списанні коштів за платіжною інструкцією від 09.03.2023 №117.

Стислий виклад рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

9. Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 у задоволенні позову відмовлено.

10. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 залишено без змін.

11. Судові рішення мотивовано тим, що спірні грошові кошти, які перераховані ПП "ОПЗЖ" як страхувальнику на окремий поточний рахунок у банку для здійснення страхових виплат згідно з положеннями ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", не є власністю цієї партії у розумінні ст. 14 Закону України "Про політичні партії".

12. Господарські суди дійшли висновку, що спірні грошові кошти є коштами Пенсійного фонду України, спрямованими для здійснення відповідних страхових виплат застрахованим особам. А тому невикористання таких коштів за їх цільовим призначенням може мати своїм єдиним наслідком повернення останніх Пенсійному фонду України.

Стислий виклад вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

13. МЮУ (далі - скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2023, постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2024 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

14. У касаційній скарзі скаржник як на підставу для касаційного оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій посилається на п. 3 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

15. Скаржник вважає, що господарські суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме ч. 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове соціальне страхування". При цьому, висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відсутній.

16. На думку скаржника, з моменту затвердження переліку майна забороненої в судовому порядку партії усі її активи вже є власністю держави, оскільки ні Закон України "Про політичні партії в Україні" ні Порядок переходу у власність держави майна, коштів та інших активів забороненої судом політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2022 №896 (далі - Порядок №896) не передбачають жодних обмежень або винятків у контексті переходу у державну власність майна, коштів та інших активів забороненої судом політичної партії, у тому числі щодо перерахування грошових коштів із рахунків політичної партії до державного бюджету.

17. Скаржник також вважає, що господарський суд першої інстанції помилково відніс справу №910/15593/23 до малозначних.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

18. До Верховного Суду від АТ КБ "ПриватБанк" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому банк із посиланням на правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

19. АТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, а позовні вимоги - безпідставним, оскільки: відсутність у позивача інформації про спеціальний режим використання рахунку та цільових коштів на ньому, не є підставою для внесення такого майна до Переліку майна забороненої політичної партії; позивачем не доведено, що страхові кошти, які перебувають на спірному спеціальному рахунку є майном забороненої політичної партії, водночас такі кошти є майном застрахованих осіб або майном Пенсійного фонду України; внесення позивачем цільових коштів до Переліку майна забороненої політичної партії автоматично не скасовує та не змінює цільове призначення таких коштів, їх власника, статус цих коштів, а також не скасовує спеціальний статус рахунку; згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" страхові кошти можуть бути використані виключно на здійснення застрахованим особам страхових виплат та не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону; відповідачем доведено, що кошти, які перебувають на спірному спеціальному рахунку є страховими коштами (платіжні доручення №9511 від 29.07.2022 та №11272 від 26.09.2022); відповідач не може виконати платіжну інструкцію позивача на підставі ст. 12 Інструкції про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затвердженою постановою Правління Національного банку України №162 від 29.07.2022, оскільки є законні підстави для відмови в її прийнятті та відповідно до чинного законодавства України (ч. 2 ст. 26 "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

20. Крім того, відповідач вважає, що скаржник належним чином не обґрунтував та не довів, що справа повинна була слухатися у порядку загального позовного провадження, оскільки вона є незначної складності та об`єму, а майнові вимоги про які просить позивач ухвалити рішення (виконати платіжну інструкцію) складають суму 45071,07 грн, тобто очевидно, що справа є малозначною.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

21. Предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права під час розгляду позовних вимог про зобов`язання АТ КБ "ПриватБанк" виконати платіжну інструкцію МЮУ.

22. Відповідно до встановлених господарськими судами обставин справи, у зв`язку з забороною діяльності ПП "ОПЗЖ" на підставі рішення суду та переданням майна, коштів та інших активів цієї партії у власність держави, МЮУ затвердило перелік майна, коштів та інших активів забороненої судом політичної партії та звернулося до АТ КБ "ПриватБанк" про зобов`язання відповідача виконати платіжну інструкцію МЮУ на суму 45071,07 грн. Однак, банк не виконав цієї інструкції, оскільки вважає, що кошти у розмірі 45071,07 грн не є власністю цієї політичної партії.

23. Статтею 2 Закону України "Про політичні партії" визначено, що політична партія - це зареєстроване згідно з законом добровільне об`єднання громадян - прихильників певної загальнонаціональної програми суспільного розвитку, що має своєю метою сприяння формуванню і вираженню політичної волі громадян, бере участь у виборах та інших політичних заходах.

24. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про політичні партії" держава гарантує політичним партіям право на кошти та інше майно для здійснення своїх статутних завдань. Політичні партії є неприбутковими організаціями. Політичні партії для здійснення своїх статутних завдань мають право володіти, користуватися та розпоряджатися рухомим і нерухомим майном, коштами, обладнанням, транспортом, набуття яких не забороняється законами України. Політичні партії можуть орендувати (мати на іншому праві користування) необхідне рухоме та нерухоме майно. Надання матеріальної та фінансової підтримки політичним партіям здійснюється у формі: 1) внесків на підтримку партій; 2) державного фінансування статутної діяльності політичних партій у порядку, встановленому цим та іншими законами України.

25. Політична партія може розміщувати кошти у національній валюті на поточному або вкладному (депозитному) рахунку в установі банку України під визначений процент (дохід) (ч. 5 ст. 14 Закону України "Про політичні партії в Україні").

26. Політична партія, а також місцева організація політичної партії, яка в установленому порядку набула статусу юридичної особи, зобов`язані відкрити рахунки в установах банків України, на які перераховуватимуться всі кошти у безготівковій формі, які набуватимуться політичною партією чи її місцевою організацією. Реквізити банків, в яких відкриті рахунки політичної партії та її місцевих організацій, які в установленому порядку набули статусу юридичної особи, і банківські реквізити таких рахунків оприлюднюються на офіційному веб-сайті політичної партії (за наявності) та зазначаються у звіті про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру політичної партії. Про відкриття та закриття таких рахунків відповідні установи банків України повідомляють Національне агентство з питань запобігання корупції протягом трьох банківських днів у порядку, встановленому Національним банком України за погодженням з Національним агентством з питань запобігання корупції (ч. 9 ст. 14 Закону України "Про політичні партії в Україні").

27. Отже, політична партія має визначене законом право, зокрема, на грошові кошти, для здійснення своїх статутних завдань, які зобов`язана розміщувати на рахунках в установах банків України.

28. Згідно зі ст. 21 Закону України "Про політичні партії" у разі заборони судом політичної партії майно, кошти та інші активи політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень переходять у власність держави, про що зазначається у рішенні суду. Перехід такого майна, коштів та інших активів у власність держави забезпечує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

29. Механізм виконання рішення суду про заборону політичної партії, в частині переходу у власність держави її активів, визначений Порядком №896.

30. Пунктом 2 Порядку №896 встановлено, що після набрання законної сили рішенням суду про заборону політичної партії, у резолютивній частині якого зазначено про передачу майна політичної партії у власність держави, Мін`юст вживає заходів до розшуку майна політичної партії, зокрема за відомостями єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Мін`юст. Не пізніше трьох робочих днів з дня отримання рішення суду Мін`юст надсилає до державних органів, зокрема АРМА, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності запити про надання інформації щодо майна політичної партії, які протягом п`яти робочих днів з дня отримання запиту зобов`язані надати запитувану інформацію.

31. Відповідно до п. 3 Порядку №896 за результатами заходів з розшуку майна політичної партії Мін`юст складає та затверджує перелік майна політичної партії, переданого у власність держави.

32. У разі коли перелік майна містить відомості про кошти на рахунках у банках забороненої судом політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень, Мін`юст, як стягувач, протягом трьох робочих днів з дня затвердження переліку майна ініціює перед банками, у яких відкрито відповідні рахунки, платіжну операцію та надсилає їм платіжну інструкцію (вимогу) для забезпечення перерахування коштів політичної партії до державного бюджету (п. 6 Порядку №896).

33. Отже, у разі заборони судовим рішенням діяльності політичної партії у наведених законом випадках, наявні у політичної партії кошти та майно переходять у власність держави у порядку, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2022 №896.

34. Повертаючи платіжні інструкції без виконання, АТ КБ "ПриватБанк" послалося на приписи ст.ст. 26 та 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

35. Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

36. Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

37. Завданням законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування є встановлення гарантій щодо захисту прав та інтересів громадян, які мають право на пенсію, а також на інші види соціального захисту, що включають право на забезпечення їх у разі хвороби, постійної або тимчасової втрати працездатності; безробіття з незалежних від них обставин, необхідності догляду за дитиною з інвалідністю, хворим членом сім`ї, смерті громадянина та членів його сім`ї тощо (ст. 2 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

38. Згідно зі ст. 5 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування загальнообов`язкове державне соціальне страхування громадян України здійснюється за принципами, зокрема:

- обов`язковості фінансування страховими фондами витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення та соціальних послуг, у обсягах, передбачених законами про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- державних гарантій реалізації застрахованими громадянами своїх прав;

- цільового використання коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

39. Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку, зокрема, з тимчасовою втратою працездатності відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №1105-XIV).

40. Право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 19 Закону №1105-XIV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин - настання страхового випадку та перерахування цих коштів на спеціальний рахунок, відкритий в АТ КБ "ПриватБанк").

