УХВАЛА

10 червня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/20417/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т.Б., Багай Н.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2024 у справі

за заявою ОСОБА_1

про скасування заходів забезпечення позову

за позовом Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк"

до Міністерства юстиції України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

Державний реєстратор Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світлана Олександрівна,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

- Приватне підприємство "Ратмир-Соло",

- Приватне підприємство "Раном",

- ОСОБА_1 ,

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Проксима",

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Феномен Солюшнз" (Phenomen Solutions LTD),

про визнання протиправними та скасування наказів

ВСТАНОВИВ:

23.05.2024 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2024 (22.02.2024 оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень) у справі № 910/20417/21, подана 04.03.2024 засобами поштового зв`язку разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.

За наслідками перевірки матеріалів поданої касаційної скарги, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі № 910/20417/21 і в обґрунтування цієї відмови зазначає таке.

За змістом положень ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У грудні 2021 року Публічне акціонерне товариство "МТБ Банк" (далі - ПАТ "МТБ Банк") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст) про визнання протиправними та скасування:

1) наказу Мін`юсту від 10.07.2020 № 2377/5 "Про задоволення скарги", яким задоволено повністю скаргу ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ,) від 05.06.2020 № С-16371 та скасовано рішення від 17.04.2020 № 52008647 і № 52009355, прийняті державним реєстратором Васильківської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світланою Олександрівною;

2) наказу Мін`юсту від 10.07.2020 № 2376/5 "Про задоволення скарги", яким задоволено повністю скаргу Приватного підприємства "Раном" (далі - ПП "Раном") від 05.06.2020 №16602-33-20 та скасовано рішення від 17.04.2020 № 52010255 і № 52010631, прийняті державним реєстратором Міюц С. О.;

3) наказу Мін`юсту від 16.07.2020 № 2438/5 "Про задоволення скарги", яким задоволено повністю скаргу Приватного підприємства "Ратмир-Соло" (далі - ПП "Ратмир-Соло") від 05.06.2020 № 16776-33-20 та скасовано рішення від 17.04.2020 № 552009689 і № 52010353, прийняті державним реєстратором Міюц С. О.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2022 позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2022, Мін`юст, ОСОБА_1 та ПП "Ратмир-Соло", звернулися до Північного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, у яких просили скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 апеляційні скарги задоволено, скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2022 та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

16.01.2024 ОСОБА_1 звернулася із заявою до Північного апеляційного господарського суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитті ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 19.01.2024 розгляд заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитті ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021, призначено на 15.02.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2024 (22.02.2024 оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2024 у справі №910/20417/21 ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, в якій остання просить скасувати зазначену ухвалу суду.

Звертаючись з касаційною скаргою, ОСОБА_1 посилається на те, що Північний апеляційний господарський суд у постанові від 19.12.2023 не зазначив про скасування ухвали Господарського суду м. Києва від 13.12.2021 у справі № 910/20417/21, яка, як вважає скаржниця, є чинною на момент звернення з касаційною скаргою.

Відповідно до частин 9, 10 статті 145 Господарського процесуального кодексу України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Апеляційний господарський суд, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитті ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021, виходив з того, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2022, скасовано заходи забезпечення позову у справі №910/20417/21, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021.

Верховний Суд погоджується з наведеними вище висновками суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитті ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021.

Натомість у касаційній скарзі заявник не спростував наведені висновки апеляційного господарського суду та не довів неправильне застосування ним норм процесуального права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див. рішення суду від 28.10.1998 року у справі "Ейрі проти Ірландії", серія А, № 32).

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Закон встановлює рівні можливості для сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Враховуючи, що повноваження суду касаційної інстанції обмежено перевіркою правильності застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, зважаючи на особливий статус Верховного Суду, вирішення питання про можливість відкриття касаційного провадження відноситься до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг цим судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Відповідно до частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час постановлення ухвали від 15.02.2024 про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитті ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021, є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.

У зв`язку з цим, Верховний Суд визнає касаційну скаргу на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2024 необґрунтованою і відмовляє у відкритті касаційного провадження відповідно до частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2024 у справі № 910/20417/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді: Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай