ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року

м. Київ

cправа № 922/4095/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковського О.В. - головуючого, Білоуса В.В., Погребняка В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Аліференко Т.В.

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк"

на ухвалу Господарського суду Харківської області (суддя Яризько В.О.) від 11.12.2023 (про визнання грошових вимог фізичної особи-підприємця Трубача Віталія Івановича до боржника)

на ухвалу Господарського суду Харківської області (суддя Яризько В.О.) від 11.12.2023 (про визнання грошових вимог фізичної особи-підприємця Волошка Дмитра Вікторовича до боржника)

на ухвалу попереднього засідання Господарського суду Харківської області (суддя Яризько В.О.) від 11.12.2023 (в частині вимог фізичних осіб-підприємців Сокуренка Валерія Павловича, Трубача Віталія Івановича та Волошка Дмитра Вікторовича до боржника)

та постанову Східного апеляційного господарського суду (головуючий - Слободін М. М., судді: Гребенюк Н. В., Щутенко І. А.) від 27.02.2024

за заявою фізичної особи-підприємця Сокуренка Валерія Павловича

до товариства з обмеженою відповідальністю "Артес-М"

про визнання банкрутом.

Учасники справи:

представник кредитора (фізичної особи-підприємця Сокуренка В. П.) - не з`явився,

представник кредитора (фізичної особи-підприємця Трубача В. І.) - не з`явився,

представник кредитора (фізичної особи-підприємця Волошка Д. В.) - не з`явився,

представник кредитора (АТ "Райффайзен Банк") - Хуторянець О.В., адвокат,

представник боржника - розпорядник майна, арбітражний керуючий Паркулаб В.Г.

1. Короткий зміст вимог

1.1. 19.09.2023 фізична особа-підприємець Сокуренко Валерій Павлович (далі - Кредитор-1) подав заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Артес-М" (далі - Боржник) та визнання грошових вимог до Боржника в сумі 784 800 грн 00 коп., що є сумою основного боргу.

1.2. Заява обґрунтована заборгованістю Боржника за отриманий ним від Кредитора-1 товар за договорами поставки, однак несплатою Боржником цієї заборгованості, суму якої він визнав.

1.3. 23.10.2023 Господарський суд Харківської області ухвалив відкрити за заявою Кредитора-1 провадження у справі про банкрутство Боржника в порядку положень Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) визнати грошові вимоги Кредитора-1 до Боржника в сумі 784 800 грн 00 коп. основного боргу, 26 840 грн 00 коп. сплаченого судового збору за подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та в сумі 60 300 витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи (авансовий платіж), ввести процедуру розпорядження майном та мораторій на задоволення вимог кредиторів, а також призначити розпорядником майна - арбітражного керуючого Паркулаба Володимира Григоровича тощо.

1.4. 03.11.2023 фізична особа-підприємець Трубач Віталій Іванович (далі - Кредитор-2) подав заяву про визнання грошових вимог до Боржника в сумі 1 132 800 грн 00 коп.

1.5. Заява обґрунтована заборгованістю Боржника за отриманий ним від Кредитора-2 товар за договором поставки, однак несплатою Боржником цієї заборгованості.

1.6. 03.11.2023 фізична особа-підприємець Волошко Дмитро Вікторович (далі - Кредитор-3) подав заяву про визнання грошових вимог до Боржника в сумі 252 000 грн 00 коп.

1.7. Заява обґрунтована заборгованістю Боржника за отриманий ним від Кредитора-2 товар за договором поставки, однак несплатою Боржником цієї заборгованості.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. 11.12.2023 Господарський суд Харківської області постановив ухвалу (залишену без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.02.2024) про визнання грошових вимог Кредитора-2 до Боржника в сумі основного боргу в 1 132 800 грн 00 коп. та судового збору за подачу заяву про визнання грошових вимог в сумі 5 368 грн 00 коп.

2.2. Судові рішення мотивовані обґрунтованістю та доведенням доказами у справі заявлених Кредитором вимог до Боржника, які складають заборгованість Боржника за отриманий ним від Кредитора-2 товар за договором поставки, однак несплатою Боржником цієї заборгованості, попри її визнання

2.3. 11.12.2023 Господарський суд Харківської області постановив ухвалу (залишену без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.02.2024) про визнання грошових вимог Кредитора-3 до Боржника в сумі основного боргу в 252 000 грн 00 коп. та судового збору за подачу заяву про визнання грошових вимог в сумі 5 368 грн 00 коп.

2.4. Судові рішення мотивовані обґрунтованістю та доведенням доказами у справі заявлених Кредитором вимог до Боржника, які складають заборгованість Боржника за отриманий ним від Кредитора-3 товар за договором поставки, однак несплатою Боржником цієї заборгованості, попри її визнання.

2.5. 11.12.2023 Господарський суд Харківської області за результатами проведення попереднього засідання постановив ухвалу (залишену без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.02.2024) про визначення розміру та переліку визнаних судовим вимог кредиторів, що підлягають внесенню розпорядником майна Боржника до реєстру вимог кредиторів Боржника, а саме вимог Кредиторів, 1, 2, 3, в сумах основного боргу, 784 800 грн 00 коп., 1 132 800 грн 00 коп. та 252 000 грн 00 коп. відповідно, в сумі 26 840 грн 00 коп. сплаченого судового збору за подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та в сумі 60 300 витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи (авансовий платіж) (Кредитор-1), в сумі по 5 368 грн 00 коп. судового збору за подачу заяву про визнання грошових вимог (Кредитори 2, 3), а також вимог Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" (далі - Банк) - в сумі 1 767 452 грн 76 коп. основного боргу та в сумі 5 368 грн 00 коп. судового збору за подачу заяву про визнання грошових вимог.

2.6. Судові рішення мотивовані визнанням грошових вимог Кредиторів 1, 2, 3 та Банку згідно ухвалами від 23.10.2023 та від 11.12.2023.

2.7. Погодившись з висновками в ухвалах від 11.12.2023 про визнання грошових вимог Кредиторів 2, 3 та в ухвалі попереднього засідання від 11.12.2023, апеляційний суд додав про не спростування відповідних висновків судів першої інстанції, не спростування презумпції дійсності відповідних правочинів з поставки з огляду на підтвердження обставин виникнення заборгованості Боржника перед Кредиторами 2, 3 за такими договорами первинними документами та з огляду на неналежність аргументів про відсутність у Боржника поставленого/отриманого з цими договорами товару. Також апеляційний суд додав, що обставини пов`язаності осіб Кредиторів 1, 2, 3, розпорядника майна Боржника та Боржника між собою не свідчать про наявність будь-якого протиправного умислу, а ця обставина не свідчить про безпідставність права вимоги.

3. Встановлені судами обставини

3.1. Між Кредитором-2 (далі - постачальник) та Боржником (далі-покупець) був укладений договір поставки № 006/2022 від 01.01.2022 (далі - договір), за яким постачальник зобов`язується постачати та передавати у власність покупця товар, покупець в свою чергу, зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно сплачувати за нього на умовах даного договору (пункт 1.1 договору)

Відповідно до пункту 3.2 цього договору покупець зобов`язується проводити оплату за поставку товару з відстрочкою платежу протягом 60 днів шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до пункту 4.1 договору датою поставки вважається дата отримання товару покупцем, що підтверджується документальними підписами у видаткових накладних.

3.2. Згідно з видатковими накладними № 00000111 від 26.01.2022 та № 00000848 від 17.02.2022 Кредитор-2 поставив, а Боржник прийняв товар на суму 652 800 грн 00 коп. та 480 000 грн 00 коп. відповідно.

Зважаючи на умови договору поставки № 006/2022 від 01.01.2022, строк оплати за поставлений товар настав 26.03.2022 (видаткова накладна № 00000111 від 26.01.2022) та 18.04.2022 (видаткова накладна №00000848 від 17.02.2022), проте вищевказане зобов`язання Боржником не виконано не було.

3.3. З метою спонукання Боржника до погашення заборгованості Кредитор-2 звернувся із відповідною претензією за договором поставки № 006/2022 від 01.01.2022.

У відповідь на претензію Боржник повідомив, що борг в сумі 1 320 000 грн 00 коп. він визнає у повному обсязі, проте не має можливості його погасити через скрутне фінансове становище підприємства.

3.4. Між Кредитором-3 (далі - постачальник) та Боржником (далі-покупець) був укладений договір поставки № 003/2022 від 01.01.2022 (далі - договір), за яким постачальник зобов`язується постачати та передавати у власність покупця товар, покупець в свою чергу, зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно сплачувати за нього на умовах даного договору (пункт 1.1 договору).

