УХВАЛА

10 червня 2024 року

м. Київ

cправа № 904/2261/23

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Рогач Л. І.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Система аптек "Лінда-Фарм"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2023 та

постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.05.2024

у справі за позовом Обласного комунального підприємства "Фармація"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Система аптек "Лінда-Фарм"

про виселення з нежитлового приміщення, стягнення 125 546,43 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) до відповідача про виселення з нежитлового приміщення та стягнення неустойки у розмірі 125 546,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним користуванням відповідачем нежитловим приміщенням, адже договір оренди є припиненим.

Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 12.09.2023 задовольнив позов, оскільки обставини справи свідчать про невиконання відповідачем зобов`язань за договором оренди щодо звільнення об`єкту оренди з поверненням його позивачу за актом приймання-передачі після припинення дії договору оренди.

Центральний апеляційний господарський суд постановою від 07.05.2024 змінив рішення суду, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови. В іншій частині рішення суду залишив без змін.

Мотивував постанову тим, що рішення суду ухвалене при неправильному застуванні норм матеріального права, а саме незастосуванні Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-IX в редакції Закону № 692-IX від 16.07.2020, який підлягав застосуванні у спірних правовідносинах.

Враховуючи той факт, що строк дії спірного договору оренди закінчився 31.03.2021, доказів його продовження матеріали справи не містять, як і не містять доказів повернення відповідачем спірного об?єкта оренди, колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

21.05.2024 відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.05.2024, в якій просить їх скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у цій справі визначено колегію суддів у складі: Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В., Мачульського Г. М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2024.

22.05.2024 позивач надіслав до Верховного Суду заперечення проти відкриття касаційного провадження, мотивовані тим, що остання не містить належного обґрунтування виключних випадків касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Згідно із частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У касаційній скарзі скаржник зазначив про те, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права та вирішили питання про передання майна на користь особи, яка не володіє речовими правами щодо спірного об`єкта нерухомості, та відповідно, права якої не були порушеними, чим порушили статті 2, 4, 13, 14, 74, 80, 237, 238 ГПК України. При цьому суди не врахували висновків щодо застосування норм права, викладених у подібних правовідносинах, в тому числі у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 25.10.2022 у справі № 607/14378/21; постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2018 у справі № 914/809/18, від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18, від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17, від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України).

Водночас у касаційній скарзі відповідач також цитує частину третю статті 310 ГПК України, однак оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Верховний Суд зазначає, що скаржник не виконав вимог частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.

При цьому Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретний випадок, передбачений частиною другою статті 287 ГПК України.

Згідно із частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, для усунення недоліків касаційної скарги скаржнику необхідно виконати вимоги частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України з урахуванням вимог цієї ухвали.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Система аптек "Лінда-Фарм" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.05.2024 у справі № 904/2261/23 залишити без руху.

2. Встановити строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

3. Заяву про усунення недоліків касаційної скарги з доданими документами направити іншому учаснику справи з урахуванням положень статті 42 Господарського процесуального кодексу України та надати до Верховного Суду докази про таке направлення.

4. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог суду касаційна скарга у справі № 904/2261/23 вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Рогач