РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.05.2024Справа № 910/3288/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волметсервіс»

до Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій ім.

Світлани Ковальської»

про стягнення 1.038.447,00 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

18.03.2024 до Господарського суду міста Києва через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Волметсервіс» до Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» про стягнення 1.038.447,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладеного між сторонами договору поставки № ВМС 23/02-К від 23.02.2021 позивачем було сплачено попередню оплату товару на загальну суму 1.050.000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 1718 від 02.03.2021 на суму 375.000,00 грн та № 2721 від 19.10.2021 на суму 630.000,00 грн, проте відповідач 30.03.2021 повернув грошові кошти у розмірі 11.553,00 грн. У зв`язку з тим, що відповідачем були порушені взяті на себе зобов`язання за договором щодо поставки товару, позивач направив на адресу відповідача лист № 12/1-12/2023 від 12.12.2023 з вимогою повернути суму авансових платежів у розмірі 1.038.447,00 грн, однак гроші повернуто не було. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 1.038.447,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 відкрито провадження у справі № 910/3288/24 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Даною ухвалою суду встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 25.03.2024 було надіслано відповідачу в його електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», яка отримана останнім 26.03.2024 о 17:56 год. що підтверджується наявним у справі повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, а тому відповідач мав подати відзив на позов у строк до 11.04.2024 включно.

09.04.2024 від відповідача до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог повністю посилаючись на те, що відповідачем поставлено позивачу товар за договором на загальну суму 822.787,00 грн та повернуто грошові кошти в розмірі 11.553,00 грн; стосовно нібито невиконаного відповідачем зобов`язання на суму 170.660,00 грн відповідач зазначає, що за умовами договору поставка здійснюється частинами шляхом само вивозу зі складу постачальника, проте позивач не звертався до відповідача з вимогою щодо поставки товару на вказану суму, а тому відповідач не вважається таким, що прострочив виконання даного зобов`язання.

23.04.2024 від позивача до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 215.660,00 грн боргу.

23.04.2024 від позивача до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується із зазначеним відповідачем залишком боргу в сумі 170.660,00 грн, оскільки за розрахунками позивача він становить 215.660,00 грн (1.038.447,00 грн - 822.787,00 грн, первинних документів, які підтверджували факт поставки товару позивачу за договором на 45.000,00 грн (215.660,00 грн - 170.660,00 грн) відповідачем не подано.

24.04.2024 від відповідача до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів.

29.04.2024 від позивача до суду через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на клопотання відповідача про долучення доказів.

29.04.2024 від відповідача до суду через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що позивач припустився арифметичної помилки, оскільки сплачені ним відповідачу кошти в сумі 375.000,00 грн та 630.000,00 грн дорівнюють 1.005.000,00 грн, а не як зазначає позивач 1.050.000,00 грн; позивачем не підтверджено факт перерахування відповідачу коштів ще в сумі 45.000,00 грн.

03.05.2024 від позивача до суду через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на заперечення відповідача на відзив, в яких погодився, що ним у позовній заяві допущено арифметичну помилку, і загальна сума перерахованих відповідачу коштів становить 1.005.000,00 грн, а не 1.050.000,00 грн, а тому залишок невикористаної суми попередньої оплати становить 170.660,00 грн, які просить стягнути з відповідача на свою користь.

З огляду на те, що дані заперечення подано позивачем з порушенням встановленого п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України строку для подачі заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд не може розцінити їх як заяву про зменшення розміру позовних вимог, а тому предметом розгляду є вимоги позивача про стягнення з відповідача 215.660,00 грн.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Волметсервіс» (покупець, позивач) та Акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» (постачальник, відповідач) укладено договір поставки № ВМС 23/02-К (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити на умовах даного договору брухт та відходи чорних металів (далі - товар), у погодженій кількості та по цінах, зазначених у видаткових накладних.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, товар у визначений строк не поставив, що є підставою для повернення сплаченої позивачем передоплати в розмірі 215.660,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 9.2 договору він вступає в дію з моменту підписання сторонами та діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку залишатиметься чинним до моменту, коли сторонами будуть повністю виконані всі зобов`язання, прийняті сторонами відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору загальна кількість та вартість договору визначається на підставі видаткових накладних.

Згідно з п. 3.54 договору розрахунок за поставлений товар здійснюється відповідно до накладної та рахунку протягом п`яти банківських днів з моменту їх отримання покупцем.