Відповідно до пункту 3.2 договору покупець зобов`язується проводити оплату за поставку товару з відстрочкою платежу протягом 60 днів з моменту реалізації товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до пункту 4.1 договору датою поставки вважається дата отримання товару покупцем, що підтверджується документальними підписами у видаткових накладних.

3.5. Згідно з видатковою накладною № 0107 від 01.07.2022 Кредитор-3 поставив Боржнику товар на загальну суму 252 000 грн 00 коп.

Зважаючи на умови договору поставки № 003/2022 від 01.01.2022, Боржник мав оплатити поставку товару 30.08.2022, проте грошові кошти Боржником сплачені не були.

3.6. З метою спонукання Боржника до погашення заборгованості Кредитор-3 звернувся із відповідною претензією за договором поставки № 003/2022 від 20.10.2022.

У відповідь на претензію Боржник повідомив, що борг в сумі 252 000 грн 00 коп. визнає у повному обсязі, проте, не має можливості його погасити через скрутне фінансове становище підприємства.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги

4.1. 26.03.2024 Банк подав касаційну скаргу, у якій з урахуванням уточнення до касаційної скарги у межах усунення недоліків касаційної скарги, просить:

- скасувати ухвалу попереднього засідання Господарського суду Харківської області від 11.12.2023 в частині вимог Кредиторів 1, 2, 3;

- скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.12.2023 про визнання грошових вимог Кредитора-2 до Боржника у сумі основного боргу 1 132 800 грн 00 коп. та судового збору за подачу заяви з грошовими вимогами в сумі 5 368 грн 00 коп. та постановити нову ухвалу, якою відхилити повністю вимоги Кредитора-2 до Боржника;

- скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.12.2023 про визнання грошових вимог Кредитора-3 до Боржника у сумі основного боргу 252 000 грн 00 коп. та судового збору за подачу заяви з грошовими вимогами в сумі 5 368 грн 00 коп. та постановити нову, якою відхилити повністю вимоги Кредитора-3 до Боржника;

- постановити ухвалу про відхилення грошових вимог Кредитора-1 до Боржника у сумі основного боргу 784 800 грн 00 коп., 26 840 грн 00 коп. сплаченого судового збору за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у цій справі та 60 300 грн 00 коп. витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи;

- постановити окрему ухвалу в межах цієї справи та направити її до Головного управління Національної поліції у Харківській області з метою перевірки та уникнення сумнівів можливої наявності складу кримінального правопорушення.

5. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

5.1. Згідно з аргументами касаційної скарги підставою для касаційного оскарження рішень судів першої і апеляційної інстанцій є положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки суди, визнавши грошові вимоги Кредиторів-1, 2, 3, між тим не виконали належним чином обов`язки та завдання у попередньому засіданні, покладені на суд згідно із КУзПБ, а застосований судами першої і апеляційної інстанцій підхід до розгляду вимог кредиторів полягав у простому відтворенні аргументів учасників справи стосовно вимог, викладених в їх заявах, декларуванні доказів, однак без їх аналізу, дослідження та оцінки, оскільки суди не перевірили ці вимоги на предмет їх виникнення та підтвердження належними доказами у справі, чим порушили вимоги статті 45 КУзПБ та статей 77, 80, 236 ГПК України, висновки Верховного Суду щодо застосування яких викладені в постановах від 31.01.2018 у справі № 910/8763/17, від 29.03.2018 у справі № 916/4644/15, від 16.05.2018 у справі № 910/20378/16, від 29.08.2018 у справах № 909/105/15, № 910/23428/17, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18; 23.04.2019 у справі № 910/21939/15, від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 11.02.2020 у справі № 904/8484/16, від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18, від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20, від 27.05.2021 у справі № 924/556/20, від 30.06.2021 по справі № 927/889/18, від 23.09.2021 у справі № 910/866/20, від 14.12.2021 у справі № 902/1023/19(902/508/20), від 22.07.2022 у справі № 904/4608/21, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи № 910/4994/18), однак не враховані судами при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

Тоді як, за аргументами скаржника, визнані судами грошові вимоги Кредиторів-1, 2, 3 до Боржника є фіктивними (безтоварними), зважаючи на:

- відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження можливості Кредидора-1 поставити Боржнику відповідний товар, сертифікати та інші документи на цю продукцію, можливості її збереження до поставки та для поставки;

