ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2024 Справа № 917/2013/23

За позовною заявою Антимонопольного комітету України, ідентифікаційний , вул. Митрополита Василя Липківського, 45, м. Київ, 03035

до відповідача ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

про стягнення 164 105 512,00 грн.

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Біла І.М.

Представники сторін:

від позивача: Дикань О.М.

від відповідача: Мартиненко Ю.В.

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна заява Антимонопольного комітету України про стягнення з ОСОБА_1 в дохід загального фонду Державного бюджету України 164 105 512,00 грн, в тому числі: 82 052 756,00 грн штрафу та 82 052 756,00 грн пені, нарахованих відповідно до Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішенням тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 26.10.2021 № 142-р/тк. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач не виконав у добровільному порядку у встановлений законом строк зазначене рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України, яке оскаржувалося відповідачем у Господарському суді м. Києва. Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.11.2022 у справі № 910/21301/21 у задоволенні позову ФОП Сергієнку В.І. відмовлено повністю. Вказане рішення залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023.

Ухвалою від 21.11.2023 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі; призначив підготовче засідання у справі на 19.12.2023 о 10:20 год.; встановив сторонам процесуальні строки на подання заяв по суті справи, а саме: відповідачу для подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали, та для подання заперечень до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

06.12.2023 від відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 15692), у якому він позов заперечує, посилаючись на те, що рішення Господарського суду м. Києва від 08.11.2022 у справі № 910/21301/21 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 винесені на підставі припущень, не підтверджених належними, допустимими та достовірними доказами.

Зокрема, відповідач зазначає, що наявність господарських правовідносин між двома суб`єктами господарювання не свідчить про відсутність між ними конкуренції та про безумовну єдність їх інтересів. Ані Господарський суд міста Києва, ані Північний апеляційний господарський суд не досліджували підстави виникнення господарських відносин між учасниками торгів. Вказаними вище рішеннями не зазначено жодних конкретних аргументів, та не надано жодного належного доказу, які підтверджували б, яким саме чином міг відбуватись обмін інформацією, наслідком чого стало вчинення ФОП Сергієнком В.І. антиконкурентних узгоджених дій. Наявність одного місця розташування баз в учасників торгів не є підтвердженням узгодженості дій, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції. Крім того, подання учасниками торгів тендерних пропозицій з однієї ІР-адреси не свідчить про те, що між учасниками процедури відбувся обмін інформацією при підготовці конкурсної пропозиції. Також наявність телефонних дзвінків, так само як і електронне листування, не є прямим доказом узгодження дій між вказаними вище суб`єктами господарювання або обміну інформацією, що прямо стосувалася підготовки до торгів.

Щодо розміру штрафних санкцій відповідач зазначає, що у відповідності до абзацу 1 ч. 2 ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за порушення, передбачені пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. Відповідач вважає, що вказана норма встановлює максимальний розмір штрафу у розмірі до 10 % доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф, за всі порушення передбачені певним пунктом ст. 50 Закону у сукупності, а не за кожне порушення окремо. Стверджуючи, що розмір санкції статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено щодо кожного окремого порушення, позивач жодним чином не пояснює, чому за порушення «вчинені» ФОП Сергієнком В.І. на нього накладено штраф у розмірі саме 82 052 756,00 грн. (що становить 10% доходу). Законотворець, встановлюючи порогову (максимальну) суму штрафу у розмірі до 10 % за антиконкурентні узгоджені дії, виходив з того, що розмір штрафу повинен носити превентивний і виховний характер, але не призводити до банкрутства та/або до позбавлення суб`єкта господарювання можливості конкурувати на ринку товарів та послуг.

Ухвалою від 19.12.2023 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання у справі на 30.01.2024 о 10:20 год.

26.01.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 1086), у якій він зазначає, що відповідач у відзиві намагається оскаржити рішення позивача, тоді як питання щодо законності рішення Комітету № 142-р/тк, а також питання щодо правомірності накладення штрафу за порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції не є предметом розгляду у даній справі.

Ухвалою від 30.01.2024 суд закрив підготовче провадження у справі № 917/2013/23 та призначив справу до судового розгляду по суті на 22.02.2024 о 10:30 год.

Ухвалою від 22.02.2024 суд відклав розгляд справи по суті на 26.03.2024 на 10:30 год.

26.03.2024 суд відклав розгляд справи по суті на 25.04.2024 на 10:30 год.

В судовому засіданні 25.04.2024 судом оголошено перерву до 11:20 год. 28.05.2024.

У зв`язку із неявкою представника позивача в судове засідання 25.04.2024, суд ухвалою від 25.04.2024 повідомив позивача, що продовження розгляду справи по суті відбудеться 28.05.2024 об 11:20 год.

Під час розгляду справи по суті представник позивача підтримує позовні вимоги у повному обсязі, представник відповідача проти позову заперечує.

В судовому засіданні 28.05.2024 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Адміністративною колегією Антимонопольного комітету України 26.10.2021 (далі - позивач, АМК) ухвалено Рішення № 142-р/тк (а.с. 71-129), відповідно до якого встановлено вчинення фізичною особою-підприємцем Сергієнком Володимиром Івановичем (далі - відповідач, ФОП Сергієнко В.І.) порушень, які передбачені пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів відкритих торгів на закупівлю, проведених з використанням електронної системи закупівель "Prozorro". За вчинені порушення на ФОП Сергієнка В.І. накладено штраф у загальному розмірі 82 052 756,00 грн.

Рішенням АМК України встановлено обставини, які свідчать про узгодженість дій учасників торгів на етапі подання тендерних пропозицій та під час участі останніх у торгах спільно, та узгоджену поведінку ФОП Сергієнка В.І. з іншими суб`єктами господарювання у торгах та спрямованості дій на викривлення прозорого конкурентного відбору.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Комітету, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Відповідно до ч. 8 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», протягом п`яти днів з дня сплати штрафу, суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати до Комітету документи, що підтверджують сплату штрафу.

Копія Рішення № 142-р/тк була надіслана Комітетом разом із супровідним листом від 19.11.2021 № 145-29/01-16555 та отримана відповідачем 29.11.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 420 (22, 49).

Отже, строк сплати штрафу, накладеного Рішенням № 142-р/тк, закінчився 31.01.2023, оскільки 29.01.2023 та 30.01.2023 припадають на неробочі дні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Комітету повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідач оскаржив Рішення № 142-р/тк до Господарського суду міста Києва.

Фізична особа-підприємець Сергієнко Володимир Іванович та фізична особа-підприємець Мазаратій Наталія Іванівна звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення тимчасової адміністративної колегії Комітету від 26.10.2021 № 142-р/тк у справі № 3/01-37-19 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" в частині, що стосується позивачів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 у справі № 910/21301/21, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судові рішення мотивовані посиланням на обґрунтованість Рішення АМК та його висновків, відсутність підстав для визнання Рішення АМК недійсним. Зокрема, постановляючи оскаржувані судові рішення суди попередніх інстанцій виходили з того, що встановлені у Рішенні АМК факти у своїй сукупності свідчать про узгодження (координацію) позивачами своєї поведінки, у тому числі і з іншими учасниками торгів, при підготовці до участі та під час участі в торгах, зокрема про обмін інформацією між ними. За висновками судів першої та апеляційної інстанції, узгодивши свої дії під час підготовки та участі в аукціоні, учасники торгів замінили ризик, що його породжує економічна конкуренція, на координацію своєї поведінки у господарській діяльності, а це призвело як до усунення між ними конкуренції під час проведення аукціону, так і до спотворення конкурентного середовища в цілому. Комітетом належним чином встановлено та доведено узгодженість поведінки ФОП Сергієнка В.І. та ФОП Мазаратій Н.І., що стосується спотворення результатів торгів. Доводи позивачів щодо недопустимості отриманих Комітетом доказів не знайшли свого підтвердження та не відповідають фактичним обставинам справи, а є лише суб`єктивним твердженням позивачів.

Також суди зазначили про те, що при визначенні суми штрафу Комітет керувався положеннями Закону України "Про захист економічної конкуренції", оскільки встановлення органом АМК декількох правопорушень та накладення окремих штрафів за кожне правопорушення не суперечить вимогам законодавства. У оскаржуваному Рішенні АМК Комітетом установлено, що ФОП Сергієнком В.І. вчинено 49 фактів порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень та в єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі «Електронний суд» відсутня інформація щодо подальшого оскарження Рішення № 142-р/тк.

Таким чином, Рішення № 142-р/тк є законним та відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» є обов`язковим до виконання.

Доказів, що підтверджують сплату штрафу, накладеного Рішенням № 142-р/тк у встановлені Законом строки відповідачем суду не подано.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу; нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Отже, абз. 3 - 5 ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи в суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснюються.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.06.2022 у справі № 917/530/21, від 11.06.2019 у справі № 910/9272/18, від 22.01.2019 у справі № 915/304/18, від 19.03.2019 у справі № 904/3536/18 та від 27.11.2018 у справі № 910/4081/18.

Нарахування та стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», має обов`язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування і в зв`язку з цим не підпадає під ознаки адміністративно-господарських санкцій.

Дану правову позицію наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.02.2018 у справі № 914/607/17.

В даному випадку нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного Рішенням № 142-р/тк, зупинялось з 13.01.2022 до 08.11.2022 (розгляд справи № 910/21301/21 судом першої інстанції) та з 16.03.2023 до 30.05.2023 (розгляд справи № 910/21301/21 судом апеляційної інстанції).

Позивачем правомірно здійснено розрахунок пені за прострочення відповідачем сплати штрафу, накладеного Рішенням № 142-р/тк, за період:

- з 09.11.2022 (наступний день після прийняття рішення судом першої інстанції у справі № 910/21301/21) по 15.03.2023 включно (день, який передував винесенню ухвали про відкриття апеляційного провадження судом апеляційної інстанції у справі № 910/21301/21);

- з 31.05.2023 (наступний день після прийняття судом апеляційної інстанції постанови у справі № 910/21301/21) по 23.10.2023 включно (день, до якого розраховано пеню).

Кількість днів прострочення сплати штрафу становить 273 дні.

Розмір пені за один день прострочення сплати штрафу становить:

82 052 756 х 1,5 % = 1 230 791,34 грн, де

82 052 756 грн - розмір штрафу, накладеного Рішенням № 142-р/тк;

1,5 % - відсоток від суми штрафу відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

За 273 дні прострочення сплати штрафу сума пені становить:

1 230 791,34 х 273 = 336 006 035,82 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням Комітету.

Отже, розмір пені становить 82 052 756 грн.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на момент подання позовної заяви, ФОП Сергієнко В.І. припинено (дата запису: 23.01.2023 року, номер запису: 024263265, підстава: власне рішення).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 904/1083/18 роз`яснила, що з 15 грудня 2017 року господарський суд не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи підприємця, яка є однією зі сторін у справі (згідно з п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПКУ у редакції Закону №2147).

Господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами, клопотаннями органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін.

Станом на день розгляду спору штраф та пеня не сплачені, доказів на підтвердження їх оплати відповідачем не надано, на наявність таких доказів відповідач у відзиві не посилався.

Заперечення відповідача у відзиві зводяться до заперечень проти рішення позивача, однак, як вже вказував суд вище, судовими рішеннями у справі № 910/21301/21 встановлено законність та правомірність Рішення № 142-р/тк.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002р, Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007р. одним з основних елементів верховенства права визнано принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до п. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Враховуючи викладене, вимоги позивача є обґрунтованими, такими, що підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вказано в статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено що, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

В статті 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 751 520,00 грн покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позову.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) штраф у розмірі 82 052 756,00 грн та пеню у розмірі 82 052 756,00 грн із зарахуванням зазначеної суми в дохід загального фонду Державного бюджету України, отримувач: ГУК у м. Києві / Соломян. р-н, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN) UА0026010, код класифікації доходів бюджету: 21081100.

3. Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Антимонопольного комітету України (ідентифікаційний , вул. Митрополита Василя Липківського, 45, м. Київ, 03035) 751 520,00 грн витрат по сплаті судового збору.

4. Видати накази з набранням цим рішенням законної сили.

5. Рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Повний текст рішення складено 03.06.2024.

Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України.

Суддя І.І. Пушко