При цьому, не зважаючи на те, що умовами договору не передбачена попередня оплата товару позивачем з посиланням на договір перераховано відповідачу попередню оплату за металобрухт в загальному розмірі 1.005.000,00 грн, а саме згідно платіжної інструкції № 1718 від 02.03.2021 в сумі 375.000,00 грн та згідно платіжної інструкції № 2721 від 19.10.2021 в сумі 630.000,00 грн.

За умовами п. 1.3 договору товар передається покупцю частинами - партіями. Під партією товару сторони розуміють товар, зазначений в окремій накладній.

Відповідно до п. 2.1.1 договору постачальник зобов`язується передати покупцю товар в погодженій кількості та по узгодженій ціні, з належно оформленими документами на товар і в терміни, які передбачені умовами даного договору.

В свою чергу згідно п. 2.2.1 договору покупець зобов`язаний власними силами та засобами завантажити його у автотранспортні засоби та здійснити доставку на виробничий майданчик по заготівлі та переробці брухту та відходів чорних металів.

Відповідно до п. 3.1 договору поставка товару здійснюється на умовах EXW само вивіз-склад постачальника) згідно Інкотермс 2010 силами та транспортними засобами покупця.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що приймання-передача товару від постачальника до покупця здійснюється шляхом складання накладної та акту приймання металів чорних (вторинних) по вазі нетто товару.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем за договором поставлено, а позивачем прийнято товар на загальну суму 822.787,00 грн, що підтверджується наступними документами

- актом приймання металів чорних (вторинних) № 05-03 від 05.03.2021 та накладною № 1/14100 від 05.03.2021 на суму 346.697,00 грн;

- актом приймання металів чорних (вторинних) № 10-03 від 10.03.2021 та накладною № 1/14522 від 10.03.2021 на суму 16.750,00 грн;

- актом приймання металів чорних (вторинних) № 28-10 від 28.10.2021 та накладною № 1/99542 від 28.10.2021 на суму 402.500,00 грн;

- актом приймання металів чорних (вторинних) № 08.11.2021 від 08.11.2021 та накладною № 1/106530 від 08.11.2021 на суму 56.840,00 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачем повернуто позивачу попередню оплату в сумі 11.553,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 2486 від 30.03.2021.

В матеріалах справи наявні подані відповідачем акти звіряння взаємних розрахунків по договору № 23/02-к від 23.02.2021, станом на 31.03.2021, станом на 31.10.2021, станом на 30.11.2021 та станом на 31.01.2023, які є належними доказами оскільки зазначена в них інформація підтверджується наявними у справі первинним документами.

Так, згідно останнього акту звіряння між сторонами за договором станом на 31.01.2023 сальдо на користь позивача становить 170.660,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Однак, умовами договору сторони не визначили строк поставки товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплати у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України).

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А в разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключним правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (зазначений висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17).

Слід зазначити, що умовами договору не визначено конкретну кількість та ціну товару, що мала бути поставлена за договором та матеріали справи не містять жодного листування сторін про досягнення згоди щодо цих умов.

Тому відсутні підстави вважати, що за договором у відповідача існує обов`язок з поставки позивачу товару ще на суму 170.660,00 грн.

Суд з огляду на те, що потреба у товарі на вказану суму у позивача відсутня, вважає що волевиявлення позивача щодо повернення попередньої оплати, оплата якої умовами договору не передбачена, є обгрунтованим.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу № 12/1-12/2023 від 12.12.2023, що підтверджується фіскальним чеком, накладною та описом вкладення у цінний листі № 418 від 12.12.2023, в якій позивач просив протягом 7 (семи) днів з дня отримання даного листа повернути кошти в сумі 1.038.447,00 грн

За результатами пошуку на сайті АТ «Укрпошта» в мережі Інтернет за трек кодом № 418 вбачається, що дане відправлення отримано відповідачем 18.12.2023.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З огляду на викладене, відповідач мав повернути кошти позивачу у строк до 25.12.2023 включно.

Таким чином, за відсутності жодного визначеного умовами договору документального підтвердження фактичної поставки товару позивачу на суму 170.660,00 грн, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 170.660,00 грн (1.005.000,00 грн - 822.787,00 грн - 11.553,00 грн) попередньої оплати обґрунтовані та підлягають задоволенню.

В іншій частині в позові слід відмовити, оскільки позивачем допущено арифметичну помилку при підрахунку суми попередньої оплати, що підлягає поверненню відповідачем.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Волметсервіс» (43023, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Індустріальна, 2Б; ) 170.660 (сто сімдесят тисяч шістсот шістдесят) грн. 00 коп. попередньої оплати, 2.559 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 90 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова