ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2024м. ДніпроСправа № 904/4831/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Колісника І.І.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 11 033,90 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Літвінова Євгена Миколайовича 11033,90 грн, з яких: 11001,35 грн - основний борг, 32,55 грн - 3% річних.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2684,00 грн позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати теплової енергії, спожитої ним за відсутності укладеного з позивачем договору у період з 07.11.2018 по 04.11.2021 для потреб опалення на об`єкті, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського, будинок 30, приміщення № 52.

Правовими підставами позову позивач зазначає, серед іншого, Закон України "Про теплопостачання", Закон України "Про житлово-комунальні послуги", Правила надання послуги з постачання теплової енергії, стверджуючи при цьому, що споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань убачається, що 21.01.2022 було проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Літвінова Євгена Миколайовича за його власним рішенням (номер запису: 00602778).

Утім, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, оскільки остання не перестає існувати.

Зазначений висновок відповідає висновку Верховного Суду України у його постанові від 04.12.2013 у справі № 6-125цс13, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду у її постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження №14-144 цс 18) (п. 38).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів") не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Такі висновки відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18) (п.п. 72, 38).

Тож, спір між сторонами у цій справі, з урахуванням визначених Господарським процесуальним кодексом правил територіальної підсудності, належить до юрисдикції Господарського суду Дніпропетровської області.

За вказаних обставин ухвалою суду від 07.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами; відповідачу для подання відзиву на позов встановлено 15-тиденний строк з дня вручення цієї ухвали; учасникам справи роз`яснено, що відповідно до статті 252 ГПК України строк подання заяв по суті справи обмежений, процесуальні дії можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі - до 09.10.2023 включно.

25.09.2023 від відповідача засобом поштового зв`язку надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до перегляду Верховним Судом справи № 212/1128/20 за позовом КПТМ "Криворіжтепломережа" до ОСОБА_1 як фізичної особи громадянина про визнання укладеним договору про постачання теплової енергії.

В обґрунтування заявленого клопотання заявник зазначає, що в провадженні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та Дніпровського апеляційного суду знаходилася справа № 212/1128/20 за позовом КПТМ "Криворіжтепломережа" до ОСОБА_1 як фізичної особигромадянина про визнання укладеним договору про постачання теплової енергії. Рішенням суду першої інстанції позов було задоволено в повному обсязі та визнано укладеним між КПТМ "Криворіжтепломережа" та ОСОБА_1 договір на постачання теплової енергії № 11804 від 12.12.2019 у редакції позивача. Проте, Дніпровським апеляційним судом рішення було скасовано, провадження у справі закрито у зв`язку з порушенням судом першої інстанції правил юрисдикції загальних судів і висновком про підсудність справи господарському суду.

КПТМ "Криворіжтепломережа" на постанову суду апеляційної інстанції було подано касаційну скаргу, за якою 04.07.2023 Верховним Судом відкрито провадження і на сьогоднішній день остаточне судове рішення у справі не ухвалено.

Тож, Верховним Судом вирішується питання підсудності справи щодо укладення договору між сторонами.

Відповідач звертає увагу на те, що у даному спорі та у спорі, який розглядається за правилами ЦПК України, об`єкт, за яким наявний спір, є тотожним (м. Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського, б. 30, прим. 52).

Відтак, на думку відповідача, в залежності від остаточного рішення суду у справі №212/1128/20 підсудність спору у справі № 904/4831/23 може бути порушена, а тому ця справа не може розглядатися судом до вирішення справи № 212/1128/20 Верховним Судом.

Правовими підставами заявленого клопотання про зупинення провадження у справі відповідач визначив статті 31, 227 Господарського процесуального кодексу України.

Від позивача 28.09.2023 засобом електронного зв`язку надійшло заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі, в якому позивач зазначає, що спір у цивільній справі № 212/1128/20 та у господарській справі № 904/4831/23 відрізняється різними матеріально-правовими вимогами, а суб`єктний склад сторін, предмет спору та предмет позову у господарській справі № 904/4831/23 відповідає приписам господарського процесуального кодексу. Тому підстави для зупинення провадження у господарській справі відсутні.

