ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 червня 2024 року Справа № 903/360/24

за позовом: Комунального підприємства Володимирське територіальне медичне об`єднання Володимирської міської ради, м. Володимир, Волинська обл.

до відповідачів: Виконавчого комітету Володимирської міської ради, м. Володимир, Волинська обл;

- Управління містобудування, архітектури та комунальних ресурсів виконавчого комітету Володимирської міської ради, м. Володимир, Волинська обл;

- підприємця Новікової Галини Леонтіївни, м. Володимир, Волинська обл.

про визнання недійним та скасування рішення, визнання недійсною додаткової угоди, зобов`язання звільнити приміщення

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Мачульська Л.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Петровський Ю.І.- ордер від 09.05.2024, Бочуляк Ю.І. ордер від 11.04.2024

від відповідача ОСОБА_1 - Жук Ю.Б., Новікова Г.Л.

встановив: 11.04.2024 через електронний суд надійшла позовна заява Комунального підприємства Володимирське територіальне медичне об`єднання Володимирської міської ради до виконавчого комітету Володимирської міської ради, Управління містобудування, архітектури та комунальних ресурсів виконавчого комітету Володимирської міської ради, підприємця Новікової Галини Леонтіївни про:

- визнання недійсним та скасування п. 2 рішення виконавчого комітету Володимирської міської ради №93 від 24.03.2022 Про використання об`єкта комунальної власності Володимир-Волинської міської територіальної громади;

- визнання недійсною додаткової угоди №2 до договору оренди нерухомого майна (нежиле приміщення по вул. Павлова, 20, площею 22,5 кв.м.), що належить до комунальної власності міста №б/н від 17.06.2016;

- зобов`язання підприємця Новікової Галини Леонтіївни звільнити частину нежитлового приміщення загальною площею 22,5 кв.м, що розташоване за адресою: Волинська обл., м. Володимир, вул. Шпитальна, 20.

Позовна заява обґрунтована продовженням договору оренди без проведення аукціону, що є порушенням ч. 1 ст. 18 ЗУ Про оренду державного та комунального майна, повідомлення відповідача Новікової Г.Л. про відмову у продовженні договору, оскільки орендоване приміщення необхідне для власних потреб балансоутримувача.

Ухвалою суду від 16.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.05.2024 о 12 год 30 хв. Запропоновано відповідачам подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти календарних днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. Зазначити про наявність/відсутність зареєстрованого електронного кабінету; позивачу - відповідь на відзиви не пізніше 3-х календарних днів з дня отримання відзивів з доказами надіслання відповідачам; відповідачам - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х календарних днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Відповідачі ухвалу суду отримали 16.04.2024, 23.04.2024 (Управління містобудування, архітектури та комунальних ресурсів виконавчого комітету Володимирської міської ради).

Строк для подання відзиву по 01.05.2024, 08.05.2024 відповідно.

ВК Володимирської міської ради, Управління містобудування, архітектури та комунальних ресурсів виконавчого комітету Володимирської міської ради у заявах від 22.04.2024 розгляд справи просять проводити без участі їх представників. При розгляді справи в частині обґрунтованості заявлених позовних вимог, оцінки поданих доказів покладаються на розсуд суду (а.с. 119-121).

01.05.2024 надійшов відзив підприємця Новікової Г.Л., згідно якого позовні вимоги заперечує. Зазначає, що наявність чи відсутність п. 2 рішення ВК Володимирської міської ради №93 від 24.03.2022 та відповідно додаткової угоди №2 від 07.04.2022 до договору оренди не є підставою для продовження відносин між сторонами договору оренди нерухомого майна, оскільки з 24.02.2022 договір є продовженим автоматично, навіть за відсутності заяви орендаря, рішення орендодавця та додаткової угоди про його продовження у відповідності до постанови КМУ Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану від 27.05.2022 №634. Жодних доказів направлення їй повідомлення про те, що орендоване приміщення необхідне для власних потреб балансоутримувача, позивач не подав. Долучена позивачем квитанція №34/57 та описи вкладення у цінний лист не є належними доказами, оскільки не відповідають Правилам надання послуг поштового зв`язку. Оскільки чинне законодавство не надає балансоутримувачу права виступати орендодавцем щодо орендованого нерухомого майна та мати права орендодавця, балансоутримувач не вправі заявляти вимогу про зобов`язання орендаря повернути орендоване майно, як і повідомляти відповідача про відсутність наміру продовжувати договір. Попередній розрахунок судових витрат становить 10 000 грн 00 коп (а.с. 124-142).

