ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2024 р. Справа № 924/358/24

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Музики М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

за позовом Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, м. Хмельницький

до фізичної особи-підприємця Мариняка Олександра Сергійовича, м. Хмельницький

про стягнення 10 365,30 грн. пені,

представники сторін: не викликались;

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача 10 365,30 грн. пені. Вимоги мотивує несвоєчасним виконанням ФОП Мариняком О.С. взятих на себе зобов`язань згідно договору №566-23 про надання послуг поточного ремонту приміщень спортивного комплексу від 16.10.2023 року.

Ухвалою суду від 05.04.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач відзиву на позов не подав, надіслав заяву про зменшення розміру неустойки (пені), у якій просить зменшити розмір пені до максимально допустимого розміру. Клопотання обґрунтовує тим, що ФОП Мариняк О.С. заробляє на прожиття лише шляхом здійснення підприємницької діяльності та не має іншого заробітку. Просить врахувати, що в період з моменту підписання договору до підписання акта про виконання робіт повітряні тривоги тривали 118,1 год., під час яких роботи не виконувались.

Окрім того зауважує, що після війни почалися проблеми з отриманням замовлень та можливістю їх виконання, що прямо впливає на заробіток та можливість покривати штрафні санкції.

Додатково наголошує на листі ТПП від 28.02.2022 року, яким підтверджено, що введення воєнного стану є надзвичайною та невідворотною обставиною.

Позивач у запереченнях на клопотання відповідача не погоджується із доводами останнього. Зазначає, що ФОП Мариняк О.С. не скористався правом досудового врегулювання спору та проігнорував надіслану на його адресу претензію від 05.01.2024 року, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

16.10.2023 року Національною академією Державної прикордонної служби України імені Б. Хмельницького (замовник) та фізичною особою-підприємцем Мариняком Олександром Сергійовичем (виконавець) укладено договір №566-23 (далі - договір), за умовами якого виконавець зобов`язався надати послуги з поточного ремонту приміщень спортивного комплексу, код ДК 021:2015:45450000-6 "Інші завершальні будівельні роботи" в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.1. договору).

Платником за цим договором є Національна академія ДПС імені Богдана Хмельницького. Оплата за фактично надані послуги здійснюється на підставі акту виконаних робіт. Загальна вартість послуг, що підлягає наданню за цим договором, становить 471150,40 грн. без ПДВ (п. 3.1. договору).

Пунктом 4.2 договору до обов`язків виконавця віднесено своєчасне та якісне надання послуги у термін до 30.11.2023 року; при виникненні обставин, що перешкоджають належному виконанню своїх зобов`язань, згідно з цим договором, терміново повідомити про це замовника.

У п. 5.4 договору сторони погодили, що у разі порушення строків надання послуги виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості послуги, з якої допущено прострочення за кожен день такого прострочення.

Сторони не несуть відповідальність за порушення своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно сталося не з їх вини. Сторона вважається невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання (п. 5.5. договору).

Жодна із сторін не несе відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань по цьому договору, якщо це невиконання чи неналежне виконання зумовлені дією обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) (п. 5.6. договору).

Згідно п. 7.2 договору під форс-мажорними обставинами розуміються зовнішні та надзвичайні обставини, які не існували на час підписання цього договору, виникли поза волею сторін, настанню та дії яких вони не змогли перешкодити.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2023 року (п. 8.1 договору).

Договір підписано сторонами та скріплено їхніми печатками.

На виконання умов договору відповідачем виконано, а позивачем прийнято роботи згідно довідки від 23.12.2023 року про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2023 року та акту №1 від 23.12.2023 року приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2023 року на суму 406699,91 грн.

Позивач звернувся до відповідача із листом від 27.12.2023 року, у якому повідомив про розірвання договору №566-23 від 16.10.2023 року.

Академія у претензії від 05.01.2024 року, адресованій ФОП Мариняку О.С., просить сплатити 10365,30 грн. пені по причині несвоєчасного виконання робіт по договору №566-23 від 16.10.2023 року.

Проте, у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог позивача в добровільному порядку, останній звернувся з даним позовом до суду.

Позиція суду.

Згідно статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи стверджується, що 16.10.2023 року між Національною академією Державної прикордонної служби України імені Б. Хмельницького та фізичною особою-підприємцем Мариняком Олександром Сергійовичем укладено договір №566-23, за умовами якого відповідач зобов`язався надати послуги з поточного ремонту приміщень на суму 471 150,40 грн. у період до 30.11.2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених дим Кодексом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

За положеннями ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частинами 1, 2 ст.217 Господарського кодексу України передбачено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що ним не у повному обсязі та несвоєчасно виконано свої зобов`язання за договором в частині надання послуг щодо ремонту будівлі позивача.

Так, за умовами пунктів 3.1 та 4.2.1 договору ФОП Мариняк О.С. зобов`язався у строк до 30.11.2023 року виконати ремонтні роботи на суму 471 150,40 грн. Проте, лише до 23.12.2023 року ним виконано частину робіт на суму 406 699,19 грн., про що свідчать підписані довідка про вартість виконаних робіт та акт №1 приймання виконаних будівельних робіт.

Таким чином, ФОП Мариняк О.С. допустив прострочення з виконання робіт на суму 471150,40 грн. тривалістю 22 календарних дні - з 01.12.2023 року по 22.12.2023 року, що є підставою для нарахування пені, передбаченої п. 5.4. договору, в загальному розмірі 10 365,30 грн.

Відповідач просить суд зменшити розмір пені до максимально можливого.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Так, Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 р. за № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Однак, порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 за №40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч.1 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п.6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 Регламенту).

Отже, із вказаного можна дійти висновку, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а не листом на сайті Торгово-промислової палати України.

Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 р. не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Більше того, загальний офіційний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Тобто, введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами.

Суд також враховує, що договір укладено 16.10.2023 року, тобто, під час дії воєнного стану та існування інших обставин, які викладені відповідачем у заяві про зменшення розміру неустойки (повітряні тривоги, зменшення замовлень після війни). Вказане свідчить про те, що відповідач, укладаючи договір на визначених в ньому умовах, усвідомлював ризики виконання робіт, проте, погодився їх виконати у строк до 30.11.2023 року.

З вищевикладеного, з огляду також на незначний розмір пені, судом не встановлено та відповідачем не доведено існування підстав для зменшення її розміру в даному випадку.

Відтак, позов у справі №924/358/24 суд задовольняє в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 20, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Мариняка Олександра Сергійовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького (вул. Шевченка, 46, м. Хмельницький, 29000, код 14321481) 10 365,30 грн. (десять тисяч триста шістдесят п`ять грн. 30 коп.) пені, 3 028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.В. Музика

Віддрук. у 1 прим.: 1 - до справи; позивачу та представнику відповідача адвокату Малому Р.А. в електронні кабінети