Ухвалою суду від 28.09.2023 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 904/4831/23 до вирішення Верховним Судом справи № 212/1128/20.

09.10.2023 від відповідача на адресу суду надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій останній вказує, що право вимоги настає за кожним платежем окремо (періодичні платежі) 21 числа місяця, наступного за місяцем надання послуги. Відповідно до дати позовної заяви строк позовної давності охоплюється періодом з 28.08.2020 по 28.08.2023, натомість позивач просить стягнути заборгованість за період з 07.11.2018 по 04.11.2021.

Оскільки період стягнення обмежений позовною давністю, відповідач вважає, що заборгованість за період нарахування з листопада 2018 року по квітень 2020 року не підлягає стягненню через сплив позовної давності. На думку позивача, розрахунок заборгованості в межах позовної давності має наступний вигляд: листопад 2020 року 480,74 грн, грудень 2020 року 870,88 грн, січень 2021 року 907,17 грн, лютий 2021 року 889,03 грн, березень 2021 року 635,02 грн, квітень 2021 року 145,15 грн, жовтень 2021 року 253,30 грн, листопад 2021 року 188,93 грн, що разом становить 4370,22 грн.

З огляду на те, що підстави та докази переривання строку позовної давності у даних правовідносинах відсутні, відповідач, у разі наявності підстав для задоволення позовних вимог, просить застосувати позовну давність.

12.10.2023 позивач подав заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, в якому зазначив, що перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 07.11.2018 по 04.11.2021 закінчився під час ді карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а тому ці строки продовжуються й підстави для їх застосування за заявою відповідача відсутні.

18.10.2023 відповідач подав письмові пояснення щодо доводів позивача, викладених у запереченнях на заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідач повідомив, що позивач у справі в період дії карантину звертався до Господарського суду Дніпропетровської області із заявами про стягнення заборгованості в позовному або наказному провадженні.

Відтак у позивача була об`єктивна можливість звернутися до суду з позовом у межах строків позовної давності. Незастосування строків позовної давності у справі порушує законне право відповідача уникнути притягнення до суду після закінчення певного періоду, а також принцип правової визначеності на рівність перед судом, оскільки незастосування строку позовної давності ставить позивача у невиправдано покращене становище. При цьому для відповідача у спорі не встановлюється компенсаторних прав.

Своїм процесуальним правом на подання відзиву відповідач у встановлений судом строк та на час ухвалення цього рішення не скористався.

Згідно з частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За викладених обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі позивач, теплопостачальна організація) здійснює постачання теплової енергії для потреб опалення до нежитлового приміщення № 52, загальною площею 71.3 кв.м, вбудованого у цокольний поверх чотириповерхового житлового будинку АДРЕСА_1 ).

Подання теплоносія до багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) позивача, які є внутрішньобудинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів житлового будинку відповідно до пункту 5.23 наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури № 80 від 18.05.2005 "Державні будівельні норми України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005", за змістом якого житлові будинки повинні обладнуватися опаленням і вентиляцією, що проектуються згідно зі СНиП 2.04.05.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 339544442 від 18.07.2023 нежитлове приміщення загальною площею 71.3 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (розмір частки 78/100) на підставі договору купівлі-продажу № 89 від 17.10.2018. Державну реєстрацію речового права проведено за відповідачем 17.10.2018 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ткаченко Лолітою Борисівною (а.с. 5).

Отже, відповідач отримує від позивача теплову енергію, оскільки приміщення № 52 не виокремлено від внутрішньобудинкового комплексу трубопроводів та обладнане для забезпечення опалення будинку

АДРЕСА_4 наявний комерційний прилад обліку теплової енергії, що підтверджується Технічними умовами № 2042 на установку приладу обліку тепла на відповідний будинок від 03.08.2009 (а.с.36).

Постачання позивачем теплоносія до будинку АДРЕСА_2 у період з листопада 2018 року по жовтень 2021 року (далі спірний період) підтверджується наявними у матеріалах справи актами про подачу теплоносія і його відключення, актом розмежування балансової належності теплових мереж від 23.02.1998, актами-прийому передачі теплової енергії за період з листопада 2018 року по IV квартал 2021 року (а.с. 6 - 32).

Визначальним для вибору виду договору для укладення між теплопостачальною організацією та споживачем і, як наслідок, тарифу, який застосовуватиметься у розрахунках між сторонами, є визначення категорії, до якої відноситься споживач: фізичні особи-підприємці, які використовують, зокрема, нежитлові приміщення у структурі багатоквартирних житлових будинків для здійснення у підприємницької діяльності, укладають з теплопостачальними організаціями договори купівлі-продажу теплової енергії із зазначенням у них встановленого тарифу для "інших споживачів".

Теплове навантаження на опалення об`єкта приміщення № 52 за адресою: АДРЕСА_2 становить 0,0041 Гкал/годину.

Згідно з наявною у матеріалах справи довідкою про розрахунок теплового навантаження на 78/100 частини приміщення теплове навантаження визначено позивачем розрахунковим методом, виходячи з опалювальної площі та теплового навантаження приміщення № 52, а саме: 0,0041 Гкал/год : 71, 3 кв.м х 55,61 кв.м = 0,0032 Гкал/год, де: 0,0041 Гкал/год теплове навантаження приміщення № 52; 71,3 кв.м загальна площа приміщення № 52; 55,61 кв.м 78/100 частини на приміщення №52; 0,0032 Гкал/год теплове навантаження на 78/100 частини приміщення № 52 (а.с.35).

Тарифи на послуги теплопостачання для потреб інших споживачів, установлені Комунальному підприємству теплових мереж "Криворіжтепломережа", у спірний період становили: з 28.10.2018 по 31.12.2018 2040,05 грн (з ПДВ) за 1 Гкал (постанова НКРЕКП № 239 від 27.02.2018); з 01.01.2019 по 09.09.2020 1715,15 грн (з ПДВ) за 1 Гкал (постанова НКРЕКП № 1715 від 10.12.2018); з 10.09.2020 по 30.11.2020 1502,30 грн (з ПДВ) за 1 Гкал (постанова НКРЕКП №1672 від 09.09.2020); з 01.12.2020 по 24.10.2021 1814,34 грн (з ПДВ) за 1 Гкал (постанова НКРЕКП №2264 від 30.11.2020);

з 25.10.2021 по теперішній час 5065,99 грн (з ПДВ) за 1 Гкал (рішення Криворізької міської ради № 530 від 22.10.2021).

За наявним у справі розрахунком заборгованості за теплову енергію за період з 07.11.2018 по 04.11.2021 за адресою: АДРЕСА_3 , позивач протягом спірного періоду поставив, а відповідач спожив теплову енергію в обсязі 6,36 Гкал на загальну суму 11001,35 грн, у тому числі: у листопаді 2018 року в обсязі 0,2 Гкал на суму 408,01 грн; у грудні 2018 року в обсязі 0,7 Гкал на суму 1428,03 грн; у січні 2019 року в обсязі 0,45 Гкал на суму 771,82 грн; у лютому 2019 року в обсязі 0,48 Гкал на суму 823,27 грн; у березні 2019 року в обсязі 0,29 Гкал на суму 497,39 грн; у квітні 2019 року в обсязі 0,03 Гкал на суму 51,45 грн; у жовтні 2019 року в обсязі 0,07 Гкал на суму 120,06 грн; у листопаді 2019 року в обсязі 0,31 Гкал на суму 531,70 грн; у грудні 2019 року в обсязі 0,38 Гкал на суму 509,24 грн; у січні 2020 року в обсязі 0,46 Гкал на суму 649,32 грн; у лютому 2020 року в обсязі 0,38 Гкал на суму 485,33 грн; у березні 2020 року в обсязі 0,23 Гкал на суму 269,44 грн; у квітні 2020 року в обсязі 0,08 Гкал на суму 86,07 грн; у листопаді 2020 року в обсязі 0,32 Гкал на суму 480,74 грн; у грудні 2020 року в обсязі 0,48 Гкал на суму 870,88 грн; у січні 2021 року в обсязі 0,50 Гкал на суму 907,17 грн; у лютому 2021 року в обсязі 0,49 Гкал на суму 889,03 грн; у березні 2021 року в обсязі 0,35 Гкал на суму 635,02 грн; у квітні 2021 року в обсязі 0,08 Гкал на суму 145,15 грн; у жовтні 2021 року в обсязі 0,05 Гкал на суму 253,30 грн; у листопаді 2021 року в обсязі 0,03 Гкал на суму 188,93 грн. (а.с. 43).

