ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/1056/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (62371, Харківська обл., Харківський р-н, с. Подвірки),
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11).
про стягнення коштів у розмірі 107 593, 82 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ - 5", с. Подвірки, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків, про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 322 від 11.08.2023 у розмірі 107 593, 82 грн, з яких: 84 123, 71 грн - пеня; 7 896, 09 грн - 3 % річних; 15 574, 02 грн - інфляційні втрати. Підставою нарахування даної суми заборгованості стало порушення відповідачем умов укладеного сторонами даного спору договору в частині вчасної та у повному обсязі оплати за поставлену позивачем пом`якшену воду. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1056/24. Вирішено розгляд справи № 922/1056/24 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу у строк, протягом п`ятнадцяти днів, з дня вручення ухвали про відкриття провадження, надати суду відзив на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ГПК України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство.

19.04.2024 відповідачем надано до суду відзив на позов (вх. № 10476), в якому відповідач визнав заявлені позивачем позовні вимоги у повному обсязі, при цьому, враховуючи тяжкий фінансовий стан підприємства відповідача, просив суд зменшити розмір пені на 95, 4 %, а також відстрочити виконання рішення суду на один рік з дати ухвалення рішення.

23.04.2024 позивачем надано до суду відповідь на відзив на позов (вх. № 10721), в якій заперечував проти задоволення заявлених відповідачем у відзиві на позов клопотань, наголошуючи про недоведеність відповідачем винятковості випадку, поведінки відповідача, що виражається у систематичному порушенні (як неналежному виконанні, так і невиконанні взагалі) умов договору розподілу природного газу (протягом трьох років), стягнення пені у даній справі з відповідача без її зменшення судом дійсно стимулюватиме відповідача до належного виконання своїх зобов`язань, що не є, на переконання позивача, надмірними несправедливо непомірним тягарем для відповідача. Також зазначив про відсутність підстав для надання відповідачеві відстрочки виконання рішення суду на один рік.

26.04.2024 відповідачем надано до суду заперечення на відповідь на відзив на позов (вх. № 11167), в яких зазначив, що враховуючи важкий фінансовий стан підприємства негайне виконання рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/1056/24 унеможливить своєчасне відновлення об`єктів критичної інфраструктури внаслідок їх можливого руйнування через обстріли, що ставить під загрозу проведення робіт до підготовки до опалювального сезону 2024/2025, своєчасний початок опалювального сезону та забезпечення безперебійної роботи підприємства протягом опалювального сезону 2024/2025. Також зазначив, що у разі виконання державою зобов`язання з відшкодування збитків внаслідок встановлення тарифів нижче економічно обґрунтованих та компенсації з різниці в тарифах рішення суду у справі № 922/1056/24 буде негайно виконане.

Отже, матеріали справи свідчать, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

11.08.2023 між Приватним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ - 5" (позивач, продавець) та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (відповідач, покупець) укладено договір купівлі-продажу пом`якшення води № 322.

Відповідно до пункту 1.1. договору продавець зобов`язується поставити покупцю пом`якшену воду, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити пом`якшену воду на умовах цього договору.

Згідно пункту 3.1. договору строк поставки товару: 01 липня 2023 року - 31 грудня 2023 року.

Відповідно до пункту 3.4. договору продавець до 2-го числа місяця, наступного за звітним, надає покупцю 2 примірники оформленого зі свого боку акту відпуску загальної кількості пом`якшеної (додаток № 2) (з доданим у паперовому та електронному вигляді архіву погодинного відпуску пом`якшеної води), який покупець зобов`язаний розглянути, оформити зі свого боку та передати продавцю один примірник належним чином підписаного акту відпуску або повернути акти без підписання у строк до 4-го числа місяця, наступного за звітним, з наданням мотивованих заперечень. У разі, якщо у вказаний строк на адресу продавця не надійдуть мотивовані заперечення проти акту відпуску, зазначений акт в частині обсягів та вартості вважається повністю узгодженим покупцем.

Згідно пункту 3.5. договору покупець забезпечує надання продавцю об`ємів власних теплових мереж (додаток № 1). Подавець до 7-го числа місяця, наступного за звітним, надає покупцю 2 примірники оформленого зі свого боку акту приймання-передачі (додаток № 3), який покупець зобов`язаний розглянути, оформити зі свого боку та передати продавцю один примірник належним чином підписаного акту приймання-передачі або повернути акти без підписання у строк до 8-го числа місяця, наступного за звітним, з наданням мотивованих заперечень. У разі, якщо у вказаний строк в адресу продавця не надійдуть мотивовані заперечення проти акту приймання-передачі, зазначений акт в частині обсягів та вартості вважається повністю узгодженим покупцем. В такому випадку підставою для оплати товару є акт приймання-передачі, підписаний продавцем в односторонньому порядку.

Відповідно до пункту 4.1. договору вартість цього договору становить 47 781 600, 00 грн, в тому числі ПДВ - 7 963 600, 00 грн.

Згідно підпункту 4.1.1. пункту 4.1. договору ціна товару за 1 куб.м - 23,15 грн без ПДВ, крім того ПДВ відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 5.1. договору оплата покупцем за отриману у звітному місяці пом`якшену воду здійснюється продавцю, виключно за обсяги пом`якшеної води, які визначені згідно показань комерційного вузла обліку, який відповідає вимогам чинного законодавства України. Остаточний розрахунок за фактично передану пом`якшену воду здійснюється до 30-го числа місяця, наступного за місяцем поставки пом`якшеної води За згодою сторін розрахунки по даному договору можуть здійснюватись і в іншій формі, яка не суперечить чинному законодавству України.

Згідно пп. 6.1.1. п. 6.1. договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.

Відповідно до п. 7.2. договору в разі не оплати або несвоєчасної оплати у строки, визначені в пункті 5.1. даного договору, покупець у безспірному порядку сплачує на користь продавця крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання та поставив Комунальному підприємству "Харківські теплові мережі" пом`якшену воду за період липень - грудень 2023 року загальною кількість на підставі актів відпуску пом`якшеної води: 29 512 м. куб - y cepпні 2023 року, відповідно до акту від 31.08.2023; 138 509 м. куб - y вересні 2023 року, відповідно до акту від 30.09.2023; 191 539 м. куб - y жовтні 2023 року, відповідно до акту від 31.10.2023; 283 634 м. куб - y листопаді 2023 року, відповідно до акту від 30.11.2023; 281 262 м. куб - y грудні 2023 року, відповідно до акту від 31.12.2023.

На підставі вищезазначених актів відпуску пом`якшеної води, між сторонами згідно пункту 3.5. договору складено акти приймання-передачі пом`якшеної води на загальну суму: 819 843, 36 грн - за серпень 2023 poкy, відповідно до акту № 08 від 31.08.2023; 3 847 780,02 грн - за вересень 2023 poкy, відповідно до акту № 09 від 30.09.2023; 5 320 953, 42 грн - за жовтень 2023 poкy, відповідно до акту № 10 від 31.10.2023; 7 879 352, 52 грн - за листопад 2023 poкy, відповідно до акту № 11 від 30.11.2023; 7 813 458, 36 грн - за грудень 2023 poкy, відповідно до акту № 12 від 31.12.2023.

В свою чергу, Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", всупереч вимог, передбачених п. 5.1. договору прострочило виконання зобов`язання з оплати пом`якшеної води, що підтверджується реєстром платіжних інструкцій за договором та довідкою про стан розрахунків за договором.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача з даним позовом до Господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Ст. 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Ч. 1 ст. 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених дим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 526 та 525 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

За приписами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, відповідно до ст. 230 ГК України, пеня та штраф є видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем, суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що поданий відповідачем - Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" відзив про визнання позову, є таким, що відповідає змісту ст. 191 ГПК України.

Суд, перевіривши розрахунок заявленої до стягнення з відповідача пені у розмірі 84 123, 71 грн, 3% річних у розмірі 7 896, 09 грн за період 31.10.2023 - 15.12.2023 та інфляційних втрат у розмірі 15 574, 02 грн за період листопад - грудень 2023, дійшов висновку про те, що відповідні розрахунки є вірними, відповідають нормам чинного законодавства, визнаються відповідачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 84 123, 71 грн - пені; 7 896, 09 грн - 3 % річних; 15 574, 02 грн - інфляційних втрат, є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 95,4%, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 916/376/19; від 09 лютого 2021 року у справі № 904/157/20 тощо.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру нарахованої пені на 95, 4%, відповідач вказує на те, що КП «Харківські теплові мережі» належить до комунальної власності територіальної громади міста Харкова та відповідно до мети діяльності, передбаченої Статутом, забезпечує задоволення суспільних потреб населення, підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності у якісній тепловій енергії при найменших витратах. Предметом статутної діяльності КП "Харківські теплові мережі" та відповідно основними видами господарської діяльності підприємства є виробництво, транспортування, розподіл та реалізація теплової енергії усім групам споживачів за тарифами, що регулюються відповідно до чинного законодавства. Фінансування господарської діяльності КП Харківські теплові мережі здійснюється за рахунок платежів від надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню, підприємствам, установам і організаціям. Військова агресія негативно вплинула на фінансовий стан КП «Харківські теплові мережі». За період воєнного стану значно збільшилася заборгованість споживачів за теплову енергію. Так, якщо станом на 01.02.2022 загальна сума заборгованості споживачів за теплову енергію складала 5,3 млрд. грн, у тому числі населення 4,5 млрд. грн, то станом на 01.04.2024 загальна сума заборгованості споживачів за спожиту теплову енергію складає 9,3 млрд. грн, у тому числі населення 8,3 млрд. грн, бюджетних установ 100,8 млн. грн, госпрозрахункових підприємств 800,2 млн. грн, заборгованість місцевого та державного бюджету з компенсації пільг 92,8 млн. грн. З урахуванням того, що питома вага теплової енергії, що споживається населенням, складає 95, 4% від загального обсягу теплової енергії, що КП «Харківські теплові мережі» постачає споживачам, зазначені нормативні акти на законодавчому рівні унеможливлюють виконання КП «Харківські теплові мережі» зобов`язань за укладеними господарсько-правовими угодами та позбавляють підприємство джерела погашення штрафних санкцій, які нараховують підприємству його контрагенти. Заявник зазначає, що КП «Харківські теплові мережі» в тяжких умовах воєнного стану виконує вкрай важливу роль у життєдіяльності міста Харкова та частини населених пунктів Харківської області, забезпечуючи життєво необхідними послугами з постачання теплової енергії та гарячої води об`єкти соціальної сфери, сфери охорони здоров`я, військові об`єкти, житлові будинки, суб`єктів господарювання. Розпорядженням Харківської військової адміністрації від 06.06.2023 № 248-В КП «Харківські теплові мережі» віднесено до підприємств, установ і організацій у Харківській області, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. В умовах військової агресії Російської Федерації та постійних обстрілів об`єктів критичної інфраструктури майже всі кошти підприємства спрямовуються на забезпечення відновлення та сталої роботи обладнання для забезпечення споживачів послугами з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. А, отже, суми штрафних санкцій, джерел покриття яких у КП Харківські теплові мережі немає, може привести до неможливості виконання відновлювальних та ремонтних робіт у зв`язку з нестачею коштів на їх виконання, що в остаточному підсумку може привести до ненадання цих послуг.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру штрафних санкцій на 30%.

Щодо клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 331 ГПК України).

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Особа, яка подала заяву про відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує (може порушити) основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Відповідачем у відзиві в обґрунтування заявленого клопотання про відстрочку виконання рішення суду не наведені підстави для такого відстрочення та не наведено виключні обставини, які давали б підстави для відстрочки виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем невчасно виконуються зобов`язання за договорами купівлі-продажу теплової енергії та пом`якшеної води, з досить тривалим строком прострочення платежів; також відповідачем не надано жодних доказів того, що після закінчення строку відстрочки у відповідача буде реальна можливість виконання рішення суду.

Також суд зазначає, що позивач і відповідач є самостійними суб`єктами господарювання, які несуть однакову економічну (матеріальну) відповідальність за свої дії та одинакові ризики; відтак, подальше фактичне ухилення відповідача від сплати належних сум може завдати істотної шкоди позивачу та подальше зволікання з виконання рішення суду суперечить як законним правам та інтересам позивача так і вимогам ГПК України, оскільки не враховує матеріальні інтереси позивача.

На підставі викладеного, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення.

Згідно ст. 55 Конституції України, ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" підлягають частковому задоволенню

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Відповідно до ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, на відповідача покладається судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн, а судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, на підставі ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 130, 191, 236-238, 240, 241, 256, 331 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (62371, Харківська область, Харківський район, с. Подвірки, ) заборгованість за договором купівлі-продажу пом`якшеної води № 322 від 11.08.2023, яка складається з: пені у сумі 58 886, 60 грн за період 31.10.2023 - 15.12.2023; 3% річних у сумі 7 896, 09 грн за період 31.10.2023 - 15.12.2023; інфляційних втрат у сумі 15 574, 02 грн за період листопад - грудень 2023 року; а також 1 211, 20 судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ - 5" (62371, Харківська область, Харківський район, с. Подвірки, );

Відповідач - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, ).

Повне рішення складено 10.06.2024.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/1056/24