ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

03 червня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/3455/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Одеської області від 21.02.2024, ухвалене суддею Смелянець Г.Є., м. Одеса, повний текст складено 04.03.2024

у справі № 916/3455/23

за позовом: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до відповідача: ОСОБА_1

про: стягнення 68882 грн та виселення,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.02.2024 у справі № 916/3455/23 позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволено частково, а саме: виселено ОСОБА_1 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 26,4 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради неустойку за прострочення повернення об`єкта оренди у розмірі 68099,60 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5368 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Одночасно скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали даної справи, вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відкладено до надходження матеріалів з Господарського суду Одеської області.

31.05.2024 матеріали даної справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши отримані матеріали, колегія суддів зазначає наступне.

1) Статтею 258 ГПК України встановлені вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, пунктом 3 ч. 3 якої визначено, що до обов`язкового числа документів, що додаються до апеляційної скарги, відносяться докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Згідно статті 259 ГПК України особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні.

Згідно частині 7 статті 42 ГПК України якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Згідно з частиною 2 статті 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно із ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Водночас, скаржником не надано жодних доказів надсилання копії скарги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, натомість, скаржником додано другий екземпляр апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що в силу приписів ГПК України саме на скаржника покладено обов`язок надсилання копії скарги іншій стороні у справі, а не на суд апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 до апеляційної скарги не додано належних та допустимих, в розумінні статті 77 ГПК України, доказів надсилання її копії іншому учаснику справи, що свідчить про недотримання вимог п. 3 ч. 3 ст. 258, 259 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 260 ГПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

За таких обставин, оскільки скаржником не виконано вимоги п. 3 ч. 3 ст. 258 ГПК України, апеляційна скарга відповідно до статей 174, 260 ГПК України підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку для усунення вказаних недоліків.

2) Як вже зазначалось, в апеляційній скарзі відповідач просить суд апеляційної інстанції поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження.

В обґрунтування клопотання відповідачка зазначає, що її не повідомляли про розгляд господарської справи, а також, що вона не отримувала судові повістки про виклик судове засідання, а про наявність судового рішення їй стало відомо після накладення арешту на її банківську карту, після чого вона лише 07.05.2024 отримала копію рішення суду.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, держава гарантує право на апеляційний перегляд справи, який здійснюється після її розгляду в суді першої інстанції, а касаційне оскарження допускається у визначених законом випадках.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно зі ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування заяви про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу. При цьому поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує виходячи з поважності причин пропуску строку на оскарження.

У розумінні ст. 86 ГПК України питання про поважність причин пропуску процесуального строку вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 256 ГПК України передбачено, зокрема, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, повний текст оскаржуваного рішення суду складено та підписано 04.03.2024, а тому, кінцевим строком для звернення з апеляційною скаргою є 25.03.2024, проте відповідачка звернулася з апеляційною скаргою лише 16.05.2024.

Колегією суддів встановлено, що відповідачка в суді першої інстанції не отримувала судової кореспонденції, а поштові відправлення повертались на адресу суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою».

Водночас, відповідно до приписів п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Крім того. ч. 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу.

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на таку особу - учасника процесу.

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною адресою і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення (постанова Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15).

Колегією суддів встановлено, що вся судова кореспонденція направлялась відповідачці за належною адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, цю ж саму адресу зазначає сам апелянт як власну у поданій апеляційній скарзі, що також свідчить про її дійсність та відповідно змогу отримувати за цією адресою поштову кореспонденцію.

Додатково, судом першої інстанції розміщувались відповідні оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада» з метою належного повідомлення про дату, час і місце судового розгляду та забезпечення її процесуальних прав на участь у судових засіданнях

За таких обставин, колегія суддів вважає, що неотримання відповідачкою відповідних процесуальних документів можливе виключно через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що слід розцінювати як фактичну відмову від отримання адресованих їй судових рішень.

До аналогічного висновку приходить і Верховний Суд у постанові від 11.06.2021 у справі № 2-6236/11, де зауважує, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернена поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання заявником поштової кореспонденції, яку суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 також зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі М 800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі М10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі М 24/260-23/52-6).

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що посилання апелянта на те, що йому не було відомо про існування оскаржуваного судового рішення та спору взагалі не може вважатися у даному випадку поважною причиною для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, адже судом першої інстанції вживалися заходи для належного та вчасного повідомлення апелянта про існування спору та дати, часу, місця проведення судових засідань по цій справі.

Відповідно ч. 3 ст. 260 ГПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Керуючись статтями 174, 234, 258, 259, 260 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 21.02.2024 у справі № 916/3455/23 залишити без руху.

Встановити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом: 1) подання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів листом з описом вкладення Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; 2) подання Південно-західному апеляційному господарському суду заяви про поновлення строку, в якій вказати інші підстави для поновлення строку, - протягом 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Попередити, що у разі не усунення у строк, встановлений судом, недоліків апеляційної скарги в частині надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів іншому учаснику справи, апеляційна скарга буде вважатися неподаною і повернута скаржнику, а у випадку не усунення недоліків апеляційної скарги в частині подання заяви про поновлення строку суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі в порядку п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

Судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська