ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/291/24

Господарський суд Житомирської області у складі судді Прядко О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Зоренка О.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДІА ГРУПА УКРАЇНА"

до Фізичної особи-підприємця Каліновського Руслана Олександровича

про стягнення 49491,40 грн

Процесуальні дії по справі. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕДІА ГРУПА УКРАЇНА" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Каліновського Руслана Олександровича про стягнення 49491,40 грн, з яких 25301,00 грн основного боргу, 19809,75 грн пені, 1409,15 грн 3% річних та 2971,50 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов субліцензійного договору №УНІ-130512/2021 від 24.12.2021 в частині сплати щомісячної винагороди (роялті) (а.с.1-5).

Ухвалою суду від 18.03.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

25.03.2024 до суду через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків від 25.03.2024, до якої додано рахунки на оплату та додаткові угоди №1, №2 до субліцензійного договору №УНІ-130512/2021 від 24.12.2021 (а.с.28-35).

Ухвалою суду від 01.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 29.04.2024.

Ухвалою суду від 29.04.2024 відкладено розгляд справи по суті на 30.05.2024 за клопотанням представника відповідача (а.с.43).

30.04.2024 на поштову адресу суду від представника позивача надійшла заява про надання оригіналів документів для огляду з додатками (а.с.49-51).

09.05.2024 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 08.05.2024, згідно з яким останній просив ухвалити рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення основного боргу у розмірі 25301,00 грн та 694,74 грн пені (50% від суми пені 1389,48 грн за період 01.01.2024 по 07.03.2024), 69,48 грн 3% річних (50% від суми 138,95 грн за період 01.01.2024 по 07.03.2024), враховуючи те, що позивач як кредитор лише 18.12.2023 направив на адресу відповідача як боржника рахунки на оплату винагороди з визначенням сум таких виплат, що свідчить про прострочення кредитора в період з 15.02.2022 по 26.12.2023 (день отримання рахунків), тому нарахування пені, 3% річних та інших виплат за даний час є незаконним. Поряд із цим відповідач просив зменшити суми пені та 3% річних на 50 % від сум за період з 26.12.2023 по день подання позову до суду, виходячи з матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану, співмірності належних до сплати відповідачем штрафних санкцій і суми заборгованості, ступеня вини відповідача у виникненні спору, враховуючи, що заборгованість виникла через тяжкий фінансовий стан, що є наслідком введення воєнного стану та виїзду значної кількості абонентів за кордон України (а.с.52-57).

Представники сторін у засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлялися завчасно та належним чином шляхом направлення ухвали суду від 29.04.2024 в електронній формі до електронних кабінетів ТОВ "МЕДІА ГРУПА УКРАЇНА" і представників сторін та рекомендованим повідомленням на адресу ФОП Каліновського Р.О.

Згідно з довідками про доставку електронного листа, ухвалу про відкладення від 29.04.2024 у справі №906/291/24 доставлено до електронних кабінетів позивача та представників сторін (а.с.60, 61); копія ухвали, надіслана за місцезнаходженням відповідача, повернулася без вручення адресату з позначкою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с.58-59).

Відповідно до ч.ч.6, 7 ст.242 ГПК України, сторони є такими, що належним чином повідомлені про судовий розгляд справи.

Представник позивача у заяві від 29.04.2024 просив розглядати справу без участі сторін за наявними матеріалами та задовольнити позов у повному обсязі (а.с.46).

З огляду на те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а їх неявка не перешкоджає розгляду справи, підстави для відкладення судового засідання та оголошення в ньому перерви відсутні, в матеріалах справи достатньо документів, необхідних для об`єктивного вирішення спору та прийняття обґрунтованого рішення, суд визнав за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представників сторін за наявними матеріалами, згідно зі ст.202 ГПК України.

У засіданні 30.05.2024 підписано вступну та резолютивну частини рішення без проголошення, відповідно до ст.240 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

24.12.2021 між ТОВ "МЕДІА ГРУПА УКРАЇНА" (далі ліцензіат, позивач) та ФОП Каліновським Р.О. (далі субліцензіат, відповідач) укладено субліцензійний договір №УНІ-130512/2021 (далі - договір) (а.с.7-12), згідно з п.2.1 якого ліцензіат на умовах, визначених у цьому договорі, надає субліцензіату невиключне суміжне право на використання програм шляхом їх розповсюдження у складі соціального пакету (обов`язково) та базового пакету (обов`язково), та в решті пакетів (на вибір субліцензіата) допомогою технології аналогової мережі, DVB-С (далі - право на розповсюдження), а субліцензіат зобов`язується оплатити та використовувати надане йому право на розповсюдження відповідно до умов цього договору.

