ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" травня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/667/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.

за участю секретаря судового засідання Лінник І.А.,

за участю представників:

від позивача: адвокат Фельдман О.А.,

від відповідача: Бєгєн А.В. - самопредставництво,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/667/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмежбуд» (вул. Пішонівська, № 20/1, кв. 40, м. Одеса, 65032)

до відповідача: Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області (вул. Незалежності, № 9, м. Роздільна, Одеська обл., 67400)

про стягнення 2 495 555,95 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Суть спору.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрмежбуд» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, в якому просить стягнути з відповідача 435 520,42 грн 3% річних за період з 19.02.2021 по 19.02.2024 та 2 109 508,03 грн інфляційних втрат за період з 19.02.2021 по 19.02.2024.

17.04.2024 на адресу Господарського суду Одеської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмежбуд» про зменшення розміру позовних вимог, де позивач просив суд стягнути з відповідача 2 495 555,45 грн, з яких: 2 081 839,46 грн інфляційних втрат та 413 716,49 грн 3% річних.

2. Короткий зміст аргументів учасників справи.

2.1. Аргументи ТОВ «Укрмежбуд».

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що на підставі договору підряду № 03 від 10.12.2013 з подальшими додатковими угодами до нього, позивачем виконані роботи вартістю 4835303,18 грн, які були прийняті Відділом освіти Великомихайлівської райдержадміністрації, проте, в порушення взятих на себе зобов`язань за договором Відділом не було виконано зобов`язань щодо проведення розрахунку.

Позивач зауважує, що з метою стягнення вищезазначеної заборгованості, Товариством було подано позов до Господарського суду Одеської області про стягнення з Сектора освіти, культури молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області (нова назва реорганізованого Відділу освіти Великомихайлівської районної державної адміністрації) основної заборгованості, інфляційних нарахувань та 3% річних, який рішенням суду від 04.10.2021 у справі № 916/3188/20 був задоволений частково.

Так, даним рішенням суду з Сектору освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмежбуд» стягнуто борг у розмірі 4 835 303 грн. 18 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 72 529 грн. 55 коп. Позов ТОВ «Укрмежбуд» до Сектору освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області в частині стягнення 3% річних та інфляційних в сумі 2 113 558,59 грн на підставі п.4 ч.1 ст.226 ГПК України залишено без розгляду з огляду на те, що що ТОВ «Укрмежбуд» без поважних причин не надано до суду доказів щодо дати підписання відповідачем акту приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт, які суд запропонував надати у судовому засіданні 22.09.2021, та за відсутності яких неможливим є встановлення періоду нарахування 3% річних та інфляційних.

Позивач додає, що вищенаведене рішення оскаржене не було та 02.11.2021 на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 04.10.2021 у справі №916/3188/20, яке набрало законної сили 02.11.2021, видано відповідний наказ.

В подальшому, як наголошує позивач, при виконанні даного судового рішення було з`ясовано, що Сектор освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області, як орган державної влади припинено 29.12.2022 в результаті організації на підставі рішення щодо реорганізації шляхом його приєднання до Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області та останню визначено правонаступником Сектору освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області.

Надалі, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14.02.2023 внесений запис за №023000228 про припинення юридичної особи Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області в результаті її реорганізації на підставі рішення щодо реорганізації, із зазначенням при цьому даних про юридичну особу-правонаступника - Роздільнянська районна державна адміністрація Одеської області.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.03.2023 у справі №916/3188/20, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2023, було задоволено заяву ТОВ «Укрмежбуд» та замінено боржника - Сектор освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області у наказі Господарського суду Одеської області від 02.11.2021 у справі №916/3188/20 на його правонаступника Роздільнянську районну державну адміністрацію Одеської області.

Відтак, за висновком позивача, боржником та особою, яка має зобов`язання з погашення заборгованості перед ТОВ «Укрмежбуд» за договором наразі є Роздільнянська районна державна адміністрація Одеської області.

Додатково позивач пояснив, що що неподання до суду першої інстанції у справі доказів щодо дати підписання Сектором освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області акту приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт стало наслідком неузгоджених дій представника ТОВ «Укрмежбуд» у справі та посадових осіб Товариства, оскільки останнім не роз`яснено, які це мають бути документи і який документ може бути доказом, що підтверджує дату отримання документів.

Водночас, при отриманні акту приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт, на супровідному листі №12/071 від 12.01.2014 начальником Відділу освіти Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області Толмачевською Т.С. за власним підписом зазначене письмове підтвердження отримання вищезгаданих документів, у зв`язку з чим позивач вважає наявними підстави для звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача відповідних 3% річних та інфляційних втрат.

2.2. Аргументи Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області.

Відповідач в обґрунтування своєї правової позиції вказує, що в Роздільнянській районній державній (військовій) адміністрації Одеської області були заблоковані рахунки, а також до Роздільнянської РВА не надходили та не виділялись бюджетні кошти на оплату заборгованості відповідно до рішення Господарського суду Одеської області від 04.10.2021 року на користь ТОВ «Укрмежбуд».

Як стверджує відповідач, у зв`язку з відсутністю відкритих асигнувань на рахунках Роздільнянської районної державної (військової) адміністрації Одеської області УДКС у Роздільнянському районі направила рішення суду до головного управління казначейської служби та надіслала до РВА ВИМОГУ від 19.07.2023 №02-17-06, згідно з якою боржник (Роздільнянська РВА) має надсилати щомісяця повідомлення про вжиті заходи щодо встановлення таких асигнувань або здійснення інших дій, спрямованих на виконання судових рішень (пКМУ від 03.08.2011 року №85 абзац 3. п.31), за результатами чого 19.07.2023 рахунки адміністрації були розблоковані.

Також, Роздільнянська районна державна (військова) адміністрація Одеської області вказує, що повідомленням від 22.05.2023 № 388/1/01-30 повідомила НАБУ та Одеську обласну прокуратуру про вчинення кримінального правопорушення з метою розслідування вчинення дій, які мають ознаки складу злочину, яке було сформоване з метою призупинення операцій зі списання коштів, які надходять на її рахунок, на користь позивача з метою перевірки правомірності дій вказаної організації.

Відповідач наголошує, що наказ Господарського суду Одеської області від 02.11.2021 та ухвала від 22.03.2023 по справі 916/3188/20 знаходився в Управлінні Державної казначейської служби України у Роздільнянському районі Одеської області тасСтаном на 19.07.2023 ухвала та наказ було виконано частково в сумі 1 330,00 грн шляхом безспірного списання коштів.

В подальшому, розпорядженням голови Роздільнянської райдержадміністрації від 26.12.2023 №201/од-2023 було виділено кошти з місцевого бюджету за рахунок субвенції, отриманої із обласного бюджету Одеської області на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 04.10.2021 №916/3188/20, а 27.12.2023 Державною казначейською службою України у Роздільнянському районі Одеської області було здійснено списання коштів з рахунку відповідача на користь позивача в сумі 4 835 303,18 грн. та судового збору в сумі 71 199,55 грн.

Враховуючи викладені вище обставини, відповідач вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача 435 520, 42 грн - 3% річних за період з 19.02.2021 по 19.02.2024 та 2 109 508,03 грн - інфляційних втрат за період з 19.02.2021 по 19.02.2024, не підлягає задоволенню, оскільки не вірно охоплено період, за який зроблено розрахунок.

Так, беручи до уваги дату набрання законної сили рішення Господарського суду Одеської області від 04.10.2021 у справі №916/3188/20 (02.11.2021 року) та факт списання 27.12.2023 року коштів Державною казначейською службою України у Роздільнянському районі Одеської області з рахунку Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області на користь ТОВ «Укрмежбуд», тобто фактичного погашення суми заборгованості, період нарахування 3% річних та інфляційних втрат, на думку відповідача, має бути охоплений з 03.11.2021 року по 26.12.2023, у зв`язку з чим відповідач навів власний контррозрахунок, згідно якого інфляційні втрати становлять 1687907,63 грн, а 3% річних 311578,11 грн.

3. Процесуальні питання вирішені судом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2024 позовну заяву (вх.№692/24) передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Цісельському О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.02.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмежбуд» (вх. № 692/24 від 21.02.2024) залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня вручення ухвали суду.

06.03.2024 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмежбуд» надійшла заява про усунення недоліків позову (вх.№ 9443/24), із змісту якої вбачається усунення недоліків, встановлених ухвалою суду від 26.02.2024 та додані відповідні документи.

08.03.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву (вх.№ 692/24 від 21.02.2024) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/667/24. Справу № 916/667/24 постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на "21" березня 2024 року о 12:20 год.

14.03.2024 до суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмежбуд» надійшла заява (№ 10778/24) про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, внесення даних до додаткових відомостей та надання доступу до електронної справи, а також заява (вх. № 10784/24) про участь представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів.

14.03.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмежбуд» (вх. 10784/24 від 14.03.2024) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі № 916/667/24.

18.03.2024 Роздільнянською РДА подано до суду відзив на позовну заяву (вх. № 11373/24), який судом прийнятий до розгляду та долучений до матеріалів справи разом із доданими до нього документами.

21.03.2024 у підготовчому засіданні по справі № 916/667/24 судом проголошено протокольну ухвалу про перерву до "18" квітня 2024 року о 12:20 год.

15.04.2024 за вх.№ 15223/24 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмежбуд» надійшла заява, подана через систему «Електронний суд» 13.04.2024, про участь представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів, яка судом була задоволена відповідною ухвалою від 15.04.2024.

17.04.2024 позивач надав суду заяву (вх. № 15833/24) про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмір 2495555,48 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 37433,34 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40000,00 грн та повернути ТОВ «Укрмежбуд» з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 978,09 грн. Вказана заява була прийнята судом до розгляду та долучена до матеріалів, розгляд справи продовжений із її врахуванням.

18.04.2024 у підготовчому засіданні судом проголошено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження у справі № 916/667/24 на 30 днів за ініціативою суду, а також у даному підготовчому засіданні, після вирішення всіх питань, передбачених ст. 182 ГПК України, судом проголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 916/667/24 до судового розгляду по суті на "14" травня 2024 року об 11:00 год. Окрім того, судом визначено резервну дату з розгляду справи по суті на 28.05.2024 об 11:00 год.

14.05.2024, у зв`язку з неможливістю завершити судовий розгляд справи № 916/667/24 по суті, судом проголошено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні, згідно раніше визначеної резервної дати, до 28.05.2024 об 11:00 год.

В процесі розгляду справи всі подані учасниками справи клопотання та заяви були судом розглянуті та вирішенні відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, про що відзначено у протоколах підготовчих та судових засідань.

Під час розгляду справи по суті сторони виступили із вступними промовами, судом були досліджені всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи.

Представник позивача ТОВ «Укрмежбуд» у судових дебатах заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові та відповідній заява про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області у судових дебатах проти позову заперечувала та просила відмовити в їх задоволення з огляду на обставини, викладені у відзиві на позов.

Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи та їм надана відповідна оцінка.

В судовому засіданні, 28.05.2024 Господарським судом був закінчений розгляд справи по суті та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України по виходу з нарадчої кімнати проголошена вступна та резолютивна частини рішення.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

10.12.2013 між Відділом освіти Великомихайлівської райдержадміністрації (замовник) і ТОВ «Коланд» (підрядник) укладений договір підряду №03 на закупівлю робіт за державні кошти, згідно з яким підрядник за завданням замовника зобов`язується на свій ризик виконати роботи Монтаж водогону, системи вентиляції та благоустрій території ЗОШ І-ІІІ ступенів в с. Новопетрівка Великомихайлівськго району Одеської області (будівництво) (надалі -об`єкт), в обсягах згідно з погодженими із замовником кошторисною документацію (надалі -роботи).

Відповідно до умов п.3.1. договору ціна цього договору становить 4 835 303,18 грн. з ПДВ.

Відповідно до умов п.4.1. договору розрахунки проводяться шляхом:

Замовник до початку робіт, але не пізніше ніж на протязі 10 днів з дня підписання цього договору після отримання коштів перераховує в формі авансу 30% вартості обсягу робіт, узгодженого сторонами (п.п. 4.1.1. п. 4.2. договору).

Поетапної оплати замовником виконаних робіт, після підписання сторонами проміжних актів виконаних робіт КБ-2в, КБ-3 (пп.4.1.2. п. 4.2. договору).

Відповідно до умов п.4.2. договору підрядник визначає обсяги та вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті, та готує відповідні документи для підписання замовнику за 5 днів до завершення звітного періоду. Замовник зобов`язаний підписати подані підрядником документи, що підтверджують виконання робіт, або обґрунтувати причини відмови від їх підписання протягом 3-х робочих днів з дня одержання. Оплата виконаних робіт здійснюється протягом 3-х днів з дня підписання документів замовником.

Згідно з умовами п.4.3. договору у разі затримки бюджетного фінансування замовник сплачує вартість виконаних робіт протягом 10 банківських днів з моменту поновлення бюджетного фінансування та отримання ним коштів на свій розрахунковий рахунок, в межах бюджетних асигнувань на 2013-2014р.

За умовами п.п. 6.1., 6.5. договору строк виконання робіт до 31.12.2014. Передача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами шляхом підписання їх уповноваженими представниками актів приймання виконаних робіт за ф.№КБ-2в та Довідки про вартість виконаних робіт за ф. №КБ-3б, які є невід`ємною частиною даного договору але не рідше одного разу в місяць.

Згідно умовами п.12.1. договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014.

Додатками до цього договору є Графік виконання робіт (Додаток №1), Протокол узгодження договірної ціни (Додаток №2) та Графік фінансування робіт (Додаток №3).

В матеріалах справи наявний супровідний лист ТОВ «Коланд» № 12/071 від 27.01.2014, яким підрядник направив Відділу освіти Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області акти виконаних робіт по формі КБ-2в, КБ-3 по об`єкту «Монтаж водогону, системи вентиляції та благоустрій території ЗОШ І-ІІІ ступенів в с. Новопетрівка Великомихайлівськго району Одеської області». На вказаному листі міститься напис начальника Відділу освіти Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області Толмачевської Т.С. про його отримання 27.01.2014 та відповідний підпис.

У провадженні Господарського суду Одеської області перебувала справа № 916/3188/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмежбуд» до Сектору освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області та Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Одеської обласної ради, про стягнення 6 948 861,77 грн, з яких 4835303,18 грн основного боргу, 558041,56 грн інфляційних нарахувань та 1555517,03 грн 3% річних, у зв`язку із неналежним виконанням умов договору підряду про закупівлю робіт за державні кошти від 10.12.2013 № 03 в частині оплати вартості виконаних позивачем робіт.

Рішенням від 04.10.2021 у справі № 916/3188/20, яке набрало законної сили 02.11.2021, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмежбуд» до Сектору освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області про стягнення 6 948 861,77 грн задоволено частково та стягнуто з відповідача-1 на користь позивача борг у розмірі 4 835 303 грн 18 коп, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 72 529 грн 55 коп. Позов ТОВ «Укрмежбуд» до Сектору освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області в частині стягнення 3% річних та інфляційних в сумі 2 113 558,59 грн. залишено без розгляду.

При цьому, у задоволенні позову ТОВ «Укрмежбуд» до Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області відмовлено повністю.

В ході розгляду справи № 916/3188/20 господарський суд встановив, що на виконання умов договору підряду ТОВ «Коланд» виконав передбачені договором роботи вартістю 4 835 303, 18 грн., про що свідчать акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за грудень 2013, а саме: Акт №1, згідно з яким вартість виконаних робіт з вертикального планування становить 328110 грн; Акт №2, згідно з яким вартість виконаних робіт з монтажу водопроводу становить 425295,60 грн; Акт №3, згідно з яким вартість виконаних робіт на покриття становить 1 778 728, 80 грн; Акт №4, згідно з яким вартість робіт з монтажу системи вентиляції становить 2303168,78 грн. Акти виконаних робіт підписані з боку замовника без жодних зауважень щодо виконаних підрядником робіт, проте дата підписання в Актах відсутня.

Також замовником підписана довідка про вартість виконаних будівельних робіт форми №КБ-3 за грудень 2013, згідно з якою вартість виконаних підрядником робіт становить 4835303,18 грн. При цьому, у довідці також відсутня дата її підписання.

Окрім того, під час розгляду справи № 916/3188/20 судом було встановлено, що 31.03.2016 на підставі рішення засновника ТОВ «Коланд» №7 від 18.02.2016 проведено державну реєстрацію зміни найменування ТОВ «Коланд» на ТОВ «Укрмежбуд», про що до держаний реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис за №5003939.

Розпорядженням Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області від 26.11.2019 №288/А-2019 «Про впорядкування структури та граничної чисельності апарату та структурних підрозділів Великомихайлівської районної державної адміністрації» перейменовано Відділ освіти районної державної адміністрації за статусом юридичної особи публічного права у Сектор освіти, культури, молоді, та спорту районної державної адміністрації зі статусом юридичної особи публічного права.

Розпорядженням Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області від 04.01.2021 №1/а-2021 «Про припинення діяльності шляхом ліквідації сектору освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області» припинено шляхом ліквідації юридичну особу сектор освіти, культури, молоді та спору районної державної адміністрації, залишено структурним підрозділом у складі районної державної адміністрації сектор освіти, культури, молоді та спору районної державної адміністрації.

Розпорядження Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області від 10.03.2021 №16/А-2021 «Про внесення змін до розпорядження голови Великомихайлівської районної державної адміністрації від 19.01.2021 №5/А-2021» внесено зміни до розпорядження від 19.01.2021 №5/А-2021, а саме додано Сектор освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації. Утворити комісії з припинення Сектор освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації. Визначено Великомихайлівську районну державну адміністрацію Одеської області правонаступником Сектору освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області, який припиняється шляхом приєднання. Визнано таким, що втратило чинність розпорядження Великомихайлівскьої районної державної адміністрації Одеської області від 04.01.2021 №1/а-2021 «Про припинення діяльності шляхом ліквідації сектору освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області».

При цьому, у рішенні Господарського суду Одеської області від 04.10.2021 по справі № 916/3188/20 суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду, порушені Сектором освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області, який є правонаступником Відділу освіти Великомихайлівської РДА, внаслідок несплати виконаних позивачем робіт в рамках договору підряду про закупівлю робіт за державні кошти №03 від 10.12.20213, та про наявність у відповідача заборгованості за виконані позивачем роботи у розмірі 4 835 303,18 грн, у зв`язку з чим позовна вимога ТОВ «Укрмежбуд» в цій частині судом була задоволена.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних, господарський суд виходив з того, що позивач без поважних причин не надав до суду докази щодо дати підписання відповіадчем-1 акту приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт, які суд запропонував позивачу надати у судовому засіданні 22.09.2021, та за відсутності яких неможливим є встановлення періоду нарахування відповідачу-1 3% річних та інфляційних, у зв`язку з чим позов цій в частині був залишений судом без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.226 ГПК України.

02.11.2021 на примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 04 жовтня 2021 року по справі № 916/3188/20, яке набрало законної сили 02.11.2021, судом виданий відповідний наказ.

22.03.2022 ухвалою Господарського суду Одеської області, яка залишена без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2023, замінено боржника - Сектор освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області у наказі Господарського суду Одеської області від 02.11.2021 у справі №916/3188/20 на його правонаступника Роздільнянську районну державну адміністрацію Одеської області.

Як в ухвалі Господарського суду Одеської області від 22.03.2023, так і в постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2023, суді встановили, що правонаступником Сектору освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області стала Великомихайлівська районна державна адміністрація Одеської області, а після внесення 14.02.2023 запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №023000228 про припинення юридичної особи в результаті її реорганізації на підставі рішення щодо реорганізації, правонаступником Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області є Роздільнянська районна державна адміністрація Одеської області.

З матеріалів справи вбачається, що 19.07.2023 Управління державної казначейської служби України у Роздільнянському районі Одеської області зверталось до Роздільнянської РДА Одеської області з вимогою № 02-17-06/813 про необхідність вжиття заходів для встановлення відкритих асигнувань на рахунках або здійснення інших дій, спрямованих на виконання вищевказаних судових рішень.

Розпорядженням Роздільнянської районної державної адміністрації № 201/од-2023 від 26.12.2023 доручено фінансовому відділу Роздільнянської РДА виділити кошті з місцевого бюджету за рахунок субвенції, отриманої із обласного бюджету Одеської області на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 04.10.2021 № 916/3188/20, а саме відділу фінансово-господарського забезпечення апарату районної державної адміністрації на погашення боргу у сумі 4906502,73 грн.

27.12.2023 Державною казначейською службою України у Роздільнянському районі Одеської області було здійснено списання коштів з рахунку Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмежбуд» в загальній сумі 4 906 502,73 грн на виконання наказу Господарського суду Одеської області від 02.11.2021 по справі № 916/3188/20, що підтверджується повідомленням Управління ДКСУ у Роздільнянському районі Одеської області, платіжною інструкцією № 1 від 26.12.2023 та випискою з рахунка відповідача від 27.12.2023.

Обставини несвоєчасної сплати відповідачем вартості виконаних позивачем робіт в розмірі 4835303,18 грн стали підставою для нарахування позивачем 413716,49 грн 3% річних і 2081839,46 грн інфляційних втрат за період з 19.02.2021 по 26.12.2023, та зумовило звернення позивача до суду із даним позовом.

5. Норми права застосовані судом.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК Україна) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, оплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Відповідно до приписів статей 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами першою, другою статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За приписами частини 1, 3 статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Згідно зі ст.854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Відповідно до частини 4 статті 879 Цивільного кодексу України оплата робіт проводиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною першою статті 175 Господарського Кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

6. Висновки суду за результатами вирішення спору.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

Відповідно до вимог статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на викладене, проаналізувавши правовідносини, що склалися між сторонами на підставі укладеного між ними договору, дослідивши текст зазначеного договору, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України, сторони досягли всіх суттєвих умов договору, тому зазначений договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України та є обов`язковим для виконання сторонами у відповідності до ст. 629 ЦК України.

Так, договір підряду складається з двох взаємопов`язаних між собою зобов`язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Закріплене у Цивільному кодексі України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц).

Враховуючи положення наведених вище норм законодавства, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт - негайно про них заявити (зокрема, шляхом надання обґрунтованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Окрім того, умовами укладеного між сторонами договору також погоджено порядок приймання-передачі виконаних робіт, зокрема, на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт/та витрати/ (форма №КБ-3).

Судом встановлено, що на виконання умов договору підряду № 03 від 10.12.2013 ТОВ «Укрмежбуд» (попередня назва ТОВ «Коланд») були виконані роботи на загальну суму 4 835 303, 18 грн, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3, які підписані замовником без жодних зауважень щодо виконаних підрядником робіт.

Також, як слідує з фактичних обставин справи та підтверджено сторонами, було припинено юридичну особу Сектор освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області шляхом його приєднання до Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області, а правонаступником останньої в результаті її реорганізації в подальшому стала Роздільнянська районна державна адміністрація Одеської області.

Вищевказані обставини були предметом дослідження під час розгляду справи № 916/3188/20, встановлені рішенням Господарського суду Одеської області від 04.10.2021, яке набрало законної сили 02.11.2021, та ухвалою Господарського сулу Одеської області від 22.03.2023, яка була залишена без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2023.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що існують судові рішення, які мають преюдиційне значення для розгляду даної справи, а саме: у справі № 916/3188/20.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Суд зауважує, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» №28342/95, п.61, ECHR 1999-VII).

Частиною 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що обов`язковість врахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Враховуючи тотожний склад сторін у даній справі та справі № 916/3188/20, обставини, встановлені рішенням Господарського суду Одеської області від 04.10.2021, ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.03.2023 та підтверджені постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2023, у справі № 916/3188/20, що набрали законної сили, є преюдиційними для даної справи, встановленими та повторного доведення не потребують, зокрема наявність у Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрмежбуд» заборгованості за договором про закупівлю робіт за державні кошти № 03 від 10.12.2013 у розмірі 4 835 303,18 гривень.

З матеріалів справи також, слідує, що акти виконаних робіт за спірним договором позивачем були вручені та відповідно отримані замовником таких робіт ще 27.01.2014, про що свідчить напис начальника відділу освіти Великомихайлівської РДА Одеської області.

Між тим, як вище встановлено господарським судом, Сектором освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області, правонаступником якого в подальшому стала Роздільнянська районна державна адміністрація Одеської області, не було здійснено своєчасно оплату виконаних позивачем робіт, вартість яких становила 4 835 303,18 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що зобов`язання відповідача перед позивачем зі сплати суми заборгованості за виконані за договором підряду №03 про закупівлю робіт за державні кошти від 10.12.2013 роботи повністю виконано лише 27.12.2023, що підтверджується платіжною інструкцією, випискою з рахунку відповідача, а також визнано обома сторонами справи, а отже мало місце прострочення його виконання, у зв`язку з чим позивач має право на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

За змістом розділу 5 Господарського кодексу України, за загальним правилом, учасники господарських відносин відповідають за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання на умовах, визначених положеннями статей, що містить даний розділ Господарського кодексу України, якщо інше не передбачено договором, та не відноситься до спеціальних суб`єктів, відповідальність яких встановлена законом за певний вид правопорушення.

Під належним виконанням зобов`язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов`язань. Якщо учасники зобов`язання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобов`язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов`язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов`язання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобов`язання, воно вважатиметься припиненим. Виконання, яке припиняє зобов`язання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Щодо вимог ТОВ «Укрмежбуд» про стягнення з Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Суд приймає до уваги, що у справі № 916/3188/20 вимоги про стягнення 3% річних за та інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання позивачем заявлялись, проте були залишені судом без розгляду на підставі п. 4 ч.1 ст. 226 ГПК України, що не позбавляє позивача права повторно звернутись до суду з відповідними позовними вимогами.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Дана правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 в справі №916/190/18.

Серед іншого правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

З огляду на викладене, судовим рішенням фактично тільки фіксується належна до стягнення сума боргу, однак, наявність такого рішення не припиняє грошових зобов`язань відповідача та не позбавляє позивача права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України сум.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення, тобто, по день сплати боржником коштів, оскільки в такому випадку зобов`язання відповідно до ст.599 ЦК України припинилося внаслідок його виконання.

Наведене узгоджується із судовою практикою Верховного Суду, зокрема, постанова від 10 квітня 2018 року по справі №914/1033/17, від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18.

Таким чином, заявляючи вимогу щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних з простроченої суми боргу, ТОВ «Укрмежбуд» правомірно скористався наданим йому законодавством правом.

