ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/1036/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва", м.Київ (адреса: 03039, м.Київ, пр-т Голосіївський, 17-Б)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бухгалтерське бюро "Централізована бухгалтерія", м.Харків (адреса: 61003, м.Харків, майдан Павлівський,6)
про стягнення 71822,16 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

29.03.2024 року позивач - Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бухгалтерське бюро "Централізована бухгалтерія", в якому просить суд стягнути заборгованість за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №1114-в від 01.05.2015 року у розмірі 71822,16грн, з яких: заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01.06.2020 по 01.11.2023 в розмірі 57239,28 грн; пеня - 8711,54 грн; 3% річних - 5871,34 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.04.2024 року позовну заяву залишено без руху.

08.04.2024 року позивач надав до суду заяву про усунення недоліків (вх.№9296).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.04.2024 року відкрито провадження у справі №922/1036/24 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

18.04.2024 року від представника відповідача надійшло повідомлення №42827 про надання адвокату доступу до справи за допомогою Електронного кабінету користувача ЄСІТС (вх.№10379).

24.04.2024 року представник відповідача надав до суду заяву про припинення повноважень адвоката (вх.№10925).

Надані документи прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Згідно з ст.248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше 60 днів з дня відкриття провадження у справі.

11.04.2024 року судом направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 61003, м.Харків, майдан Павлівський,6.

29.04.2024 року ухвала про відкриття провадження у справі була повернута до суду без вручення відповідачу, з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Частиною 5 статті 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

На час винесення рішення у справі судом перевірено юридичну адресу відповідача згідно з даними ЄДРЮО, яка залишилася незмінною.

Інформації про іншу адресу відповідача у суду немає.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд, у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25.06.2018 у справі №904/9904/17).

Слід зазначити, що відповідно до п. 99 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", рекомендовані поштові відправлення, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату. У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до п.116 розділу "Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів" у разі невручення рекомендованого листа, він разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

З пунктів 99 та 116 указаних Правил вбачається, що повернення поштою рекомендованого листа з зазначенням причини "за закінченням терміну зберігання" можливо тільки у разі, якщо під час доставки поштою його не можна було вручити адресату або його уповноваженому представнику (відправлення не вручене під час доставки), та якщо на вкладене до абонентської скриньки адресата повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення адресат не відреагував - не звернувся на пошту для отримання судової повістки, проте відправлення чекало адресата (зберігалося) на пошті встановлений законом строк, і лише після його сплину було повернуто за зворотною адресою.

Тобто, неотримання поштової кореспонденції в точці видачі є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо належного отримання листа, тобто є його власною волею.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відтак, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і не вручено підприємством зв`язку з посиланням на "за закінченням терміну зберігання", вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання відповідачем кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та, яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Слід враховувати, що організація власної господарської діяльності забезпечується самим товариством, зокрема щодо призначення відповідальної особи на отримання поштової кореспонденції та подальшим її одержанням. Товариство несе ризики та наслідки, пов`язані з неналежним отримання поштової кореспонденції.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Відзив на позов відповідачем до суду надано не було.

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При цьому, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01.05.2015 року між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» (далі-позивач/виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бухгалтерське бюро «Централізована бухгалтерія» (далі - відповідач/споживач) було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 1114-в (далі - Договір).

Відповідно до Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28.08.2015 року власником нежитлового приміщення (в літ.А) загальною площею 277, 00 кв.м.в буд.71 по вул.Володимирська в місті Києві є Товариство з обмеженою відповідальністю «Бухгалтерське бюро «Централізована бухгалтерія».

Відповідно до п.1 предметом Договору №1114-в є забезпечення Виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку № 71 по вул. Володимирській у м. Києві, а Споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах передбаченим цим договором.

Згідно з п.2 Договору №1114-в Виконавець надає послуги відповідно до встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. На дату укладення договору тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.04.2015 № 442 та складає 2,07 грн. за 1 кв. м.

Діючі розцінки (тарифи), що надаються Виконавцем, можуть змінитися в разі зміни тарифних ставок. В разі зміни розміру складових розцінок (тарифів) на послуги, Виконавець змінює діючі розцінки (тарифи) шляхом повідомлення Споживача про такі зміни (п.3 договору).

Пунктом 4 Договору №1114-в передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться до 30 числа поточного місяця.

Відповідно до п.7 Договору №1114-в за несвоєчасне внесення плати із Споживача стягується пеня в розмірі 0,5% від розміру несплачених платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Згідно з п.10 Договору №1114-в Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений цим договором строк. У разі несвоєчасного внесення платежів сплачувати пеню у розмірі встановленому договором (пп.5).

Пунктом 11 Договору №1114-в передбачене право Виконавця нараховувати у разі несвоєчасного внесення Споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому законом/договором (пп.3).

Відповідно до п.17 Договору №1114-в спори між сторонами розв`язуються шляхом проведення переговорів або у судовому порядку.

Договір №1114-в, відповідно до п.19 набирає чинності з 01.09.2015 та діє до 30.04.2016. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією зі сторін не заявлено у письмовій аргументованій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим.

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» надавало послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій належної якості, тоді як Товариство з обмеженою відповідальністю «Бухгалтерське бюро «Централізована бухгалтерія» несвоєчасно сплачувало за надані послуги, внаслідок чого утворився борг за період з 01 червня 2020 по 01 листопада 2023 в розмірі 57239, 28 грн.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договорами щодо оплати наданих послуг не виконав, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Крім того, у зв`язку з невиконанням зобов`язань відповідачем, позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 8711,54 грн та 3% відсотків річних в розмірі 5871,34 грн за період з 01 червня 2020 по 01 листопада 2023 року. Загалом Позивач просить стягнути з Відповідача 71822,16 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Пунктом 4 Договору №1114-в передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться до 30 числа поточного місяця.

Частиною 1 статті 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Отже у відповідача виник обов`язок оплачувати надані позивачем послуги до 30 числа поточного місяця.

В порушення умов договору №1114-в Товариство з обмеженою відповідальністю "Бухгалтерське бюро "Централізована бухгалтерія" не оплатило вартість послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, внаслідок чого за період з 01.06.2020 по 01.11.2023 виникла заборгованість в розмірі 57239,28грн.

Доказів оплати відповідачем послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 57239,28 грн відповідачем суду не надано.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи, що факт надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідачу підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 57239,28 грн є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім суми боргу, позивачем заявлені до стягнення пеня та 3% річних.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивачем правомірно заявлено до стягнення пеню та 3% річних на несплачену суму боргу.

Як зазначено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 02.10.2020 року у справі №911/19/19 суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

З огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України суд з`ясував обставини щодо правильності здійснення позивачем відповідних розрахунків пені та 3% річних.

Щодо пені суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 610, ч.1 ст.612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Позивачем заявлено до стягнення 8711,54 грн пені.

При цьому позивачем в мотивувальній частині позову (а.с.3) зазначено про нарахування пені за період з 01.06.2020 року по 01.11.2023 року.

Однак, в детальному розрахунку пені (а.с.6-7) визначений період нарахування пені з 01.06.2020 по 31.10.2023.

Дослідивши розрахунок пені, суд встановив, що пеня розрахована невірно, з огляду на наступне.

Пунктом 4 Договору №1114-в передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться до 30 числа поточного місяця.

Відповідно до п.7 Договору №1114-в за несвоєчасне внесення плати із Споживача стягується пеня в розмірі 0,5% від розміру несплачених платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Згідно з п.10 Договору №1114-в Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений цим договором строк. У разі несвоєчасного внесення платежів сплачувати пеню у розмірі встановленому договором (підп.5).

Пунктом 11 Договору №1114-в передбачене право Виконавця нараховувати у разі несвоєчасного внесення Споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому законом/договором (підп.3).

В постанові Верховного Суду КГС від 08.10.2018 року по справі № 927/490/18 зазначено, що прийменник "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17 та у справі №815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі №803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15).

