РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.06.2024Справа № 910/3229/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Просто"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про стягнення 16 442,68 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Просто» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення 16 442,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту № 2300092 від 21.03.2023, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 судом залишено позовну заяву без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом п`яти днів з дня вручення ухвали суду та спосіб їх усунення.

26.03.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3229/24. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

02.04.2024 представником позивача подано клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення 8 432,68 грн. у зв`язку зі сплатою відповідачем страхового відшкодування в означеному розмірі згідно платіжної інструкції № 2007 від 19.03.2024.

10.04.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що до відкриття провадження у справі відповідачем сплачено належну до сплати суму страхового відшкодування у розмірі 89 694,00 грн. Відповідач зазначає, що у рахунку № ЕЛюС-0013510 від 01.06.2023 на підставі якого позивач сплатив страхове відшкодування за Договором вказано роботи та матеріали для повного відновлювального ремонту автомобіля, у тому числі і ті, які не були отримані у ДТП 27.05.2023, а саме: у пунктах 9, 10 вказано роботи з відновлення пошкоджень, не пов`язаних із ДТП від 27.05.2023 (фарбування, полірування заднього бамперу), а у пунктах 1, 2 рахунку вказана вартість матеріалів за фарбування усіх 3 деталей автомобіля, в тому числі і пошкоджень бамперу, не пов`язаних із ДТП. Таким чином, відповідач зазначає, що позивачем заявлено майнову вимогу в розмірі своїх фактичних витрат на підставі умов Договору за усі наявні (накопичені) пошкодження автомобіля, без вирахування пошкоджень, які не пов`язані з ДТП від 27.05.2023, а отже, враховуючи вимог законодавства, страхове відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, сплачується лише за шкоду, завдану внаслідок ДТП, яке сталось за участю забезпеченого транспортного засобу, з вини водія забезпеченого автомобіля, а не за будь-які накопичувальні пошкодження вже наявні на автомобілі до ДТП, як це може бути при сплаті страхового відшкодування за договором добровільного страхування КАСКО. Враховуючи викладене, відповідач зазначає, що розмір страхового відшкодування визначено відповідачем на підставі документів, доданих позивачем до заяви від 22.06.2023 (рахунку, Акту огляду), з вирахуванням вартості робіт та матеріалів, призначених на відновлення пошкоджень ЛФП бамперу заднього, не пов`язаних із ДТП від 27.05.2023, а саме за вирахуванням робіт, вказаних у пунктах 9,10 рахунку № ЕЛюС-0013510 від 01.06.2023 - на суму 5 130,00 грн. та вирахуванням з пунктів 1, 2 означеного рахунку 1/3 частин вартості матеріалів у розмірі 2 880,00 грн., оскільки в пунктах 1, 2 рахунку вказана загальна вартість фарбування усіх трьох деталей, в тому числі бамперу заднього. Крім того, відповідач зазначає, що ані до заяви від 22.06.2023, а ні до заяви від 18.12.2023, позивачем не долучався Звіт про визначення вартості матеріального збитку, який виконаний оцінювачем 14.08.2023 та без фактичного огляду транспортного засобу.

Позивач правом на подання відповіді на відзив у встановлений строк не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2023 року між Приватним акціонерним товариством «Просто» (далі - страховик, позивач) та ОСОБА_1 (страхувальник), укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 209.24.00264, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Lexus», 2020 року виписку, державний номерний знак НОМЕР_1 .

27.05.2023 о 15 год. 45 хв., водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 у м. Буча по вул. Леха Качинського, 2, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Lexus», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2023 у справі №367/4011/23 встановлено порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України та визнано його винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з Рахунками № ЕЛюС-0013510 від 01.06.2023 на суму 89 272,04 грн. та № ЕЛюС-0017379 від 11.07.2023 на суму 8 432,68 грн., виставленими власнику застрахованого транспортного засобу станцією технічного обслуговування ТОВ «Віді еліт», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Lexus», д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 97 704,72 грн.

За результатами відновлювального ремонту автомобіля марки «Lexus», д.н.з. НОМЕР_1 , сторонами складено Акт виконаних робіт № ЕЛюСА-015528 від 15.07.2023 на суму 89 272,04 грн.