- відсутність зареєстрованих у податкових органах податкових накладних на підтвердження вчинення сторонами господарської операції з поставки товару;

- сумніви скаржника не щодо дійсності/недійсності відповідного правочину, а щодо вчинення господарської операції за відповідними правочинами;

- вчинення відповідних операції у "підозрілий", в розумінні статті 42 КУзПБ, період;

- те, що Кредитори 2, 3 не вчиняли дії щодо стягнення відповідної заборгованості з Боржника у судовому порядку;

- те, що Кредитор-1, якому економічно вигідніше звернутись із позовом про стягнення суми заборгованості з Боржника, не звертався з таким позовом, однак ініціював вартісну процедуру банкрутства Боржника, без перспективи отримання задоволення своїх грошових вимог до Боржника та з витратами на оплату винагороди арбітражного керуючого.

При цьому скаржник зазначає, що наведені обставини та неявка представників Кредитора-1 та Боржника у підготовче засідання у цій справі свідчить про ініціювання цієї справи з метою списання заборгованості боржника перед Банком, який не міг оскаржувати ухвалу підготовчого засідання, оскільки не був залучений до участі у справі та відповідну ухвалу йому не було направлено.

5.2. Крім цього, скаржник зазначив про неврахування апеляційним судом аргументів Банку щодо пов`язаності між собою Кредиторів 1, 2, 3, Боржника та розпорядника майна Боржника - арбітражного керуючого Паркулаба В.Г., який через належну йому юридичну фірму "ПАРКУЛАБ І ПАРТНЕРИ" здійснює юридичний супровід та повний контроль у цій справі через фіктивні кредиторські вимоги Кредиторів 1, 2, 3 з метою подальшого контролю процедури банкрутства Боржника за допомогою голосів цих кредиторів для прийняття рішення комітетом кредиторів задля повного списання грошових вимог Банку до Боржника з огляду на те, що при направленні поштовим відправленням заяв із кредиторськими вимогами всіх зазначених кредиторів у поштових накладних вказаний номер телефону "", який належить адвокату Кучер Ю., що входить у команду юридичної фірми "ПАРКУЛАБ І ПАРТНЕРИ" і яка представляла інтереси бенефіциара Боржника, Столярова В.І. , у судових справах за позовом Банку про стягнення солідарно заборгованості № 922/614/23, № 922/373/23 та № 922/1083/23.

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

6.1. Розпорядник майна - арбітражний керуючий Паркулаб В.Г. у відзиві на касаційну скаргу заперечує аргументи в касаційній скарзі з мотивів, що загалом аналогічні мотивам в оскаржуваних судових рішеннях, наголошуючи, що:

- Кредитори 1, 2, 3 не є платниками ПДВ, а тому в них відсутня можливість реєструвати податкові накладні;

- не звернення до суду про стягнення боргу з Боржника не є підставою ставити під сумнів господарські операції між Боржником та кредиторами, вимоги яких Банк заперечує

7. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права

Щодо розподілу тягаря доказування при зверненні із заявою про визнання грошових вимог у справі про банкрутство

7.1. Відповідно до частини першої статті 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

7.2. У застосуванні наведених положень Верховний Суд згідно з усталеними висновками колегій суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду неодноразово підкреслював, що завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16, від 25.11.2021 у справі № 924/1351/20, від 01.12.2022 у справі № 918/1154/21).

7.3. При цьому, розглядаючи кредиторські вимоги, суд має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір, тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати, чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 902/90/21)

Отже, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями наданими йому процесуальним законом. Суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (подібні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 914/1126/14, від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 02.06.2022 у справі № 917/1384/20, від 01.12.2022 у справі № 918/1154/21).

7.4. Заявник же сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16, від 13.06.2023 у справі № 904/6032/21 тощо).

7.5. Відтак нормами КУзПБ та ГПК України обов`язок доведення підставності та правомірності заявлених грошових вимог покладено на кредитора.

А тому саме на кредитора покладений обов`язок доказування наявності кредиторських вимог у справі про банкрутство, який передбачає подання сукупності документів, які дозволять суду переконатися в обґрунтованості грошових вимог кредитора. А неподання такої сукупності документів може мати наслідком відмову суду у визнанні спірних вимог кредитора (постанова Верховного Суду від 01.12.2022 у справі № 918/1154/21).

