ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2024 р. Справа№ 910/19022/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Палія В.В.

секретаря судового засідання Вороніної О.С.

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 23.05.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2024

у справі №910/19022/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренджи Ізмаїл"

до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

про стягнення 2 761 531,05 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренджи Ізмаїл» (далі - ТОВ "Ренджи Ізмаїл", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ "НЕК "Укренерго", відповідач) про стягнення 2 761 531,05 грн, з яких 2 717 489,11 грн заборгованості, 37 069,35 грн 3% річних, 6 972,59 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуги із зменшення навантаження в частині здійснення повної та своєчасної оплати послуги у період з квітня по травень 2023 року.

В процесі розгляду справи відповідач сплатив 2 717 489,11 грн заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва №910/19022/23 від 06.02.2024 провадження у справі в частині стягнення 2 717 489,11 грн основного боргу закрито; повернуто ТОВ "Ренджи Ізмаїл" з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 38 738,98 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією від 12.12.2023 №807.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.2024 у справі №910/19022/23 позов ТОВ "Ренджи Ізмаїл" задоволено частково; стягнуто з ПРАТ "НЕК "Укренерго" на користь ТОВ «Ренджи Ізмаїл» 5 604,76 грн інфляційних втрат, 37 069,35 грн 3% річних, 2 600 грн витрат по сплаті судового збору; в решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати послуги із зменшення навантаження за спірний період.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.2024 у справі №910/19022/23 в частині задоволення позовних вимог, ПРАТ «НЕК «Укренерго» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції ухвалено рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат без з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано, що відповідач не користувався грошовими коштами, які мали бути сплачені позивачу, а прострочення виникло не з його вини та обумовлено недодержанням його контрагентами обов`язків з оплати послуг з передачі електричної енергії, тощо.

Скаржник також наголошує, що законодавством не передбачено покриття витрат оператора системи передачі на виконання договорів із зменшення навантаження, аніж з тарифу на послуги з передачі електричної енергії поза розміром, ніж це встановлено у тарифі.

Відтак, використання коштів на цілі або у розмірах, не передбачених встановленою структурою тарифу, на переконання скаржника, є нецільовим використанням коштів.

Крім того, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, скаржник вважає обґрунтованим зменшення розміру заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних на 95%.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2023 апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у складі: Яценко О.В. (головуючий суддя), Палій В.В., Вовк І.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2024 відкрито апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 23.05.2024.

17.05.2024 від ТОВ "Ренджи Ізмаїл" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржене у справі судове рішення залишити без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з перебуванням судді Вовка І.В. на лікарняному.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2024 справа передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Яценко О.В., суддів Палія В.В., Хрипуна О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2024 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Яценко О.В., суддів Палія В.В., Хрипуна О.О.

22.05.2024 від АТ "Чернівціобленерго" надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні 23.05.2024 взяв участь представник ПрАТ "НЕК "Укренерго", який просив задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідач участь свого представника у судовому засіданні не забезпечив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 52 Закону України «Про ринок електричної енергії» адміністратор розрахунків забезпечує організацію роботи ринку електричної енергії відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку. Функції адміністратора розрахунків покладаються на оператора системи передачі.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про ринок електричної енергії» обов`язковою умовою участі в ринку електричної енергії (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) є укладення договору про врегулювання небалансів з оператором системи передачі.

Згідно з п. 6 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про врегулювання небалансів.

ПрАТ "НЕК "Укренерго" є оператором системи передачі (далі - ОСП).

ТОВ "Ренджи Ізмаїл" (далі - ППВДЕ) є виробником електричної енергії та здійснює господарську діяльність із виробництва електричної енергії з альтернативних джерел (енергії сонця) на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, виданої на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 1348 від 05.07.2019. Також, позивачу на підставі постанови НКРЕКП № 60 від 24.01.2017 встановлено «зелений» тариф на електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, до 01.01.20230.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою від 14.03.2018 №307 затверджено Правила ринку (далі - Правила ринку).

