РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2024 року м. Чернігівсправа № 927/14/24

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Тарасевич А. М.

За позовом: В.о. керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури,

вул. Замкова, 9А, м. Новгород-Сіверський, Чернігівська область, 16000 в інтересах держави в особі

позивача: Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації,

, вул. Шевченка, 7, м. Чернігів, 14000

до відповідача: Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області,

, вул. Губернська, 2, м. Новгород-Сіверський, Чернігівська область, 16000

Предмет спору: про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Лозицька Я. А., представник;

від відповідача: не з`явився;

за участю прокурора: Лепської Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

В.о. керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, у якій прокурор просить суд:

- усунути перешкоди власнику державі в особі Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 7,8898 га з кадастровим номером :05:000:1156, шляхом:

1) скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:1156 площею 7,8898 га;

2) зобов`язання Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області повернути земельну ділянку :05:000:1156 площею 7,8898 га державі в особі Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 05.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 31.01.2024 о 13:10, та встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті, зокрема, відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання до суду та іншим учасникам прави відзиву на позов.

Ухвала суду від 05.01.2024 була доставлена відповідачу в його Електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» в ЄСІТС 05.01.2024 о 19:51, а отже останнім днем для подання відзиву на позов є 10.01.2024.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Демидової М. О., підготовче засідання, призначене на 31.01.2024 о 13:10, не відбулось.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Чернігівської області №02-01/46/24 від 16.02.2024, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Демидової М. О., було призначено повторний автоматизований розподіл справи №927/14/24.

Автоматизованою системою документообігу Господарського суду Чернігівської області для розгляду справи визначено суддю Шморгуна В. В.

Ухвалою суду від 21.02.2024 прийнято справу до розгляду, зупинено провадження у справі № 927/14/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №927/1206/21 та зобов`язано учасників справи повідомити суд про результати перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи №927/1206/21.

04.04.2024 від прокурора до суду надійшло клопотання про поновлення провадження у справі у зв`язку з ухваленням Великою Палатою Верховного Суду постанови від 12.03.2024 у справі №927/1206/21.

Ухвалою суду від 22.04.2024 поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання на 09.05.2024 об 11:00 та повідомлено учасників справи про час та місце проведення цього судового засідання.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в його Електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» в ЄСІТС, але у підготовче засідання 09.05.2024 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання 09.05.2024 проводилось за відсутності відповідача (його представника).

У підготовчому засіданні 09.05.2024 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 28.05.2024 на 12:10.

Ухвалою суду від 09.05.2024 повідомлено учасників справи про час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в його Електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» в ЄСІТС, але у судове засідання з розгляду справи по суті 28.05.2024 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України судове засідання 28.05.2024 проводилось за відсутності відповідача (його представника).

До початку підготовчого засідання від Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

Оскільки зазначений Департамент не є учасником справи, подане ним клопотання є безпідставним, а тому суд на підставі ст. 43 ГПК України постановив ухвалу про залишення цього клопотання без розгляду.

У судовому засіданні 28.05.2024 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що земельна ділянка площею 7,8898 га з кадастровим номером :05:000:1156 (далі спірна земельна ділянка) сформована за рахунок землі історико-культурного призначення, на якій розташована пам`ятка археології національного значення городище Юхнове-1 (Західне), а отже може перебувати лише у державній власності, що встановлено у рішенні Господарського суду Чернігівської області від 10.07.2023 у справі №927/146/23, яке набрало законної сили. Разом з тим, спірна земельна ділянка зареєстрована на праві власності за Новгород-Сіверською міською радою, а тому перебування цієї земельної ділянки у комунальній власності позбавляє Український народ правомочності власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної власності. Оскільки держава в особі Чернігівської ОДА, будучи власником спірної земельної ділянки в межах пам`ятки археології національного значення городище Юхнове-1 (Західне), не може реалізувати свої права власника на належні їй землі історико-культурного призначення, межі та площа яких залишаються невизначеними та нерозподіленими в силу існування спірної земельної ділянки, необхідним є скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Господарський суд Чернігівської області розглядав справу №927/146/23 за позовом керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та Сосницької селищної ради про:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.06.2019 № 25-4134/14-19-сг «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» у частині передачі у власність Новгород Сіверської міської об`єднаної територіальної громади земельної ділянки площею 7,8898 га, кадастровий номер :05:000:1156;

- скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав індексний номер № 50728479 від 21.01.2020 та одночасно припинити за Новгород Сіверською міською радою Чернігівської області (код 04061978) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на земельну ділянку площею 7,8898 га, кадастровий номер :05:000:1156, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 10.07.2023 у справі №927/146/23, яке набрало законної сили 02.10.2023, позов задоволено повністю та визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.06.2019 № 25-4134/14-19-сг «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» у частині передачі у власність Новгород-Сіверської міської об`єднаної територіальної громади земельної ділянки площею 7,8898 га, кадастровий номер :05:000:1156; скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, індексний номер № 50728479 від 21.01.2020, та одночасно припинено за Новгород-Сіверською міською радою Чернігівської області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на земельну ділянку площею 7,8898 га, кадастровий номер :05:000:1156, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що у справі №927/146/23 та у цій справі беруть участь особи, щодо яких встановлено певні обставини, факти, які встановлені рішенням Господарського суду Чернігівської області від 10.07.2023 у справі №927/146/23 та входять до предмету доказування в межах даної справи, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову в межах даної справи.

З урахуванням встановлених у вказаному судовому рішенні обставин, а також на підставі наявних у цій справі документів, суд встановив, що Пам`ятка археології паспортизована в 1975 році. За паспортом на пам`ятку археології Юхнівські городища (Західне та Східне) (№ 1192), розташовані в Новгород-Сіверському районі в с. Юхнове, Горбівська сільська рада, за 1-1,2 км на схід від села, північніше центральної частини с. Путивськ. Площа пам`яток близько 0,5 га, овальної форми, поверхня рівна, товщина культурного шару 1,55 м. Площа городища Юхнове І 56м х 114м; площа Юхнове ІІ 47м х 65м. Охоронна зона 100 м навколо пам`ятника.

На вказану археологічну пам`ятку, 04.08.1980, укладене зобов`язання по охороні (№ 1192).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів Про взяття під державну охорону пам`яток археології, історії та культури від 17.11.1980 № 551 взяті під державну охорону пам`ятки археології, історії та культури, розташовані на території області, зокрема в Новгород-Сіверському районі пам`ятка археології Юхнівське городище, VІ-ІІІ тис. до н.е., розташована в с. Юхнове (північна околиця), площею 0,5 га (порядковий номер 217).

Постановою КМУ Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України від 03.09.2009 № 928, городища Західне та Східне (с. Юхнове) занесені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, охоронний № 250025-Н.

З технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Новгород-Сіверського району Чернігівської області з урахуванням Перспективного плану формування територій Чернігівської області, затвердженого розпорядженням КМУ від 12.08.2015 № 899 (в редакції розпорядження КМУ від 17.10.2018 № 751-р), виготовленого за замовленням ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, ДП Центр державного земельного кадастру (Київська обласна філія), вбачається:

- на земельній ділянці площею 7,8898 га (ділянка № 2), кадастровий номер :05:000:1156, наявне обмеження в використанні (01.02) в вигляді охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини (площею 7,8898 га); земельна ділянка віднесена до земель сільськогосподарського призначення.

За довідкою Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА від 17.04.2019 № 71-П до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Новгород-Сіверського району Чернігівської області, виготовленої ДП Центр державного земельного кадастру (Київська обласна філія): на частині земельної ділянки, яка знаходиться на території Горбівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, ділянка № 2 площею 7,8898 га, розташоване поселення Юхнове-Західне, яке в 1994 році, при погодженні проекту роздержавлення земель КСП Маяк (с. Горбове) нанесене на карту землекористування як землі історико-культурного призначення і розташоване біля пам`ятки археології національного значення городища Юхнове-1 (Західне) VI-III ст. до н.е., охоронний 250025-Н (1192), взяте на облік рішенням виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів від 17.11.1980 № 551 та занесене до Державного реєстру нерухомих пам`яток України постановою КМУ від 03.09.2009 № 928.

Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА (далі Департамент) погодив указану технічну документацію, зокрема, за умови, що впродовж місяця з моменту отримання правовстановлюючих документів на земельні ділянки, будуть укладені охоронні договори на пам`ятку археології національного значення городище Юхнове-2 (Східне). При цьому, Департамент звертав увагу, що відповідно до частин 2 і 5 статті 17 Закону України Про охорону культурної спадщини, п. 2 статті 83 ЗК України земельні ділянки, на яких знаходяться об`єкти культурної спадщини (пам`ятки археології), є державною власністю і не підлягають передачі в комунальну чи правну власність. Передача в комунальну чи приватну власність земельних ділянок під пам`ятками археології можлива лише за умови проведення за кошти замовника охоронних археологічних досліджень на всій площі землевідводу в повному обсязі, коли предмет охорони буде вилучений (частина 1 статті 37, стаття 15 Закону України Про охорону культурної спадщини). Земельні ділянки під пам`ятками археології можуть бути надані в оренду або постійне користування за умови укладення охоронного договору на цю частину пам`яток (стаття 23 Закону України Про охорону культурної спадщини) і проведення охоронних археологічних досліджень у випадку планування будівництва (стаття 37 Закону України Про охорону культурної спадщини).

Згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 24.04.2019 № 25-2956/14-19сг затверджена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні в Державному земельному кадастрі, на території Новгород- Сіверської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, загальною площею 381,6919га.

Наявними матеріалами справи підтверджений факт розміщення на спірній земельній ділянці археологічної пам`ятки національного значення, що взята на державний облік та занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України згідно з постановою КМУ від 03.09.2009 № 928 (охоронний 250025-Н (1192)).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.06.2019 № 25-4134/14-19-сг Новгород-Сіверській міській раді Чернігівської області передані в комунальну власність Новгород-Сіверської міської об`єднаної територіальної громади земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1025,7758га, в тому числі земельна ділянка кадастровий номер :05:000:1156 площею 7,8898га, що розташована за межами населених пунктів на території Новгород-Сіверської об`єднаної територіальної громади Чернігівської області, за актом приймання-передачі земельних ділянок від 19.06.2019.

Відповідно до додатку до акту приймання-передачі земельних ділянок від 19.06.2019 земельна ділянка кадастровий номер :05:000:1156 площею 7,8898га має обмеження в використанні в вигляді охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини площею 7,8898га.

За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (сформована 14.12.2022 за № 317648119), державним реєстратором прийняте рішення про державну реєстрацію права комунальної власності за Новгород-Сіверською міською радою Чернігівської області, індексний номер № 50728479: на земельну ділянку площею 7,8898га, кадастровий номер :05:000:1156, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 105.

Підстава державної реєстрації: наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.06.2019 № 25-4134/14-19-сг.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.12.2023 спірна земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади в особі Новгород-Сіверської міської ради; інших записів щодо цієї земельної ділянки інформаційна довідка не містить.

Оцінка суду.

Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в даній справі.

Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

«Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Відповідно до ч. 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Згідно з ч. 4, 7 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі 912/2385/18.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, останню прокурором подано в особі Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації у зв`язку із невиконанням нею своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави у суді.

Прокурор вважає, що порушення інтересів держави у даному випадку полягає у неправомірній передачі Новгород-Сіверській міській раді спірної земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, внаслідок чого держава позбавлена можливості повноцінно реалізовувати права власника щодо свого майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Отже, Чернігівська обласна державна адміністрація є розпорядником земель державної власності історико-культурного призначення.

Указом Президента України «Про утворення військових адміністрацій» № 68/2022 від 24.02.2022 утворено, зокрема, Чернігівську обласну військову адміністрацію. У зв`язку з утворенням військових адміністрацій, зазначених у цій статті, обласні, Київська міська державні адміністрації та голови цих адміністрацій набувають статусу відповідних військових адміністрацій та начальників цих військових адміністрацій.

Таким чином, уповноваженою особою, яка має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою, є Чернігівська обласна військова (державна) адміністрація.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор звертався до Чернігівської ОДА з листом від 02.11.2023 №50-75-8155вих-23, у якому повідомив про виявлені порушення законодавства при передачі спірної земельної ділянки з державної у комунальну власність, а також просив повідомити про вжиті заходи щодо усунення вказаних порушень і повернення цієї земельної ділянки у власність держави та скасування державної реєстрації.

Тобто прокурором було повідомлено позивача про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів представницького характеру для захисту законних інтересів держави.