7.6. Верховний Суд вважає за необхідне також зауважити, що під час розгляду грошових вимог кредиторів в порядку статей 45-47 КУзПБ господарський суд, за загальним правилом, має виходити з закріпленого нормами статті 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності, і відповідно, дійсності правочину, на підставі якого виникли грошові вимоги кредитора.

7.7. Враховуючи викладене, а також встановлені судами з посиланням на докази у справі обставини щодо:

- укладення Кредиторами 2, 3 з Боржником договорів поставки від 01.01.2022, факт укладення, чинності та дійсності яких Банк не заперечував та не спростовував, зокрема і згідно з аргументами касаційної скарги (пункти 3.1, 3.3, 5.1);

- здійснення Кредиторами 2, 3 на виконання зазначених договорів поставки продукції на користь Боржника, на підтвердження чого у справі надані видаткові накладні № 00000111 від 26.01.2022, № 00000848 від 17.02.2022, № 0107 від 01.07.2022 (пункти 3.2, 3.5);

- нездійснення Боржником оплати Кредиторам 2, 3 за поставлену ними продукцію (пункти 3.2, 3.5);

- визнання Боржником фактів несплати за поставлену Кредиторами 2, 3 продукцію та відповідних сум заборгованості перед цими кредиторами (пункти 3.3, 3.6);

Суд погоджується з висновками судів в оскаржуваних рішеннях про обґрунтованість, доведення доказами у справі та не спростування заявлених до Боржника та визнаних судом грошових вимог Кредиторів 2, 3 на відповідні суми.

7.8. Дійшовши цього висновку, Суд відхиляє протилежні аргументи скаржника у відповідній частині (пункт 5.1).

При цьому, Суд зауважує що апелюванням до необхідності надання у справі на підтвердження грошових вимог доказів можливості Кредитора-1 поставити Боржнику відповідний товар (сертифікати та інші документи на цю продукцію, можливості її збереження до поставки та для поставки), до відсутності зареєстрованих у податкових органах податкових накладних на підтвердження вчинення сторонами господарської операції з поставки товару та до невчинення Кредиторами 2, 3 дій щодо стягнення відповідної заборгованості з Боржника у судовому порядку, скаржник фактично апелює до недостатності доказів, наданих на підтвердження грошових вимог Кредиторів 1, 2 , 3 до Боржника.

7.9. Між тим стандарти доказування у господарському судочинстві, згідно з положеннями ГПК України (статті 73-79), не містять положень про достатність доказів.

Такий критерій як достатність доказів зазнав змін згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019, № 132-IX (пункт 3 частини третьої) та є неактуальним, оскільки законодавець цим законом запровадив новий критерій - "вірогідність доказів", застосування якого судами при ухваленні оскаржуваних рішень скаржник не заперечує.

Суд зазначає, що стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

7.10. Крім цього процесуальний закон не пов`язує повернення заяви про відкриття провадження або відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство із наявністю чи відсутність позовного провадження, в якому сторонами спору є боржник та треті особи, а не боржник та ініціюючий кредитор (висновки в постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 20.03.2024 у справі № 911/1005/23, пункт 104).

7.11. Суд також відхиляє аргументи скаржника із запереченням вимог Кредитора-1 з підстав, відповідно до яких на відміну від вимог Кредиторів 2, 3, що були предметом дослідження та оцінки згідно з оскаржуваними судовими рішеннями, грошові вимоги ініціюючого кредитора розглядались, оцінювались та визнавались за правилами статті 39 КУзПБ згідно з ухвалою підготовчого засідання у цій справі від 23.10.2023 (пункт 1.3), на підставі якої визнані відповідні грошові вимоги, що підлягають внесенню до реєстру вимог кредиторів за результатами проведення попереднього засідання згідно з відповідно ухвалою суду (за правилами частини другої статті 47 КУзПБ), тоді як зазначена ухвала підготовчого засідання не оскаржувалась та набрала законної сили.

7.12. Поряд з цим, аргументи скаржника (пункт 5.1) щодо звернення Кредитора-1 до вартісної процедури банкрутства Боржника порівняно зі стягненням з нього боргу в позовному провадженні є неналежними з огляду на таке.

У випадку відсутності належного виконання господарського грошового зобов`язання у кредитора, окрім звернення до суду з позовом до боржника, також є право ініціювання щодо такого боржника процедур, передбачених КУзПБ.