Обсяги теплової енергії, покладені в основу розрахунку за спірний період, відповідають обсягам, указаним в актах прийому-передачі теплової енергії до будинку АДРЕСА_2 за період з листопада 2018 року по IV квартал 2021 року (а.с. 14 - 32).

Факт поставки позивачем відповідачу теплової енергії протягом спірного періоду, її обсяг та вартість відповідачем не оспорюються.

Відповідно до положень частини першої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

На час звернення позивача з позовом до суду спожиту теплову енергію за спірний період у сумі 11001,35 грн відповідач не оплатив. Претензія позивача № 2 (вих. №1755/13 від 14.06.2023), в якій останній просив відповідача сплатити наявну заборгованість у сумі 11001,35 грн повернулася на адресу відправника з довідкою поштового оператора про повернення "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 45 - 48).

Тож несплата відповідачем грошових коштів за поставлену йому позивачем протягом спірного періоду теплову енергію на суму 11001,35 грн і стала причиною виникнення спору.

Предметом доказування є обставини, пов`язані з виконанням/невиконанням відповідачем зобов`язання з оплати поставленої йому позивачем теплової енергії.

Правовідносини сторін у цій справі врегульовані Законом України № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року (із змін. і доп.) "Про житлово-комунальні послуги" (далі Закон, Закон № 2189-VIII).

За змістом статті 1 Закону № 2189-VIII наведені у ньому терміни вживаються в такому значенні:

виконавець комунальної послуги суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;

житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 цього Закону до повноважень Кабінету Міністрів України належить, зокрема, затвердження порядків формування тарифів на комунальні послуги, що встановлюються органами місцевого самоврядування.

До повноважень органів місцевого самоврядування належить, окрім іншого, встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону (п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону № 2189-VIII).

Згідно з визначеним у статті 5 Закону № 2189-VIII переліком житлово-комунальних послуг до житлово-комунальних-послуг належать комунальні послуги, серед яких постачання теплової енергії.

За приписами частини першої статті 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Частиною першою статті 10 Закону № 2189-VIII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону № 2189-VIII в редакції, на час спірних правовідносин, відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

За змістом статті 21 Закону № 2189-VIII, яка регулює порядок надання послуги з постачання теплової енергії, одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом.

Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску.

Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації.

Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період.

Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством.

Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

У частині першій статті 12 Закону України № 2189-VIII передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відтак, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №750/12850/16-ц.

Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 239 від 27.02.2018, № 1715 від 10.12.2018, № 1672 від 09.09.2020, № 2264 від 30.11.2020 та рішенням Криворізької міської ради № 530 від 22.10.2021 Комунальному підприємству теплових мереж "Криворіжтепломережа" встановлено тарифи на послуги теплопостачання для потреб інших споживачів, що діяли у спірний період (а.с. 37 - 41)

Наявними у матеріалах справи актами про подачу теплоносія і його відключення визначені дати початку та закінчення надання позивачем послуг теплопостачання до будинку № 30 по вулиці Сергія Колачевського у м. Кривому Розі, в якому знаходиться належне відповідачу на праві спільної часткової власності нежитлове приміщення № 52, загальною площею 71,3 кв.м (78/100) (а.с. 6 - 10).

На підтвердження факту та обсягу поставки теплової енергії до будинку АДРЕСА_2 у період з 07.11.2018 по 04.11.2021 позивачем надані суду акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період (а.с. 14 - 32).

Зважаючи на вказані в цих актах обсяги теплової енергії, поставленої до будинку АДРЕСА_2 , визначеного позивачем розрахунковим методом теплового навантаження на 78/100 частин належного відповідачу нежитлового приміщення № 52 та тарифів на послуги теплопостачання для потреб інших споживачів, установлених Комунальному підприємству теплових мереж "Криворіжтепломережа", вартість поставленої відповідачу у період з 07.11.2018 по 04.11.2021 теплової енергії в обсязі 6,36 Гкал склала 11001,35 грн.

Отже, у відповідача за фактом споживання поставленої позивачем теплової енергії в обсязі 6,36 Гкал виникло зобов`язання з оплати її вартості в сумі 11001,35 грн.

За приписами частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

З огляду на відсутність укладеного між сторонами договору на поставку теплової енергії, строк виконання зобов`язання з її оплати сторонами не визначено.

Утім пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 25.07.2005 (далі Правила), які були чинними протягом спірного періоду, передбачено, що оплата відповідних послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Однак, як убачається з матеріалів справи, рахунки на оплату наданих послуг з поставки теплової енергії позивачем на адресу відповідача не направлялись, у зв`язку з чим у відповідача через відсутність даних щодо обсягу та вартості поставленої йому теплової енергії була відсутня можливість виконання грошових зобов`язань з її оплати в установлений Правилами строк.

Згідно з частиною четвертою статті 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

З огляду на викладене та виходячи із засад добросовісності, розумності і справедливості, суд доходить висновку, що для визначення строку виконання відповідачем обов`язку з оплати спожитої протягом спірного періоду теплової енергії підлягають застосуванню положення частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Отже, відповідач повинен був оплатити вартість спожитої теплової енергії у семиденний строк від дня пред`явлення відповідачем вимоги, викладеної у претензії №2 (вих. № 1755/13 від 14.06.2023) (а.с. 45).

Поштове відправлення з указаною претензією повернуто відправнику оператором поштового зв`язку за закінченням терміну зберігання 05.07.2023 (а.с. 47).

Відтак, враховуючи вимоги закону та усталену судову практику, відповідач мав виконати своє зобов`язання перед позивачем з оплати поставленої ним протягом спірного періоду теплової енергії у семиденний строк, який починає свій перебіг від дня повернення поштового відправлення за закінченням терміну зберігання, тобто не пізніше 12.07.2023.

Строк виконання відповідачем грошового зобов`язання є таким, що настав.

Відповідач обставин, наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог не заперечив і не спростував; доказів оплати вартості спожитої теплової енергії в сумі 11001,35 грн суду не надав.

Тому, позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу за спожиту теплову енергію в сумі 11001,35 грн є законною й обґрунтованою.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем до стягнення 3% річних у сумі 32,55 грн розраховані за період з 18.07.2023 по 22.08.2023 із заборгованості у сумі 11001,35 грн.

За результатом перевірки розрахунку 3% річних порушень не встановлено.

Отже, законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 11033,90 грн, з яких: 11001,35 грн основний борг, 32,55 грн 3% річних.

Заява відповідача про застосування позовної давності судом не приймається з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом пункту 12 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (в редакції Закону України № 540-IX від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі Закон України № 540-IX), чинного з 02.04.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З 12.03.2020 до 30.06.2023 на всій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами), від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", від 22.07.2020 № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

З огляду на приписи Закону України № 540-IX й дату звернення позивача з позовом до суду (02.09.2023 дата оформлення поштового відправлення з позовною заявою на адресу суду; а.с. 58) станом на дату введення карантину (12.03.2020) трирічний строк позовної давності за вимогами щодо стягнення основного боргу в сумі 11001,35 грн та 3% річних у сумі 32,55 грн не закінчився та продовжився на увесь період карантину.

Тож, позовні вимоги заявлені в межах встановленого законом строку позовної давності.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 2684,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до ОСОБА_1 про стягнення 11033,90 грн, з яких: 11001,35 грн основний борг, 32,55 грн 3% річних задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (ідентифікаційний код 03342184; місцезнаходження: 50000, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, буд. 9) основний борг у сумі 11001,35 грн, 3% річних у сумі 32,55 грн, судовий збір у сумі 2684,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 04.06.2024.

Суддя І.І. Колісник