Чернігівська ОВА у листі від 22.11.2023 №01-01-32/20044-вих, адресованому Новгород-Сіверській окружній прокуратурі, зазначила про те, що ОДА не вживала та не планує вживати заходи, зазначені у листі від 02.11.2023, з огляду на відсутність на те законодавчих підстав.

Відтак позивач особисто підтвердив нездійснення жодних дій, спрямованих на звернення до суду з відповідним позовом, що свідчить про її бездіяльність щодо захисту інтересів держави.

Отже, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача, який є компетентним органом у спірних правовідносинах, і у разі виявлення порушень законодавства має право звернутись до суду щодо захисту порушених інтересів, однак цього не зробив і не збирається робити.

Зважаючи на викладене та виходячи із предмету і підстав позову, сформульованих прокурором, суд доходить висновку, що він правильно визначив Чернігівську ОВА позивачем, оскільки він є компетентним органом, втім не звернувся до суду з позовом з метою захисту порушених інтересів держави.

У порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Чернігівської ОДА про усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою.

За таких обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення з боку прокурора бездіяльності Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави та про наявність підстав для звернення прокурора з цим позовом до суду.

Щодо суті позовних вимог.

Прокурор просить усунути перешкоди власнику державі в особі Чернігівської ОВ(Д)А у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки та зобов`язання відповідача її повернути.

Відповідно до ч. 1, 3-5, 13 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі:

поділу або об`єднання земельних ділянок;

скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації;

якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

За приписами ч. 10, 11 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:

поділу чи об`єднання земельних ділянок;

якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника;

ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

У разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених в абзацах третьому і четвертому частини десятої, державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє про це особу, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, а в разі наявності зареєстрованих речових прав на неї - суб`єктів таких прав.

Рішенням суду від 10.07.2023 у справі №927/146/23 скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку, проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не внесений.

Відповідно до п. 24 Перехідних положень ЗК України з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Отже, з дня набрання чинності цим пунктом законної сили, тобто з 27.05.2021, спірна земельна ділянка вважається комунальною власністю, власником якої є територіальна громада в особі відповідача.

Згідно з положеннями частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Разом з тим, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права комунальної власності не забезпечує відновлення прав попереднього власника на спірну земельну, тобто держави, оскільки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутній запис про реєстрацію та припинення права державної власності на спірну земельну ділянку.

За приписами ч. 1, 2 ст. 20 ЗК України при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення.

При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.

Віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо земельних ділянок, якими розпоряджаються Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу.

Отже, зміна цільового призначення спірної земельної ділянки можлива лише за рішенням власника, яким згідно з рішенням суду у справі №927/146/23 є держава, проте за існуючих обставин без відображення такого права в державному реєстрі, і що тягне за собою врахування приписів п. 24 Перехідних положень ЗК України, які визначають право власності на цю землю знову за Новгород-Сіверської міською радою.

Наведені обставини унеможливлюють ефективний захист інтересів держави як власника цієї земельної ділянки у спірних взаємовідносинах.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявність державної реєстрації спірної земельної ділянки з сільськогосподарським призначенням унеможливить формування земельної ділянки історико-культурного призначення, на яку накладається спірна земельна ділянка, без зміни її цільового призначення, що не відноситься до компетенції держави в особі Чернігівської ОДА, а відтак скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки призведе до поновлення порушеного права держави.

При цьому наслідком скасування рішенням суду від 10.07.2023 у справі №927/146/23 рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку та скасування судом у цій справі державної реєстрації спірної земельної ділянки є повернення її власнику в особі Чернігівської ОДА.

За наведених обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:1156 площею 7,8898 га.

3. Зобов`язати Новгород-Сіверську міську раду Чернігівської області (, вул. Губернська, 2, м. Новгород-Сіверський, Чернігівська область, 16000) повернути земельну ділянку :05:000:1156 площею 7,8898 га державі в особі Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації (, вул. Шевченка, 7, м. Чернігів, 14000).

4. Стягнути з Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області (, вул. Губернська, 2, м. Новгород-Сіверський, Чернігівська область, 16000) на користь Чернігівської обласної прокуратури (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) 5368,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 07.06.2024.

Суддя В. В. Шморгун