Передача права на розповсюдження у звітному місяці підтверджується двосторонніми актами прийому-передачі прав (далі - акт), датованими останнім днем звітного місяця, що будуть підписуватися ліцензіатом, а також субліцензіатом за кожен звітний місяць. Ліцензіат направляє субліцензіату два підписаних зі сторони ліцензіата примірники акту рекомендованим листом або кур`єрською доставкою з повідомленням про вручення. Субліцензіат зобов`язується протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання акту підписати та повернути ліцензіату однин примірник акту. У випадку, якщо у вказаний строк ліцензіат не отримав від субліцензіата підписаний примірник акту, акт вважається підписаним субліцензіатом та право на розповсюдження програм переданим субліцензіату (п.2.2, пп.3.7.1 п.3.7 договору).

Для однозначності розуміння на унеможливлення непорозумінь сторони додатково погодили, зокрема те, що ліцензіат підписує та надсилає субліцензіату кореспонденцію (у т.ч. рахунки, акти, додаткові угоди, цей договір, інші документи) на поштову адресу, про яку субліцензіат письмово повідомив ліцензіата, в інших випадках на адресу місцезнаходження субліцензіата (юридичну адресу), зазначену у договорі. Ризики, пов`язані з отриманням кореспонденції за повідомленою субліцензіатом поштовою адресою та за його місцезнаходженням (юридичною адресою) приймає па себе субліцензіат (пп.2.2.1 п.2.2 договору).

Відповідно до п.2.6 договору, за умови неухильного дотримання субліцензіатом умов цього договору, право на розповсюдження надається субліцензіату з 01.01.2022.

Згідно з пп.3.7.9 п.3.7 договору, субліцензіат зобов`язується вчасно та у повному обсязі проводити розрахунки з ліцензіатом згідно з умовами цього договору.

Винагорода - винагорода за надане субліцензіату право на розповсюдження програм, що сплачується субліцензіатом у розмірі та у порядку, визначених цим договором (пп.1.1.21 п.1.1 договору). Винагорода вважається роялті та не оподатковується ПДВ згідно п.п.196.1.6 Податкового кодексу України (п.4.1 договору).

Пунктом 4.2 договору визначено, що щомісячна сума винагороди становить 8600,00 грн без ПДВ.

За умовами п.п.4.3, 4.4 договору, сума щомісячної винагороди вказується ліцензіатом в рахунках-фактурах за відповідний звітний місяць, у якому субліцензіату було надано право на розповсюдження. Загальна сума винагороди за весь строк дії договору становить ціну договору.

Субліцензіат до 15 числа місяця, наступного за звітним, зобов`язується перераховувати на відповідний поточний рахунок ліцензіата винагороду за звітний місяць в розмірі, що визначається згідно п.4.2 договору, на підставі рахунку-фактури ліцензіата за звітний місяць (п.4.5 договору).

Зобов`язання субліцензіата з оплати винагороди за відповідний звітний місяць вважаються виконаними у момент зарахування повної суми грошових коштів на відповідний поточний рахунок ліцензіата (п.4.6 договору).

Відповідно до п.п.5.1, 5.3 договору, за невиконання (неналежне виконання) своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену договором та чинним законодавством України. У випадку несвоєчасної виплати субліцензіатом на рахунок ліцензіата винагороди, або її частини, відповідно до умов розділу 4 цього договору, ліцензіат має право нарахувати, а субліцензіат зобов`язується сплатити на відповідний рахунок ліцензіата пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від розміру несвоєчасно сплаченої винагороди за кожен день прострочення.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін (дата набрання чинності) і діє до 31.12.2022 (дата закінчення чинності) включно, а в частині розрахунків - до повного виконання (п.6.1 договору).

У п.п.8.2, 8.6 договору сторонами погоджено, що цей договір може бути змінений чи доповнений тільки за взаємною згодою сторін, оформленою у вигляді додаткової угоди, яка з моменту її укладення стає невід`ємною частиною договору. Всі додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною за умови, що вони укладені в письмовій формі, підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками ліцензіата, а також субліцензіата.

Договір підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач на виконання умов договору надав відповідачу невиключне суміжне право на використання програм «Україна», «НЛО.TV» та «Індиго tv» шляхом розповсюдження на період 01.01.2022-21.07.2022 згідно з актами прийому-передачі прав №202 від 31.01.2022 на суму 8600,00 грн, №1507 від 28.02.2022 на суму 8600,00 грн, №2826 від 31.03.2022 на суму 1720,00 грн, №4177 від 30.04.2022 на суму 1720,00 грн, №5371 від 31.05.2022 на суму 2580,00 грн, №6526 від 30.06.2022 на суму 3440,00 грн, №7865 від 21.07.2022 на суму 1221,00 грн (а.с.13-16).

Суд встановив, що акти прийому-передачі прав підписані в односторонньому порядку зі сторони позивача, хоча разом із рахунками на оплату №202 від 31.01.2022, №1503 від 28.02.2022, №2789 від 31.03.2022, №4126 від 30.04.2022, №5306 від 31.05.2022, №6448 від 30.06.2022, №7772 від 21.07.2022 (а.с.30-33) та додатковими угодами №1 і №2 до договору №УНІ-130512/2021 (а.с.34-35) 18.12.2023 надсилалися на адресу відповідача: вул. Набережна, 25, м. Новоград-Волинський, Житомирська обл., 11708, про що свідчать копії опису вкладення та поштової накладної №098 від 18.12.2023 (а.с.17).

За інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень (трекінг 098), вищевказані документи вручено відповідачу 26.12.2023 (а.с.18), однак підписаних примірників актів і додаткових угод останнім не повернуто, мотивованої відмови щодо їх непідписання не надано.

Зі змісту вищезгаданих додаткових угод №1 від 01.04.2022 та №2 від 21.07.2022 до субліцензійного договору від 24.12.2021 №УНІ-130512/2021 вбачається зменшення розміру винагороди за період з 01.03.2022 по 21.07.2022 таким чином: щомісячна сума винагороди за березень 2022 року (з 01.03.2022 по 31.03.2022) становить 1720,00 грн без ПДВ, за квітень 2022 року (з 01.04.2022 по 30.04.2022) - 1720,00 грн без ПДВ, за травень 2022 року (з 01.05.2022 по 31.05.2022) - 2580,00 грн без ПДВ, за червень 2022 року (з 01.06.2022 по 30.06.2022) - 3440,00 грн без ПДВ, за 21 день липня 2022 року (з 01.07.2022 по 31.07.2022) - 1221,00 грн без ПДВ. Викладено п.6.1 та пп.6.1.1 договору у редакції: «6.1. Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох Сторін (дата набрання чинності) і діє до 21 липня 2022 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань, що виникли протягом строку дії Договору». «6.1.1. Право на Розповсюдження Програм надається Субліцензіату, починаючи з дати, вказаної в п.2.6. Договору, та до 21 липня 2022 року включно. Субліцензіат зобов`язаний припинити Розповсюдження Програм та/або будь-яке використання Програм від дати завершення вказаного в цьому пункті строку». Сторони підтверджують, що станом на 21.07.2022 у субліцензіата існує безспірна непогашена заборгованість перед ліцензіатом у розмірі 25301,00 грн без ПДВ (згідно п.п.196.1.6 ПКУ). Умови цих додаткових угод застосовуються до відносин між сторонами, що виникли до їх укладення, а саме до відносин між сторонами з 01.03.2022 та з 01.04.2022, відповідно (а.с.34, 35).

Як повідомив позивач, відповідачем була здійснена часткова оплата за надання невиключного права на використання програм за травень 2022 року в сумі 2580,00 грн, згідно з платіжною інструкцією №490 від 15.06.2022 (а.с.19), тому за ним утворилась заборгованість у розмірі 25301,00 грн, що відповідачем не заперечується (а.с.52-53).

Відтак викладені обставини стали підставою для звернення позивача з цим позовом до суду та, крім стягнення вказаної суми основного боргу, останнім також заявлено 19809,75 грн пені, 1409,15 грн 3% річних та 2971,50 грн інфляційних втрат.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст.173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 ГК України).

Положеннями ст.ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.426 ЦК України, використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.

За змістом п.2 ч.1 ст.1107 ЦК України, розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі, зокрема, ліцензійного договору.

За приписами ч.ч.1-4 ст.1109 ЦК України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об`єкта права інтелектуальної власності. У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір. Вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Згідно з ч.2 ст.41 Закону України "Про авторське право і суміжні права", майнові права організації мовлення можуть передаватися (відчужуватися) іншим особам на підставі договору, в якому визначаються спосіб і строк використання програми мовлення, розмір і порядок виплати винагороди, територія, на яку розповсюджуються передані права, тощо.

Відповідно до пп.14.1.225 п.14.1 ст.14 ПК України, роялті - будь-який платіж, отриманий як винагорода за використання або за надання права на використання об`єкта права інтелектуальної власності, а саме на будь-які літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп`ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, передачі (програми) організацій мовлення, інших аудіовізуальних творів, будь-які права, які охороняються патентом, будь-які зареєстровані торговельні марки (знаки на товари і послуги), права інтелектуальної власності на дизайн, секретне креслення, модель, формулу, процес, права інтелектуальної власності на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Згідно з положеннями ст.193 ГК України, які кореспондуються зі ст.ст.526, 525 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Субліцензійний договір №УНІ-130512/2021 від 24.12.2021 підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками, у судовому порядку недійсним не визнавався, не розірваний та є дійсним, а відтак, в силу приписів ст.629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд встановив, що позивач на виконання умов договору надав відповідачу невиключне суміжне право на використання програм шляхом розповсюдження на період 01.01.2022-21.07.2022 на загальну суму 27881,00 грн, що підтверджується актами прийому-передачі прав (а.с.13-16) та частковою сплатою відповідачем за травень 2022 року в сумі 2580,00 грн (а.с.19).

Непідписання відповідачем отриманих актів прийому-передачі прав за умови відсутності письмової вмотивованої відмови, в силу п.2.2, пп.3.7.1 п.3.7 договору, є фактом визнання відповідачем повного виконання позивачем своїх зобов`язань, послуги вважаються наданими у повному обсязі та прийнятими відповідачем без зауважень.

Суд бере до уваги, що позивач в межах заявлених позовних вимог просить стягнути суми щомісячних платежів, передбачені додатковими угодами №1 від 01.04.2022 та №2 від 21.07.2022, які не підписані сторонами договору.

Відповідно до п.8.6 договору, всі додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною за умови, що вони укладені в письмовій формі, підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками ліцензіата, а також субліцензіата.

Водночас, згідно зі ст.14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Реалізація принципу диспозитивності у господарському судочинстві пов`язується безпосередньо з волевиявленням осіб, які беруть участь у справі, та забезпечується гарантією права на звернення до господарського суду в установленому законом порядку.

Принцип диспозитивності визначає межі здійснення господарським судом та учасниками справи їхніх процесуальних прав та обов`язків, надає учасникам справи можливість вільно розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору та визначає обов`язок суду здійснювати провадження у справі виключно за зверненням особи, поданим до суду у відповідній процесуальній формі. Суд не повинен допускати збирання доказів у справі з власної ініціативи, тоді як має обов`язок сприяти учасникам судового процесу у реалізації ними передбачених процесуальним законом прав, зберігаючи при цьому об`єктивність та неупередженість.

Отже реалізація принципу диспозитивності у процесі здійснення правосуддя спрямована на досягнення справедливого балансу між суб`єктами судового процесу і визначає межі процесуальних дій суду у розгляді справи.

Враховуючи викладене та керуючись принципом диспозитивності господарського судочинства, приймаючи до уваги відсутність доказів сплати заборгованості на час розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 25301,00 грн основного боргу є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо нарахованих позивачем сум пені у розмірі 19809,75 грн, 3% річних у розмірі 1409,15 грн та інфляційних втрат у розмірі 2971,50 грн суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями, згідно з ч.1 ст.230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України).

Пунктом 5.3 договору передбачено, що у випадку несвоєчасної виплати субліцензіатом на рахунок ліцензіата винагороди, або її частини, відповідно до умов розділу 4 цього договору, ліцензіат має право нарахувати, а субліцензіат зобов`язується сплатити на відповідний рахунок ліцензіата пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від розміру несвоєчасно сплаченої винагороди за кожен день прострочення.

Окрім того, за ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Згідно розрахунку, доданого до позовної заяви, позивач здійснив нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за період з 16.02.2022 до 15.03.2022 на суму 8600,00 грн, 16.03.2022 до 15.04.2022 на суму 17200,00 грн, з 16.04.2022 до 15.05.2022 на суму 18920,00 грн, з 16.05.2022 до 15.06.2022 на суму 20640,00 грн, з 16.07.2022 до 15.08.2022 на суму 24080,00 грн, з 16.08.2022 до 07.03.2024 на суму 25301,00 грн (а.с.20).

Враховуючи умови, визначені сторонами у п.п.2.2, 4.3, 4.5 договору, та встановлені вище обставини справи, відповідач не міг перерахувати на рахунок ліцензіата винагороду за січень 2022 року до 15.02.2022, за лютий 2022 року до 15.03.2022, за березень 2022 року до 15.04.2022, за квітень 2022 року до 15.05.2022, за травень 2022 року до 15.06.2022, за червень 2022 року до 15.07.2022, за 21 липня 2022 року до 15.08.2022.

Разом з тим, як вже зазначалось та підтверджується матеріалами справи, акти прийому-передачі прав і рахунки на оплату складені позивачем на зменшений розмір винагороди відповідно до додаткових угод №1 від 01.04.2022 та №2 від 21.07.2022 були надіслані на адресу відповідача 18.12.2023 та отримані ним 26.12.2023, а відтак суд вважає, що пеню, інфляційні втрати та 3% річних треба нараховувати з 16.01.2024 - з місяця наступного за місяцем отримання зазначених документів, відповідно до п.4.5 договору, на суму боргу 25301,00 грн.

Відтак суд, здійснивши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ІПС «LIGA 360» власний перерахунок, дійшов висновку, що правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, є вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1078,40 грн пені, 107,84 грн 3% річних, 75,90 грн інфляційних втрат, у задоволенні решти сум, а саме: 18731,35 грн пені, 1301,31 грн 3% річних, 2895,60 грн інфляційних втрат слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Поряд із цим суд не знайшов підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені та 3% річних на 50% з огляду на таке.

Відповідно до ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (постанова Верховного Суду від 20.08.2020 у справі №904/3546/19).

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 910/10675/21).

Відповідач не надав до матеріалів справи належних і допустимих доказів тяжкого фінансового становища, що є наслідком введення воєнного стану та виїзду значної кількості абонентів за кордон України.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 вказав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести факт їх виникнення; те, що обставини є форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Тобто форс-мажор як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі; саме по собі існування таких обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе договірних зобов`язань.

Слід також зазначити, що обставини та наслідки введеного в Україні воєнного стану настали не тільки для відповідача, але й для позивача. Всі суб`єкти підприємницької діяльності, підприємства, установи та організації України знаходяться у рівних умовах, здійснюють свою господарську діяльність в однаковому несприятливому економічному становищі в країні та повинні вживати усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст.551 ЦК України, ст.233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 21.09.2021 у справі №910/10618/20).

Суд відзначає, що розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (3%), а задоволені судом вимоги в частині стягнення з відповідача пені та 3% річних не є надмірно великими та неспівмірними із сумою заборгованості. Відповідач, приймаючи на себе зобов`язання за договором, був обізнаний з його умовами, усвідомлював визначені ним строки сплати винагороди та погодився із передбаченою відповідальністю за їх порушення.

З огляду на викладене та з урахуванням критеріїв розумності, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем наявності правових підстав для зменшення розміру пені та 3% річних.

Відповідно до ч.3 ст.13 та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 ГПК України).

Докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, повинні окремо та в сукупності відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, встановленим ст.ст.76-79 ГПК України.

Згідно з ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Станом на час розгляду справи доказів сплати відповідачем заборгованості у повному обсязі суду не надано.

Враховуючи викладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку задовольнити позов частково, стягнути з відповідача на користь позивача 25301,00 грн основного боргу, 1078,40 грн пені, 107,84 грн 3% річних та 75,90 грн інфляційних втрат, у задоволенні решти позову відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

В силу приписів п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Каліновського Руслана Олександровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДІА ГРУПА УКРАЇНА" (вул. Борщагівська, буд. 152-Б, м. Київ, 03056, ) 25301,00 грн основного боргу, 1078,40 грн пені, 107,84 грн 3% річних, 75,90 грн інфляційних втрат та 1300,16 грн судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 04.06.24

Суддя Прядко О.В.

Друк:

1 - у справу;

2 - позивачу та представнику ОСОБА_1 (до ел.кабінетів);

3 - відповідачу (рек.), представнику відповідача (до ел.кабінету).