РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.06.2024Справа № 910/3555/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Галаган Оксани Олександрівни ( АДРЕСА_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ-СТАР» (01042, м. Київ, вул. Філатова академіка, 10А, оф.2/61)

про стягнення 199 247,00 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Галаган Оксана Олександрівна (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ-СТАР»(далі - відповідач) про стягнення 199 247,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між сторонами було укладено договір № 34 про виконання авіаційно-хімічних робіт від 19.09.2023, на виконання вимог якого, позивачем було виконані роботи на загальну суму 175 000,00 грн, що підтверджується актом № 34 приймання-передачі виконаних робіт від 25.09.2023. Проте, відповідачем в порушення умов договору вказані роботи не були оплачені, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 185 000,00 грн, а також обов`язок сплатити на користь позивача 18 500,00 грн - штрафу, 2 509,94 грн - 3% річних та 4 237,06 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2024 на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Фізичної особи-підприємця Галаган Оксани Олександрівни було залишено без руху.

29.03.2024 через підсистему ЕСІТС «Електронний суд» від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 28.03.2024, а саме позивачем вказано про помилку допущену в мотивувальній та прохальній частинах позовної заяви при зазначенні суми основного боргу 185 000,00 грн замість вірної 175 000,00 грн та зазначенні суми штрафу 18 500,00 грн замість вірної 17 500,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/3555/24, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Вказана ухвала суду була доставлена до електронного кабінету відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ-СТАР» 09.04.2024 о 23:44 год., що підтверджується відповідним повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи.

За приписами п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно з ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 08.04.2024 у справі № 910/3555/24 встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ-СТАР» строк на подання відзиву з долученими до нього доказами та з доказами його направлення позивачу - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ-СТАР» вправі було подати відзив на позов у строк до 25.04.2024 включно.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений судом у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався, відтак справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами, з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

29.04.2024 через підсистему ЕСІТС «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи докази понесення позивачем витрат на правову допомогу та вирішення питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 2 500,00 грн.

Інших заяв по суті та/або клопотань сторонами не подано.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

19.09.2023 між Фізичною особою-підприємцем Галаган Оксаною Олександрівною (надалі - виконавець/позивач») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ-СТАР» (надалі- замовник/відповідач) укладено договір № 34 про виконання авіаційно-хімічних робіт (надалі - договір), згідно умов якого виконавець зобов`язувався виконати авіаційно-хімічні роботи по десикації посівів сільськогосподарських культур (далі по тексту - роботи), а замовник зобов`язувався прийняти й оплатити їх на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.2. договору види, обсяг, вартість та інші умови виконання робіт визначаються сторонами в додатках до договору, які є його невід`ємними частинами.

У п. 2.2. договору сторони визначили, що вартість робіт, що проводяться виконавцем узгоджується сторонами шляхом підписання відповідного протоколу узгодження договірної ціни, який є невід`ємною частиною договору (додаток № 1).

Згідно з п. 1.2 Протоколу № 1 узгодження договірної ціни від 19.09.2023 (додаток № 1) до договору (надалі - протокол) загальна вартість робіт становить 175 000,00 грн, без ПДВ.

За умовами п. 2.4 договору розрахунки за виконані роботи проводяться замовником у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, в сумі, розрахованої відповідно до додатків до даного договору та зазначеної виконавцем в рахунку на оплату.

Зобов`язання по оплаті вважаються виконаними з дати зарахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця (п. 2.5. договору).

У п. 3.1. договору сторонами погоджено, що строки виконання робіт узгоджуються сторонами у відповідному додатку № 1, який є невід`ємною частиною даного договору.

Так, у п. 1.5. протоколу (додаток №1) визначено, що строк виконання робіт складає з 20.09.2023 року по 28.09.2023 року включно. Виконавець приступає до виконання робіт після перерахування замовником грошових коштів (попередньої оплати, вказаної в п. 1.3.1. даного протоколу) та отримання виконавцем від замовника всієї необхідної інформації для виконання робіт.

Відповідно до підпунктів 4.1.11, 4.1.12 пункту 4.1 договору замовник взяв на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених договором прийняти результати виконаних робіт та провести оплату в обумовлені договором строки.

У розділі 7 сторонами визначено порядок виконання та прийняття робіт, зокрема: виконавець передає, а замовник приймає проведені роботи по факту їх виконання шляхом підписання сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт (п.7.1.), Актом засвідчується фактичний обсяг виконаних робіт та їх остаточна вартість (п. 7.2.).

Строк дії цього договору встановлюється з дати його підписання і діє до 31.12.2023 року, а щодо взаємних розрахунків - до повного їх виконання сторонами. Сторона, яка прострочила виконання свого обов`язку, не вправі посилатися на закінчення строку договору, як на підставу для звільнення від відповідальності за прострочення (п. 13.2. договору).

За доводами позивача, виконавцем належним чином та у повному обсязі виконано зобов`язання за договором, що підтверджується Актом приймання-передачі виконаних робіт № 34 від 25.09.2023, підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого їх печатками. Проте, відповідачем не виконано свого обов`язку щодо строків та порядку оплати за виконані виконавцем роботи.

Зокрема, позивач зазначає, що замовник повинен був здійснити розрахунок з виконавцем в наступному порядку: 50 % (попередня оплата) від загальної вартості робіт по договору замовник сплачує протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання договору та на підставі виписаного виконавцем рахунку (п. 1.3.1 протоколу); решта суми (остаточний розрахунок) фактично виконаних робіт підлягає оплаті замовником протягом 10 (десяти) банківських днів з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт та на підставі виставленого виконавцем рахунку (п. 1.3.2 протоколу).

Однак, як вказує позивача, станом на 11.12.2023 в порушення договірних умов, відповідачем так і не було виконано зобов`язання щодо оплати виконаних позивачем робіт за договром.

Також позивач зазначає, що неодноразово повідомляла відповідача про заборгованість за виконані роботи, в тому числі за допомогою засобів мобільного зв`язку; шляхом направлення Актів звірок; виступала з пропозицією про підписання Угоди про врегулювання боргу (Лист-звернення вих. № 12 від 06.11.2023) та розроблення графіку погашення заборгованості, за якою б граничний строк оплати за роботи перенісся б на 31 грудня 2023. Додатково направлена претензія за №13 від 11 грудня 2023 та від лютого 2024.

Однак, незважаючи на дії виконавця щодо позасудового врегулювання спору, станом на 22 березня 2024 в порушення договірних умов, зобов`язання щодо оплати виконаних робіт замовником не виконано, а заборгованість складає 175 000,00 грн без ПДВ, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до приписів ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір № 34 від 19.09.2023 є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм ст. 901-907 Цивільного кодексу України.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи позивачем надані послуги/виконані роботи на загальну суму 175 000,00 грн, про що сторонами складено Акт № 34 від 25.09.2023 приймання-передачі виконаних робіт.

З матеріалів справи вбачається, що вищевказаний Акт підписаний з боку відповідача без будь-яких зауважень та заперечень.

Також матеріалами справи підтверджено факт виставлення позивачем рахунків на оплату № 34/1 від 19.09.2023 та № 34/2 від 25.09.2024.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідно до умов п. 1.3. протоколу № 1 узгодження договірної ціни Додаток № 1 до договору сторонами погоджено наступний порядок розрахунків: 50 % (попередня оплата) від загальної вартості робіт по договору замовник сплачує протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання договору та на підставі виписаного виконавцем рахунку (п. 1.3.1 протоколу); решта суми (остаточний розрахунок) фактично виконаних робіт підлягає оплаті замовником протягом 10 (десяти) банківських днів з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт та на підставі виставленого виконавцем рахунку (п. 1.3.2 протоколу).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем основного боргу у повному обсязі, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 175 000,00 грн є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 17 500,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 237,06 грн та 3% річних у розмірі 2 509,94 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 8.3. договору сторонами узгоджено, що замовник несе відповідальність за несвоєчасну оплату виконаних робіт згідно з цим договором та чинним законодавством України. У випадках порушення замовником термінів оплати виконаних робіт, замовник сплачує виконавцю штраф у розмірі 10 % від суми боргу. При цьому сплата штрафу не звільняє замовника від виконання своїх зобов`язань по оплаті за цим договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Як встановлено судом, позивачем належним чином та у строки визначені умовами договору виконанні роботи за договром, а саме: здійснено авіаційно-хімічні роботи по десикації посівів сільськогосподарських культур, про що свідчать підписаний сторонами акт № 34 приймання-передачі виконаних робіт від 25.09.2023, а також виставлені відповідні рахунки на оплату, однак, відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо оплати за виконані роботи за договором не здійснено у повному обсязі у строки, визначені умовами договору, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу, 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на суму боргу, яка є предметом спору у даній справі

Перевіривши надані позивачем розрахунки штрафу, який розрахований на суму боргу, що є предметом розгляду у даній справі, суд дійшов висновку, що останній є обґрунтованими та арифметично вірним, а тому вимога в цій частині є правомірною та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Перевіривши, наданий позивачем розрахунок 3% річних судом встановлено, що позивачем не вірно розраховано початок перебігу виникнення прострочення, а відтак за обґрунтованим розрахунком суду розмір 3% річних, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить 2 492,32 грн. В частині 3% річних у розмірі 17,62 грн суд відмовляє.

Судом здійснено розрахунок розміру інфляційних втрат та встановлено, що за розрахунком суду сума інфляційних втрат становить суму більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума інфляційних втрат у заявленому позивачем розмірі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про належне виконання свого обов`язку чи відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, як і не скористався своїм правом на подання відзиву.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн.

Згідно з приписами ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано Договір про надання правової допомоги та юридичних послуг від 01.02.2024, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Галаган Оксаною Олександрівною та адвокатським об`єднанням «Маліннікова, Курбала та Партнери», Акт виконаних робіт від 22.03.2024, рахунок-фактуру № 22/03-01 від 22.03.2024, платіжну інструкцію № 95 від 10.04.2024 та ордер на представництво інтересів ФОП Галаган Оксани Олександрівни серії НОМЕР_1 , виданого адвокатом Піддубним Дмитром Ігоровичем, який діє на підставі договору від 01.02.2024, та здійснює свою діяльність в адвокатському об`єднанні «Маліннікова, Курбала та Партнери».

Як встановлено судом, правова допомога надавалася позивачу на підставі договору про надання правової допомоги та юридичних послуг від 01.02.2024 (далі - договір про надання правової допомоги), укладеним між Фізичною особою-підприємцем Галаган Оксаною Олександрівною (далі - клієнт) та адвокатським об`єднанням «Маліннікова, Курбала та Партнери» (далі - фірма).

Відповідно до пункту 1.1. договору про надання правової допомоги за цим договором фірма зобов`язується надати клієнту правову допомогу та юридичні послуги за його письмовим або усним запитом (надалі - послуги), а клієнт зобов`язується оплатити послуги.

У п. 2.1. договору про надання правової допомоги визначено, що відповідно до цього договору фірма за письмовим запитом клієнта буде надавати клієнту такі послуги: надання усних та письмових консультацій та висновків з юридичних питань; підготовка та експертиза проектів договорів та інших юридичних документів; здійснення правового забезпечення будь-якої діяльності клієнта; представництво клієнта в органах державної влади, місцевого самоврядування, громадськими організаціями перед громадянами та юридичними особами; представництво інтересів клієнта в судах, третейських судах, підготовка відповідних процесуальних документів; представництво, забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів працівників клієнта або інших осіб на вимогу клієнта у будь-яких правовідносинах та будь-якому процесуальному статусі; захист від протиправних дій посадових осіб органів державної влади.

У розділі 3 договору про надання правової допомоги визначено вартість послуг та порядок розрахунків, зокрема: вартість послуг фірми клієнту визначається шляхом множення кількості часу, витраченого юристами фірми на надання послуг, на відповідні погодинні ставки цих осіб (п. 3.1.). Погодинні ставки працівників фірми складають 500,00 (п`ятсот грн) гривень (п.3.2.). 3 метою визначення вартості послуг фірма здійснює облік часу, затраченого адвокатами/юристами фірми на надання послуг, в часових частках, що становлять одну десяту (1/10) години. Мінімальний час, що враховується при обліку часу на виконання певної роботи, складає одну десяту (1/10) години (п. 3.4.).

За умовами п. 4.7. договору про надання правової допомоги послуги вважаються прийнятими клієнтом після підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг.

Позивачем долучено до матеріалів справи акт виконаних робіт від 22.03.2024, який укладено на виконання Договору про надання правової допомоги та юридичних послуг від 01 лютого 2024 року між Адвокатським об`єднанням «Маліннікова, Курбала та Партнери», в особі Керуючого партнера Маліннікової Дар`ї Костянтинівни та ФОП Галаган О.О.

Так, відповідно до вказаного акту Адвокатом виконані роботи з позовної заяви до ТОВ "Прайм-Стар" (про стягнення заборгованості за договором №34 від 19 вересня 2023 року) за Договором про надання правової допомоги та юридичних послуг від 01 лютого 2024 року виконано у повному обсязі. Усього послуг надано на 2 500,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи 10.04.2024 ФОП Галаган О.О. перерахувала на користь Адвокатського об`єднання «Маліннікова, Курбала та Партнери» 2500,00 грн з призначенням платежу «оплата за представництво інтересів ФОП Галаган О.О. (написання позовної заяви про стягнення заборгованості), згідно рахунку-фактури № 22/03-01 від 22.03.2024.

Суд зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом враховано, що відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу в заявленому відповідачем розмірі. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами позивачем не подавалось.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати позивача на професійну правничу допомогу є обґрунтованими, пов`язаними з розглядом даної справи та співмірними з її складністю, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом останніх та ціною позову, відповідають критеріям реальності і розумності.

За таких обставин, виходячи з критеріїв складності справи, ціни позову, обсягу матеріалів, кількості підготовлених документів, враховуючи результати розгляду даної справи - часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 2 499,78 грн.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ-СТАР» (01042, м. Київ, вул. Філатова академіка, 10А, оф.2/61; ідентифікаційний код: 44058264) на користь Фізичної особи-підприємця Галаган Оксани Олександрівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) заборгованість за договором № 34 від 19.09.2023 у розмірі 175 000 грн 00 коп., штраф у розмірі 17 500 грн 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 237 грн 06 коп., 3% річних у розмірі 2 492 грн 32 коп., витрати зі сплати судового збору у сумі 3 027 грн 73 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 499 грн 78 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 07.06.2024.

Суддя Л.Г. Пукшин