Позивач період нарахування 3% річних та інфляційних втрат за прострочення по оплаті вартості виконаних робіт визначив з 19.02.2021 по 26.12.2023.

Відповідач вважає, що зобов`язання щодо оплати вартості робіт настало з моменту набрання законної сили рішенням суду у справі № 916/3188/20 - з 02.11.2021.

З цього приводу, суд вважає за необхідне зауважити, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, якщо основне зобов`язання боржником не виконано.

Близька за змістом правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 910/10225/18, від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 16.11.2018 у справі № 918/117/18, від 30.01.2019 у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 22.10.2020р.у справі 3904/4105/18.

Тобто, безпосередньо на законодавчому рівні (за змістом статті 625 ЦК України) визначений обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим, а право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

При цьому, винесення судового рішення не припиняє зобов`язань та не продовжує їх дію, а лише підтверджує наявність юридичних фактів і встановлює їх примусове виконання.

Оскільки Сектор освіти, культури, молоді та спорту Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області, правонаступником якого наразі є відповідач, прострочив виконання грошового зобов`язання, розмір якого підтверджений рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 916/3188/20, щонайменше у 2014 році, він повинний був сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати з моменту порушення грошового зобов`язання.

При цьому суд враховує, що у даній справі позивач обґрунтовує період нарахування 3% річних та інфляційних втрат не невиконанням відповідачем рішення суду у справі № 916/3188/20 після набрання ними законної сили, а саме простроченням відповідачем грошового зобов`язання з оплати вартості виконаних позивачем послуг.

У постанові Верховного Суду від 26.01.2022 по справі №910/18557/20 зазначається, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та % річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок.

Отже, розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем з 19.02.2021, визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

При перевірці розрахунку позивача за вимогою про стягнення втрат від інфляції суд виходив з наступного:

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 надала наступні роз`яснення:

- сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця;

- якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці;

- методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

1) час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

2) час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «LІGA 360» наведений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення з 19.02.2021 по 26.12.2023, судом встановлено, що такі нарахування перебувають в межах розрахунку суду. Відтак суд дійшов висновку про правомірне здійснення нарахування позивачем зазначених сум, а заявлені складові заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі у визначених позивачем сумах: 413716,49 грн - 3% річних та 2081839,46 грн - інфляційних втрат.

Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 «Докази та доказування» ГПК України.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 року набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема змінено назву статті 79 ГПК з «Достатність доказів» на нову «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Brualla Gomez de La Torre v. Spain» від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідач визнані судом обґрунтованими позовні вимоги не спростував, доказів, які могли б свідчити про звільнення його від відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором, що встановлено рішенням господарського суду, не надав.

Встановивши обставини даної справи та надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам із застосуванням стандарту доказування, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмежбуд» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню, з підстав їх доведеності та обґрунтованості, в аспекті ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, за викладених в позовній заяві обставин з урахуванням висновків суду.

Серед іншого, суд також зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 року у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову не спростовує.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення в повному обсязі позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмежбуд» до Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області про стягнення 2081839,46 грн інфляційних втрат та 413716,49 грн 3% річних.

Судовий збір, відповідно статті 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст. 129 ГПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 37433,34 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області (вул. Незалежності, № 9, м. Роздільна, Одеська обл., 67400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмежбуд» (вул. Пішонівська, № 20/1, кв. 40, м. Одеса, 65032, ) 3% річних в розмірі 413 716 (чотириста тринадцять тисяч сімсот шістнадцять) грн 49 коп, інфляційні втрати в розмірі 2 081 839 (два мільйони вісімдесят одна тисяча вісімсот тридцять дев`ять) грн 46 коп та судовий збір у сумі 37 433 (тридцять сім тисяч чотириста тридцять три) грн 34 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України.

Наказ видати відповідно до ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 07 червня 2024 р.

Суддя О.В. Цісельський