41. Одним із видів матеріального забезпечення та соціальних послуг за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності є допомога по тимчасовій непрацездатності (п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону №1105-XIV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

42. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №1105-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

43. Порядок фінансування Фондом страхувальників визначений у ст. 34 Закону №1105-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до вимог якої фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Страхувальник відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

44. Водночас, на час звернення з позовом, сталися зміни в Законі №1105-XIV, і уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління), є Пенсійний фонд України (ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

45. Відповідно до ч. 1 ст. 26 названого Закону (у редакції, чинній на час подання позову) фінансування страхувальників для надання страхових виплат за страхуванням, у зв`язку з тимчасовою втратою непрацездатності застрахованим особам, здійснюється територіальними органами уповноваженого органу управління в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України.

46. Положеннями абз. 4 ч. 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (у редакції, чинній на час подання позову) визначено, що страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на здійснення застрахованим особам страхових виплат за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

47. Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України "Про політичні партії" заборона діяльності політичної партії тягне за собою припинення діяльності політичної партії, розпуск її керівних органів, обласних, міських, районних організацій і первинних осередків та інших структурних утворень, передбачених статутом партії, припинення членства в політичній партії, а також прийняття центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, та його територіальними органами рішень про припинення політичної партії та її структурних утворень відповідно.

48. Господарські суди встановили, що спірні грошові кошти знаходилися на рахунку політичної партії в АТ КБ "ПриватБанк", який було відкрито під вимоги партії для використання на цілі відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

49. Отже, слід дійти висновку, що невикористані страхові кошти, які знаходяться на окремому поточному рахунку для зарахування страхових коштів мають бути повернуті страховику - Пенсійному фонду України.

50. Водночас, заборона стягнення страхових коштів на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону, спрямована насамперед на захист прав застрахованої особи, для якої ці кошти призначені, на отримання у разі настання страхового випадку страхових виплат. Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду у постанові від 23.02.2023 у справі №280/4152/21.

51. За встановлених судами попередніх інстанцій обставин, що спірні грошові кошти перераховані політичній партії, діяльність якої було заборонено судом, як страхувальнику на окремий поточний рахунок для здійснення страхових виплат за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою непрацездатності застрахованим особам, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що такі кошти не є коштами політичної партії в розумінні ч. 4 ст. 21 Закону України "Про політичні партії в Україні", а їх невикористання за цільовим призначенням повинно мати своїм наслідком повернення останніх Пенсійному фонду України.

52. Отже, господарські суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позову Міністерства юстиції України про зобов`язання АТ КБ "ПриватБанк", на рахунку якого знаходяться кошти для здійснення страхових виплат, виконати платіжну інструкцію.

53. Доводи скаржника про незастосування господарськими судами ст.ст. 2, 3, 317, 318, 321, 326, 328 ЦК України щодо права власності держави, Верховний Суд відхиляє, оскільки скаржником у цій справі не доведено судам попередніх інстанцій права власності держави на спірні грошові кошти.

54. Посилання Міністерства юстиції України на те, що спірні кошти на момент розгляду справи та на сьогодні продовжували та продовжують перебувати та зазначеному рахунку партії, відкритому у банку, отже відсутні підстави вважати, що ці кошти є страховими коштами, Верховний Суд відхиляє, оскільки перебування цих коштів на рахунку в банку та їх тривале неповернення до територіального органу уповноваженого органу управління, що здійснив фінансування, не змінює їх правову природу як страхових.

55. З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками обох судових інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову.

56. Оцінюючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права при віднесенні справи до малозначної Верховний Суд зазначає таке.

57. Частиною 5 ст. 12 ГПК України встановлено, що малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

58. Вказана норма розділяє малозначні справи за різними критеріями: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто які визнаються малозначними за законом з урахуванням ціни позову; та 2) справи незначної складності, які визнаються малозначними за висновком суду та на розсуд суду з урахуванням та оцінкою конкретних обставин справи та подальшою необхідністю вибору виду провадження для розгляду справи.

59. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 247 ГПК у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

60. Норми частини третьої цієї статті визначають, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

61. Враховуючи, що визначена позивачем у позовній заяві ціна позову (45071,07 грн) не перевищувала ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд першої інстанції вважав за можливе розглядати цей спір у порядку спрощеного позовного провадження.

62. З огляду на зазначене, доводи скаржника про помилковість віднесення судом першої інстанції даної справи до малозначних є необґрунтованими.

63. Отже, доводи касаційної скарги про неправильне застосування та порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних постанови та рішення, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

64. Відповідно до ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

65. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції та рішення господарської суду першої інстанції, - без змін.

Судові витрати

66. У зв`язку з тим, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 у справі №910/15593/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Картере

Судді В. Білоус

В. Пєсков