З огляду на зазначене звернення кредитора із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, за наявності відповідних підстав, передбачених нормами КУзПБ, саме по собі не можна вважати порушенням прав або інтересів інших осіб (зокрема, кредиторів боржника у зобов`язальних відносинах), оскільки таке звернення по суті є реалізацією кредитором його права на судовий захист власних прав у випадку, коли таке право кредитора порушується внаслідок неналежного виконання або не виконання взятих на себе боржником зобов`язань.

У цих висновках Суд звертається до правової позиції, сформульованої Верховним Судом у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 20.03.2024 у справі № 911/1005/23 (пункти 100, 102).

7.13. Суд також відхиляє аргументи скаржника (пункт 5.2) щодо пов`язаності між собою Кредиторів 1, 2, 3, Боржника та розпорядника майна Боржника - арбітражного керуючого Паркулаба В.Г. через участь адвоката Кучер Юлії (що працює у складі команди фірми "ПАРКУЛАБ І ПАРТНЕРИ", яка "належить" арбітражному керуючому Паркулабу В.Г.) при здійсненні захисту інтересів як на боці бенефіциарного власника Боржника, так і на боці вказаних кредиторів, у зв`язку з чим Суд зазначає про таке.

Наявність фактично стверджуваного Банком конфлікту інтересів розпорядника майна Боржника - арбітражного керуючого Паркулаба В.Г. під час здійснення ним повноважень у цій справі є підставою, у разі доведення цього конфлікту, для відсторонення його від виконання обов`язків арбітражного керуючого під час провадження у цій справі про банкрутство (часина 5 статті 12 КУзПБ), однак не є підставою для оцінки обґрунтованості та доведеності грошових вимог відповідного кредитора до боржника у справі про банкрутство, а тому не є підставою для відмови у визнанні відповідних грошових вимог до боржника.

Щодо стверджуваного Банком конфлікту інтересів через участь адвоката Кучер Юлії як на боці бенефеціарного власника Боржника в іншій справі, так і згодом на боці кредиторів Боржника у цій справі, то Суд зазначає, що відповідний конфлікт інтересів, у разі його доведення, перебуває в площині адвокатської етики та вирішується/усувається за правилами, визначеними положеннями статей 9, 16, 20, 21, 34, 35, 39, 50, 52, 58 Правил адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року зі змінами, затвердженими 15.02.2019 З`їздом адвокатів України 2019 року, а тому також не є підставою для оцінки обґрунтованості та доведеності грошових вимог відповідного кредитора до боржника у справі про банкрутство та не є підставою для відмови у визнанні відповідних грошових вимог до боржника.

Дійшовши наведених висновків, Суд зазначає про відсутність підстав для постановлення за вимогами Банку окремої ухвали у цій справі.

7.14. Таким чином скаржник не спростував визначені судами підстави для визнання та включення до реєстру вимог кредиторів грошових вимог Кредиторів 1, 2, 3 до Боржника.

А доводи скаржника про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень про визнання грошових вимог Кредиторів 1, 2, 3 та включення їх до реєстру вимог кредиторів Боржника у цій справі не знайшли свого правого та матеріального підтвердження, не ґрунтуються на нормі закону та не відповідають обставинам справи, а тому відповідні вимоги не підлягають задоволенню. Отже висновки судів в оскаржуваних рішеннях зроблені відповідно до норм законодавства, а також відповідно до встановлених на підставі доказів у цій справі обставин справи.

7.15. У зв`язку з викладеним та з урахуванням положень пункту 1 частини першої статті 308 та статті 309 ГПК України оскаржувані постанова апеляційного суду та ухвали суду першої інстанції в оскаржуваній Банком частині підлягають залишенню без змін як законні та обґрунтовані.

7.16. Дійшовши висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги та залишення без змін оскаржуваних судових рішень, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.02.2024, ухвали Господарського суду Харківської області від 11.12.2023 (про визнання грошових вимог фізичної особи-підприємця Трубача Віталія Івановича та фізичної особи-підприємця Волошка Дмитра Вікторовича до боржника) та ухвалу попереднього засідання Господарського суду Харківської області від 11.12.2023 (в частині вимог фізичних осіб-підприємців Сокуренка Валерія Павловича, Трубача Віталія Івановича та Волошка Дмитра Вікторовича до боржника) у справі № 922/4095/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.В. Васьковський

Судді В.В. Білоус

В.Я. Погребняк