Позивач відзив відповідача отримав 01.05.2024 (а.с. 142).

Строк для подання відповіді на відзив по 06.05.2024.

02.05.2024 через електронний суд надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, в якому зазначає, що відповідача у встановлений постановою КМУ Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану від 27.05.2022 №634 строк повідомлено про не продовження договору оренди з підстав, визначених ст. 19 Закону №157-ІХ, у зв`язку з чим він не є таким, що автоматично продовжений. Продовження договору вдруге без проведення аукціону є порушенням вимог ч. 1 ст. 18 ЗУ Про оренду державного та комунального майна, п. 143 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна. Недодержання до набрання законної сили постанови КМУ від 27.05.2022 визначеної процедури продовження договору оренди як орендарем, орендодавцем та уповноваженим його органом управління, виключають можливість ретроспективного застосування положень п. 5 вказаної постанови щодо автоматичного продовження договору оренди. Спірні правовідносини існували між сторонами до введення воєнного стану, жодних ускладнень у підприємця Новікової Г.Л. звернутись вчасно до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не було. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові №910/4446/19 від 01.10.2019, не є релевантними до даної справи, оскільки в ній використано ЗУ Про оренду державного та комунального майна в редакції від 10.04.1992, в той час як до спірних відносин слід застосовувати редакцію від 03.10.2019.

Відповідач відповідь на відзив отримав 02.05.2024 (а.с. 153).

Строк для подання заперечень на відповідь на відзив по 06.05.2024.

Заперечення відповідача на адресу суду не надходили.

У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що заперечення на відповідь на відзив подаватись не будуть.

Враховуючи вищевикладене, розумні строки розгляду справи, перебування справи на стадії підготовчого провадження, метою якого є збирання доказів, відсутність нерозглянутих заяв/клопотань, виконання мети підготовчого провадження, суд протокольною ухвалою від 15.05.2024 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 05.06.2024 о 12 год 00 хв.

У судовому засіданні учасники судового процесу дали пояснення, доводи, висловили свою думку з питань, які виникли під час розгляду справи.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Предметом позову КП «Володимирське територіальне медичне об`єднання» є визнання недійсним та скасування п. 2 рішення виконавчого комітету Володимирської міської ради №93 від 24.03.2022 Про використання об`єкта комунальної власності Володимир-Волинської міської територіальної громади;

- визнання недійсною додаткової угоди №2 до договору оренди нерухомого майна (нежиле приміщення по вул. Павлова, 20, площею 22,5 кв.м.), що належить до комунальної власності міста №б/н від 17.06.2016;

- зобов`язання підприємця Новікової Галини Леонтіївни звільнити частину нежитлового приміщення загальною площею 22,5 кв.м, що розташоване за адресою: Волинська обл., м. Володимир, вул. Шпитальна, 20.

Позивач вважає, що його право порушене, а додаткова угода №2 від 07.04.2022 до договору оренди нерухомого майна суперечить вимогам ст.203 ЦК України, оскільки зміст правочину не може суперечити інтересам держави і суспільства.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником об`єкту нерухомого майна за адресою Волинська обл., м. Володимир-Волинський, вул. Павлова (Колєснікова Дмитра), буд. 20, реєстраційний номер 1402, є територіальна громада міста Володимир-Волинського в особі Володимир-Волинської міської ради, балансоутримувачем Володимир-Волинське територіальне медичне об`єднання (а.с. 12).

17.06.2016 між Відділом майнових і земельних ресурсів виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області (орендодавець) та ФОП Новіковою Г.Л. (орендар) укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності міста, згідно умов якого орендодавець відповідно до протоколу конкурсу №5 від 14.06.2016 передає, а орендар приймає в оренду частину нежитлового приміщення загальною площею 22,5 кв.м., що розміщене за адресою: вул. Павлова, 20, м. Володимир-Волинський. Майно передається в оренду з метою використання під аптечний пункт орендаря (п. 1.1). У випадку припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю у порядку, аналогічному при передачі майна орендарю відповідно до умов даного договору, майно вважається повернутим орендодавцю з моменту його фактичної передачі, яка підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі (п. 2.3). Обов`язок по складанню акту приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні по договору (п. 2.4). Орендар зобов`язаний у випадку припинення або розірвання даного договору повернути орендодавцеві або підприємству, вказаному орендодавцем, орендоване майно у належному стані, не в гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати орендодавцеві збитки у випадку погіршення стану або втрат орендованого майна з вини орендаря (п. 5.6). Договір вступає в дію одночасно з його підписанням та акту прийому-передачі орендованого майна (додаток №1) і діє до 17.05.2019 (п. 10.1). Зміни та доповнення до даного договору допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни та доповнення, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною. Всі зміни та доповнення до договору є дійсними лише в тому випадку, якщо їх вчинено в письмовій формі і підписано уповноваженими представниками обох сторін (п. 10.3). За місяць до закінчення строку дії договору оренди орендар зобов`язаний повідомити орендодавця про свій намір щодо продовження терміну дії договору. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору (п. 10.6) (а.с. 44-46).

Додатковою угодою №1 від 17.05.2019 Відділ майнових і земельних ресурсів виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області та ФОП Новікова Г.Л. продовжили термін дії договору до 17.04.2022 у відповідності до рішення ВК міської ради від 16.05.2019 №144 (а.с. 46 на звороті).

Рішенням Володимир-Волинської міської ради від 19.03.2021 №5/29 припинено діяльність виконавчих органів Володимир-Волинської міської ради шляхом ліквідації (без статусу юридичної особи), зокрема Відділ майнових і земельних ресурсів виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради (а.с. 72-73).

Рішенням Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 06.09.2021 №9/25 «Про врегулювання відносин щодо оренди майна міської комунальної власності Володимир-Волинської міської територіальної громади» визначено Володимир-Волинську міську раду уповноваженим органом управління в сфері орендних відносин та орендодавцем щодо єдиних майнових комплексів комунальних підприємств Володимир-Волинської міської територіальної громади. Уповноважено виступати орендодавцем майна, яке належить до комунальної власності Володимир-Волинської міської територіальної громади Управління містобудування, архітектури та комунальних ресурсів ВК Володимир-Волинської міської ради щодо нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень, а також їх окремих частин) (а.с. 88).

Рішенням Володимир-Волинської міської ради від 23.12.2021 №12/18 утворено у структурі виконавчих органів Володимир-Волинської міської ради, як юридичну особу публічного права, Управління містобудування, архітектури та комунальних ресурсів виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради з організаційно-правовою формою «орган місцевого самоврядування» (а.с. 79).

Згідно Положення функціями управління у сфері комунального майна визначено, зокрема: готує та укладає договори оренди нерухомого майна комунальної власності та додаткові угоди про зміни до них на підставі рішень виконавчого комітету міської ради, протоколів аукціону; виступає ініціатором розірвання договорів оренди, коли орендар порушує вимоги нормативних документів, чинного законодавства та умов договору (а.с. 80-85).

Додатковою угодою №3 від 06.08.2021 визначено, що орендодавцем є Управління містобудування, архітектури та комунальних ресурсів виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради, який діє на підставі Положення (а.с. 47 на звороті).

П. 2 рішення Володимир-Волинської міської ради Волинської області №93 від 24.03.2022 розглянувши звернення підприємця Новікової Г.Л., відповідно до Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою КМУ №483 від 03.06.2020, продовжено договір оренди з підприємцем Новіковою Г.Л. на частину нежитлового приміщення площею 22,5 кв.м по вул. Павлова, 20 для розміщення аптечного пункту на період дії воєнного стану та три місяці з дати припинення воєнного стану (а.с. 26, 48).

Додатковою угодою №2 від 07.04.2022, укладеною Управлінням містобудування, архітектури та комунальних ресурсів ВК міської ради, який є правонаступником Відділу майнових і земельних ресурсів ВК Володимир-Волинської міської ради, та підприємцем Новіковою Г.Л., відповідно до рішення ВК міської ради від 24.03.2022 №93 «Про використання об`єктів комунальної власності Володимир-Волинської міської територіальної громади», п. 10.1 договору викладено у такій редакції: «Даний договір оренди продовжується на період дії воєнного стану та три місяці з дати припинення воєнного стану» (а.с. 47).

Відповідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він може реалізовувати на власний розсуд.

Тобто лише власник має право визначати юридичну долю свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Разом із тим за змістом ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Під час вирішення спору судом встановлено, що орендоване майно є комунальним, тому на спірні правовідносини поширюється також і дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у ч. 1 ст. 2 якого наведено аналогічне визначення оренди.

Таким чином, відповідно до положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна» сторонами договору найму (оренди) з відповідними правами та обов`язками є наймодавець (орендодавець) і наймач (орендар).

Відповідно до п. 10 ст.1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 2 Закону передача в оренду майна, що перебуває у комунальній власності, здійснюється органами місцевого самоврядування відповідно до вимог цього Закону.

Згідно ст. 4 Закону орендодавцями є: органи, уповноважені представницькими органами місцевого самоврядування, - щодо єдиних майнових комплексів, нерухомого майна і споруд, майна, що не увійшло до статутного капіталу, яке перебуває у комунальній власності; балансоутримувачі - щодо: нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 400 квадратних метрів на одного балансоутримувача, якщо менший розмір площі не встановлено рішенням представницького органу місцевого самоврядування - щодо об`єктів комунальної власності або галузевими особливостями оренди майна; нерухомого майна для організації та проведення науково-практичних, культурних, мистецьких, громадських, суспільних та політичних заходів - на строк, що не перевищує п`яти календарних днів протягом шести місяців, а також щодо майна, яке передається суб`єктам виборчого процесу для проведення публічних заходів (зборів, дебатів, дискусій) під час та на період виборчої кампанії; нерухомого майна для організації та проведення науково-практичних, культурних, мистецьких, громадських, суспільних та політичних заходів - на строк, що не перевищує 30 календарних днів протягом одного року щодо кожного орендаря, якщо балансоутримувачем є державне або комунальне підприємство, установа, організація, що здійснює діяльність з організування конгресів і торговельних виставок; іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Особливості передачі в оренду комунального майна, передбачені цим Законом, додатково можуть визначатися рішенням представницьких органів місцевого самоврядування з урахуванням вимог і обмежень, передбачених цим Законом і Порядком передачі майна в оренду (п. 2 ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Верховний Суд у постанові № 914/865/22 від 17.05.2023 вказав на те, що у спорі про розірвання договору оренди та зобов`язання повернути об`єкт оренди, заінтересованою особою є сторона договору, яка ініціює розірвання договору з підстав, передбачених договором або законом.

У постанові №917/565/22 від 12.04.2023 Верховний Суд зазначив, що на орендодавця державного та комунального майна покладено обов`язок забезпечити продовження та припинення договорів оренди.

Орендодавцем спірного майна за договором оренди є Відділ майнових і земельних ресурсів виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради, який на підставі рішень Володимир-Волинської міської ради змінений на Управління містобудування, архітектури та комунальних ресурсів виконавчого комітету Володимирської міської ради.

Позивач КП «Володимирське територіальне медичне об`єднання» є балансоутримувачем спірного майна.

Рішеннями Володимир-Волинської міської ради (а.с. 13, 63-65) Володимир-Волинське територіальне медичне об`єднання ліквідовано, всі надходження закладу (кошти) передано в оперативне управління КП «Володимир-Волинське територіальне медичне об`єднання», яке перейменовано з КП «Володимир-Волинське територіальне медичне об`єднання» на КП «Володимирське територіальне медичне об`єднання».

Відповідно до Статуту КП «Володимирське територіальне медичне об`єднання» засновником, власником та органом управління майном підприємства є територіальна громада в особі Володимирської міської ради (п. 1.4). Основною метою діяльності підприємства є забезпечення медичного обслуговування населення шляхом надання йому медичних послуг в порядку та обсязі, встановлених законодавством (п. 3.1). Майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади і закріплюється за ним на праві оперативного управління (п. 5.1). Підприємство має право передавати в оренду майно, закріплене за ним на підставі оперативного управління юридичними та фізичними особами відповідно до законодавства України та локальних нормативних актів органів місцевого самоврядування (п. 5.5) Управління підприємством від імені міської територіальної громади здійснює засновник Володимирська міська рада як безпосередньо, так і через уповноважений орган виконавчий комітет Володимирської міської ради (п. 7.1) (а.с. 18-25).

В матеріалах справи відсутні докази, в тому числі нормативні акти органів місцевого самоврядування, які б наділяли КП «Володимирське територіальне медичне об`єднання» правом передавати в оренду спірне майно.

Судом враховано, що рішенням Володимир-Волинської міської ради від 06.09.2021 №9/25 «Про врегулювання відносин щодо оренди майна міської комунальної власності Володимир-Волинської міської територіальної громади» визначено Володимир-Волинську міську раду уповноваженим органом управління в сфері орендних відносин та орендодавцем щодо єдиних майнових комплексів комунальних підприємств Володимир-Волинської міської територіальної громади. Уповноважено виступати орендодавцем майна, яке належить до комунальної власності Володимир-Волинської міської територіальної громади Управління містобудування, архітектури та комунальних ресурсів ВК Володимир-Волинської міської ради щодо нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень, а також їх окремих частин); комунальні підприємства, установи організації (балансоутримувачі), засновником яких є Володимир-Волинська міська рада щодо нерухомого майна, яке належить до комунальної власності, загальна площа якого не перевищує 400 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію (на одного балансоутримувача) та іншого відокремленого індивідуально визначеного майна (інвентарного об`єкта або групи інвентарних об`єктів) (а.с. 88).

Згідно пояснень представника позивача на балансі КП «Володимирське територіальне медичне об`єднання» перебуває нерухоме майно комунальної власності, загальна площа якого перевищує 1 000 квадратних метрів.

Враховуючи вищевикладене, що законодавство не надає КП «Володимирське територіальне медичне об`єднання», як балансоутримувачу, права виступати орендодавцем щодо спірного нерухомого майна та мати права орендодавця, балансоутримувач не вправі заявляти вимогу про зобов`язання орендаря повернути орендоване майно, отже не є належним позивачем у даній справі, у зв`язку з чим позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду № 910/4446/19 від 01.10.2019, №925/674/21 від 06.03.2024.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За змістом частин першої-другої статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (див., наприклад, постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Водночас, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Враховуючи, що вимоги позивача про визнання недійсним та скасування п. 2 рішення Володимир-Волинської міської ради №93 від 24.03.2022, недійсною додаткової угоду №2 до договору оренди є похідними вимогами щодо вимоги про зобов`язання відповідача звільнити частину нежитлового приміщення, у задоволенні якої відмовлено, нерозривно з нею пов`язані, їх задоволення не відповідає змісту прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернуся до суду, оскільки спір по суті спору вичерпано не буде та не виключить необхідність повторного зверненню до суду, суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню у з в`язку з неналежністю позивача, суд не надає оцінки іншим доказам у справі.

При прийнятті рішення суд виходив з вірогідності наявних у матеріалах справи доказів, керуючись ст. 79 ГПК України, відповідно до якої наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, правові підстави для покладення судових витрат на відповідача відсутні.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73-80, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Комунального підприємства Володимирське територіальне медичне об`єднання Володимирської міської ради до Виконавчого комітету Володимирської міської ради, Управління містобудування, архітектури та комунальних ресурсів виконавчого комітету Володимирської міської ради, підприємця Новікової Галини Леонтіївни про визнання недійним та скасування рішення, визнання недійсною додаткової угоди, зобов`язання звільнити приміщення відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення

складений 06.06.2024.

Суддя А. М. Кравчук