Відповідно до п. 4.2.4 правил ринку ВДЕ з підтримкою, що є ППВДЕ, зобов`язані подавати ОСП пропозиції (заявки) на надання послуги із зменшення навантаження в обсягах, що відповідають добовому графіку відпуску електричної енергії, а в протилежному випадку зобов`язані брати участь на балансуючому ринку.

Згідно з п. 4.18.11 Правил ринку ОСП за межами балансуючого ринку має право видавати команди на зменшення навантаження ППВДЕ. Диспетчерська команда на зменшення навантаження ППВДЕ, крім випадків видачі такої команди при системних обмеженнях, які є наслідком дії обставин непереборної сили, є прийняттям пропозиції (заявки) виробника на надання послуги із зменшення навантаження.

Порядок надання послуги із зменшення навантаження ВДЕ з підтримкою є додатком № 9 до Правил ринку (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2.1 Порядку договір про надання послуги із зменшення навантаження є публічним договором приєднання, розробляється ОСП на основі додатка 11 до Правил ринку (далі - договір), оприлюднюється на офіційному вебсайті оператора системи та укладається шляхом надання ВДЕ з підтримкою заяви-приєднання, форма якої наведена в додатку 1 до договору (далі - заява). Датою початку дії зазначеного договору є другий робочий день від дня акцептування ОСП заяви-приєднання учасника ринку, який є кандидатом в ППВДЕ, про що ОСП своїм листом повідомляє такого учасника ринку.

Так, Типовий договір про надання послуги із зменшення навантаження затверджено у додатку № 11 до Правил ринку.

Договір про надання послуги із зменшення навантаження є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому.

Відповідно до п. 2.3 Порядку ОСП включає кандидата у ППВДЕ до Реєстру ППВДЕ на другий робочий день після акцептування заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, ТОВ "Ренджи Ізмаїл" подало до ПрАТ "НЕК "Укренерго" в якості оператора системи передачі (далі - ОСП) заяву-приєднання від 07.04.2021 №8154 до договору про надання послуги із зменшення навантаження ВДЕ з підтримкою ТОВ «Ренджи Ізмаїл» на одиниці відпуску EIC-62W00E, 62W37P, 62W58L.

ПрАТ "НЕК "Укренерго" листом №01/15322 від 15.04.2021 надало ТОВ "Ренджи Ізмаїл" Повідомлення кандидату у постачальники послуг із зменшення навантаження ВДЕ з підтримкою, яким інформувало позивача про приєднання нього до договору його одиниць відпуску EIC-62W00E, 62W37P, 62W58L в якості надавача послуги із зменшення навантаження; ідентифікатор договору № 0764-15011 від 14.04.2021, дата акцептування 14.04.2021; дата внесення до реєстру ППВДЕ 16.04.2021.

Отже, 14.04.2021 сторни уклали договір про надання послуги із зменшення навантаження № 0764-15011 в редакції, наведеній у додатку 11 до Правил ринку (далі - договір).

Згідно з п. 2.2 договору вартість наданих послуг за цим договором визначається як добуток обсягу не відпущеної електричної енергії в результаті виконання команди ОСП на зменшення навантаження за цим договором та встановленого для одиниці відпуску ППВДЕ «зеленого» тарифу або аукціонної ціни.

Відповідно до п. 3.1 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно з п. 3.2 договору під час ведення розрахунків за цим договором сторони керуються Правилами ринку та Порядком надання послуги із зменшення навантаження виробником, який здійснює продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом або за аукціонною ціною, що є додатком 9 до Правил ринку.

Відповідно до п. 3.3 договору за підсумками місяця ППВДЕ на основі даних, сформованих у СКО за відповідний розрахунковий період, складає та направляє ОСП протягом 7 календарних днів після закінчення розрахункового періоду 2 примірники підписаного зі своєї сторони акта приймання-передачі послуги із зменшення навантаження (далі - акт наданих послуг), рахунок на сплату послуги із зменшення навантаження та розрахунок обсягу не відпущеної електричної енергії ППВДЕ в результаті виконання команди диспетчера на зменшення навантаження, що є додатком до акта наданих послуг.

Згідно з п. 3.4 договору у разі відсутності зауважень до оформленого розрахунку обсягу не відпущеної електричної енергії та акта наданих послуг ОСП повертає ППВДЕ один примірник підписаного зі своєї сторони акта наданих послуг або направляє відмову від його підписання з відповідним зауваженнями, що мають бути усунені.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами підписано наступні акти приймання-передачі наданих послуг із зменшення навантаження

Акт від 30.04.2023 про надання ППВДЕ ОСП послуги із зменшення навантаження за період квітень 2023 року у сумарному обсязі за одиницями відпуску ТОВ «Ренджи Ізмаїл» C-62W00E, 62W37P - 346146 кВт/год, загальною вартістю послуг - 2.182.911,47 грн, з урахуванням ПДВ - 363.818,58 грн. Підписання вказаного акту ППВДЕ та ОСП підтверджується відповідними Протоколами створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису: час підпису акту з боку ППВДЕ - 11.05.2023, час підпису акту з боку ОСП - 23.05.2023, а також листом НЕК «Укренерго» №01/25192 від 23.05.2023.

Акт від 31.05.2023 про надання ППВДЕ ОСП послуги із зменшення навантаження за період травень 2023 року у сумарному обсязі за одиницями відпуску ТОВ «Ренджи Ізмаїл» W00E, 62W37P - 171764 кВт/год, загальною вартістю послуг 1 083 673,96 грн, з урахуванням ПДВ 180 612,33 грн. Підписання вказаного акту ППВДЕ та ОСП підтверджується відповідними Протоколами створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису: час підпису акту з боку ППВДЕ - 08.06.2023, час підпису акту з боку ОСП - 13.06.2023, а також листом НЕК «Укренерго» №01/28811 від 13.06.2023.

Акт від 30.06.2023 про надання ППВДЕ ОСП послуги із зменшення навантаження за період червень 2023 року у сумарному обсязі за одиницями відпуску ТОВ «Ренджи Ізмаїл» W00E, 62W37P - 33702 кВт/год, загальною вартістю послуг 212.735,53 грн, з урахуванням ПДВ 35 455,92 грн. Підписання вказаного акту ППВДЕ та ОСП підтверджується відповідними Протоколами створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису: час підпису акту з боку ППВДЕ - 06.07.2023, час підпису акту з боку ОСП - 10.07.2023, а також листом НЕК «Укренерго» № 01/33280 від 10.07.2023.

Акт від 30.09.2023 про надання ППВДЕ ОСП послуги із зменшення навантаження за період вересень 2023 року у сумарному обсязі за одиницями відпуску ТОВ «Ренджи Ізмаїл» W00E, 62W37P - 24886 кВт/год, загальною вартістю послуг 159.141,74 грн, з урахуванням ПДВ 26 523,62 грн. Підписання вказаного акту ППВДЕ та ОСП підтверджується відповідними Протоколами створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису: час підпису акту з боку ППВДЕ - 12.10.2023, час підпису акту з боку ОСП - 19.10.2023, а також листом НЕК «Укренерго» №01/54010 від 19.10.2023.

Акт від 31.10.2023 про надання ППВДЕ ОСП послуги із зменшення навантаження за період жовтень 2023 року у сумарному обсязі за одиницями відпуску ТОВ «Ренджи Ізмаїл» W00E, 62W37P - 26992 кВт/год, загальною вартістю послуг 170.482,15 грн, з урахуванням ПДВ 28.413,69 грн. Підписання вказаного акту ППВДЕ та ОСП підтверджується відповідними Протоколами створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису: час підпису акту з боку ППВДЕ - 14.11.2023, час підпису акту з боку ОСП - 16.11.2023, а також листом НЕК «Укренерго» №01/62011 від 16.11.2023.