Позивач з урахуванням умов Договору обов`язкового страхування наземного транспорту, склав страхові акти № 164182 від 09.06.2024 на суму 89 272,04 грн. та № 164182 на доплату від 14.07.2023 на суму 8 432,68 грн., згідно з якими пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Lexus», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 97 704,72 грн.

На підставі складеного страхових актів № 164182 від 09.06.2024 на суму 89 272,04 грн. та № 164182 на доплату від 14.07.2023 на суму 8 432,68 грн. позивач виконуючи свої зобов`язання за договором, сплатив суму страхового відшкодування в розмірі 97 704,72 грн. на рахунок СТО (платіжні доручення № 3189 від 09.06.2023 на суму 89 272,04 грн. та № 3666 від 14.07.2023 на суму 8 432,68 грн.

Позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - відповідач) із Заявою на виплату страхового відшкодування вих. № 04-1549 від 21.06.2023 на суму 89 272,04 грн., за результатами розгляду якої, відповідачем сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 81 262,04 грн.

В подальшому, позивач звернуся до відповідача із Заявою на доплату страхового відшкодування вих. № 04-2615 від 11.12.2023 на суму 16 442,68 грн., у зв`язку з доплатою страхового відшкодування у розмірі 8 432,68 грн. та залишком страхового відшкодування за першою заявою, в зв`язку з чим, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення різниці страхового відшкодування у розмірі 16 442,68 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За визначенням ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 993 ЦК України визначає, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат.

Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Тобто у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого деліктного зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 910/3165/17, від 12.08.2019 у справі №910/2351/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17.

У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат переходить від потерпілої особи право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Відповідно до п.п. 12.1 ст. 12 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (абз. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування».

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_2 .

Доказів того, що ОСОБА_2 не мав права керування транспортним засобом автомобілем марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а тому, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 керував вищевказаним транспортним засобом на законних підставах.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , відшкодовується ним як володільцем цього транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність осіб внаслідок експлуатації автомобіля марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія», згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/213226076.

За приписами п.п. 1.1, 1.4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_2 експлуатував автомобіль марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована відповідачем.

Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом № ЕР/213226076 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 160 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

В свою чергу, статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При визначенні розміру заподіяної шкоди у даному випадку суд враховує, що у Акті огляду транспортного засобу № 164182 від 29.05.2023, складеного позивачем вказано також пошкодження, не пов`язані з даним випадком: бампер задній пошкоджено в нижній частині.

При цьому, визначаючи розміру заподіяної страхової шкоди, пов`язаної із ДТП, що мала місце 27.05.2023, суд виходить із документів станції технічного обслуговування та не приймає до уваги наданий позивачем Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 164182, складений 14.08.2023, з огляду на наступне.

Так, у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №922/4013/17 зроблено висновок, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Норма ч.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Згідно з п.1.6 Методики відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а відповідно до п.2.3 Методики вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/482/17.

Враховуючи викладене, оскільки як вбачається з наявних у матеріалах справи документів станції технічного обслуговування, відновлення пошкодженого транспортного засобу марки «Lexus» д.н.з. НОМЕР_1 відбувалось в тому числі з урахуванням пошкоджень, які не були завдані внаслідок даного ДТП, що мало місце 27.05.2023, розмір страхового відшкодування, належного до сплати відповідачем у межах його відповідальності, за виключенням витрат на відновлення пошкоджень, не пов`язаних із ДТП, становить 89 694,72 грн.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є вимоги позивача про стягнення різниці страхового відшкодування в розмірі 16 442,68 грн., з якої, 8 432,68 грн. сплачено відповідачем згідно платіжної інструкції № 2007 від 19.03.2024, тобто до відкриття провадження у справі, а решта суми у розмірі 8 010,00 грн. не пов`язана з означеним страховим випадком, та відповідно не підлягає до сплати відповідачем.

Таким чином, враховуючи, що відповідач сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 8 432,68 грн. до відкриття провадження у справі, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У зв`язку з викладеним, клопотання представника позивача про закриття провадження у справі в цій частині залишається судом без задоволення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 03.06.2024

Суддя О.А. Грєхова