Згідно з ч.3 ст.254 ЦК України якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця.

Дослідивши матеріали справи, а саме розрахунок позивача (а.с.6-7), з урахуванням умов договору та вимог законодавства, та враховуючи визначений позивачем початок нарахування пені з 01.06.2020 року, судом встановлено, що позивачем невірно визначено початок нарахування пені, а саме, як вказує сам позивач в позовній заяві, заборгованість відповідача виникла внаслідок несвоєчасної сплати наданих послуг за період з 01.06.2020 по 01.11.2023.

Ввраховуючи п.4 Договору №1114-в, яким встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць, платежі вносяться до 30 числа поточного місяця. Отже нарахування пені починається з наступного дня, від дня коли зобов`язання повинно було бути виконано, а саме: за червень 2020 - з 01.07.2020; за липень 2020 - з 31.07.2020; й так далі, відповідно з 31 числа поточного місяця або з 01 числа наступного місяця (якщо в місяці 28 або 30 днів), за кожен місяць надання послуг.

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умови договору не містять нарахування пені більш ніж 6 місяців.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, з огляду на зазначене, суд перераховує пеню на суми боргу за кожен місяць за шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, з урахуванням вірного періоду початку нарахування пені, з обмеженням, передбаченим ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», та не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу (по 31.10.2023), та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Таким чином, здійснивши перерахунок пені, відповідно до норм законодавства та умов договору, суд встановив, що розрахунок позивача є невірним, отже, сума пені, яка підлягає до стягнення, становить 7984,98 грн.

В частині стягнення 726,56 грн пені суд відмовляє, у зв`язку з невірним розрахунком.

Щодо 3% річних.

Нормами ст.625 ЦК України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховані 5871,34 грн 3% річних.

Позивачем в мотивувальній частині позову (а.с.3) зазначено про нарахування 3% річних за період з 01.06.2020 року по 01.11.2023 року.

Однак, в детальному розрахунку (а.с.6-7) визначений період нарахування 3% річних з 01.06.2020 по 31.10.2023.

При цьому в розрахунку заборгованості (а.с.6-7) відсутній детальний розрахунок 3% річних, лише визначено суми боргу, загальну суму 3% річних в розмірі 5871,34 та період нарахування з 01.06.2020 року по 31.10.2023 року.

Судом здійснено розрахунок 3% річних, на суми боргу за кожен місяць, з урахуванням вірного початку нарахування - з 01.07.2020 та по 31.10.2023 (як визначено позивачем), та встановлено, що сума 3% річних, яка підлягає до стягнення, становить 2867,42 грн.

В частині стягнення 3003,92 грн 3% річних суд відмовляє, у зв`язку з безпідставністю нарахування.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час розгляду справи відповідач доказів сплати заборгованості не надав, також не надав суду жодних доказів, які б спростовували позовні вимоги.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд визнає позовні вимоги правомірними, обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами та не спростованими відповідачем.

Однак, з урахуванням відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 726,56 грн пені та 3003,92 грн 3% річних, позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судового збору суд керується положеннями п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, відповідно до яких, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи часткову відмову в позові, судовий збір в розмірі 2870,72 грн покладається на відповідача, з вини якого виник спір, решта покладається на позивача, у зв`язку з частковою відмовою в позові.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19,124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73, 74, 76-80, 86, 129, 238, 247, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бухгалтерське бюро «Централізована бухгалтерія» (адреса: 61003, м. Харків, майдан Павлівський, 6; ) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва (адреса: 03039, м.Київ, просп.Голосіївський, 17-Б; ; на розрахунковий рахунок: UA1843535 в ТВБВ № 10026/01 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», МФО 322669) 68091,68 грн, з яких: 57239,28 грн - заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових за період з 01 червня 2020 по 31 жовтня 2023; 7984,98 грн - пеня; 2867,42 грн - 3% річних, крім того 2870,72 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "10" червня 2024 р.

Суддя К.В. Аріт