Пунктом 3.5 договору визначено, що ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППВДЕ не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, після підписання акта наданих послуг шляхом перерахування на поточний рахунок ППВДЕ грошових коштів в обсязі, що відповідає розміру вартості наданих послуг таким ППВДЕ протягом розрахункового місяця. ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППВДЕ за послугу в порядку, передбаченому Правилами ринку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем згідно платіжної інструкції від 31.05.2023 здійснено часткову оплату послуг із зменшення навантаження за договором №0764-15011 від 14.04.2021 за квітень 2023 року в розмірі 1 091 455,74 грн.

Згідно з п. 4.3 договору ОСП зобов`язалось здійснювати вчасно та в повному обсязі оплату вартості послуги зі зменшення навантаження, наданої ППВДЕ на умовах, визначених Правилами ринку та цим договором.

На підставі встановлених обставин справи суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором вартість послуг із зменшення навантаження за період квітень, травень, червень, вересень та жовтень 2023 року у визначений строк повністю не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка на момент звернення з позовом до суду становила 2 717 489,11 грн, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

В процесі розгляду справи відповідач сплатив 2 717 489,11 грн заборгованості, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду міста Києва №910/19022/23 від 06.02.2024 провадження у справі в частині стягнення 2 717 489,11 грн основного боргу було закрито.

З тих підстав, що відповідач припустився прострочення по сплаті вартості послуг, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 6 972,59 грн інфляційних втрат, 37 069,35 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вказаний розрахунок є обґрунтованим та арифметично правильним в частині нарахування на суму простроченої заборгованості 5 604,76 грн інфляційних втрат та 37 069,35 грн 3% річних, а тому позовні вимоги в цій частині підлягали задоволенню.

Крім того, зважаючи на те, що розрахунок решти інфляційних втрат здійснений з порушенням чинного законодавства, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог у відповідній частині.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, з наступних підстав.

Так, основні аргументи скаржника, за змістом яких він не користувався спірними грошовими коштами, прострочення виникло не з його вини, а використання коштів на цілі або у розмірах, не передбачених встановленою структурою тарифу, є нецільовим використанням коштів, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що вказані скаржником обставини не виключають застосування до нього відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).

У постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 (провадження №12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі №711/4010/13, від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, від 22.09.2020 у справі №918/631/19, від 09.11.2021 у справі №320/5115/17.

Також, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, скаржник вважає обґрунтованим зменшення розміру заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних на 95%.

Проаналізувавши такі доводи апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Визначене частиною 2 статті 625 ЦК України право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані.

Водночас, згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, щодо права суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України. Втім, відповідне зменшення відсотків річних Верховний Суд допустив у вказаній справі з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та зокрема критеріїв розумності, справедливості та пропорційності.

Так, у справі №902/417/18 сторони у договорі погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України, і встановили її у розмірі 40 % річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96% річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати. Суд встановив, що, фактично, визначені договором 96% річних є саме способом отримання кредитором доходу, тому, з метою запобігання такому безпідставному збагаченню, розмір належної до стягнення суми відсотків річних було обмежено. Суд допустив зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення процентної ставки річних на рівні 40% та 96%, і її явної невідповідності принципу справедливості та законодавству.

Отже, справа №902/417/18 не є подібною до справи, яка розглядається, оскільки в зазначених справах встановлено різні фактичні обставини.

При цьому підлягає урахуванню те, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17).

Таким чином, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (аналогічний висновок викладено і у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

У справі, яка переглядається, позивачем заявлено до стягнення 3% річних, тобто розмір передбачений законодавством (частиною 2 статті 625 ЦК України), отже, в даному випадку відсутні підстави для зменшення заявленого до стягнення розміру 3% річних.

З урахуванням вищезазначеного підстави для зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних з урахуванням критеріїв розумності, справедливості та пропорційності, відсутні.

Викладеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги, покладені в обґрунтування її вимог.

Як зазначено у п. 41 висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

З наведених підстав колегія суддів дійшла висновку про те, що у справі, яка розглядається, скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат зі сплати судового збору.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2024 у справі №910/19022/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.05.2024.

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді О.О. Хрипун

В.В. Палій