УХВАЛА

07 червня 2024 року

м. Київ

Справа № 922/1998/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Краснова Є. В.,

розглянувши заяву Акціонерного товариства "Кредобанк" про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі: Погребняка В. Я., Білоуса В. В., Картере В. І. від розгляду справи за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Харківської області перебуває справа про неплатоспроможність ОСОБА_1 , одним із кредиторів якого є Акціонерне товариство "Кредобанк" (далі - АТ "Кредобанк").

Господарський суд Харківської області постановою від 05.12.2023 визнав ОСОБА_1 банкрутом та ввів процедуру погашення боргів; призначив керуючим реалізацією майна банкрута арбітражного керуючого Корольова В. В. та встановив йому розмір оплати послуг за виконання повноважень керуючого реалізацією майна банкрута, а 05.12.2023 цей суд постановив ухвалу про затвердження порядку формування фонду для оплати грошової винагороди арбітражному керуючому, відшкодування витрат арбітражного керуючого.

07.03.2024 Східний апеляційний господарський суд прийняв постанови про залишення цих судових рішень без змін, а 20.03.2023 - ухвалу про відмову у задоволенні заяви представника банкрута - адвоката Іванченко А. В. про ухвалення додаткового рішення та ухвалу про відмову у задоволенні заяви керуючого реалізацією майна про ухвалення додаткового рішення.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яку підписала та подала його представник - адвокат Івченко А. В., на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 про відмову у задоволенні заяви представника банкрута про ухвалення додаткового рішення.

У свою чергу, представник АТ "Кредобанк" - адвокат Павленко С. В. подав заперечення проти відкриття касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою, в яких наполягав на тому, що скаржник пропустив строк на касаційне оскарження.

20.05.2024 Верховний Суд постановив ухвалу, якою поновив ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 та відкрив касаційне провадження.

03.06.2024 представник АТ "Кредобанк" - адвокат Павленко С. В. через підсистему "Електронний Суд" звернувся до Верховного Суду із заявою про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі: Погребняка В. Я., Білоуса В. В., Картере В. І. від розгляду справи № 922/1998/22.

На обґрунтування заявленого відводу зазначено, що касаційний суд некоректно відобразив в ухвалі від 20.05.2024 інформацію, оскільки, на думку заявника, з касаційною скаргою до Верховного Суду звернувся не ОСОБА_1 , а його представниця - адвокат Іванченко А. В.; суд також безпідставно та невмотивовано поновив строки на подання касаційної скарги, повністю викрививши інформацію про подавача (підписанта) касаційної скарги, за наявності заперечень банку проти відкриття касаційного провадження.

Такі обставини, на думку заявника, свідчать про надання переваги одному учаснику справи перед іншим.

05.06.2024 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду Погребняка В.Я. - головуючого, Білоуса В. В., Картере В. І. постановив ухвалу, якою визнав доводи, викладені у заяві АТ "Кредобанк" про відвід колегії суддів необґрунтованими та передав цю заяву на автоматизований розподіл для визначення судді, що не входить до складу суду, що розглядає справу в порядку статті 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2024 справу для розгляду заяви про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі: Погребняка В. Я., Білоуса В. В., Картере В. І. передано на розгляд судді Краснову Є. В.

Розглянувши заяву АТ "Кредобанк" про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі: Погребняка В. Я., Білоуса В. В., Картере В. І., Верховний Суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частин другої та третьої статті 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Положеннями частин першої та другої статті 39 ГПК України, передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Статтею 35 ГПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді. Так, згідно з пунктом 5 частини першої цієї статті суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частини першої, другої статті 48 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49 рішення у справі "Білуха проти України" (Belukha v. Ukraine) від 09.11.2006).

Європейський суд з прав людини зазначив, що "безсторонність" в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Булут проти Австрії" (Bulut v. Austria) від 22.02.1996). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

При цьому, особиста безсторонність суду, як суб`єктивний критерій, презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" (Belukha v. Ukraine) від 09.11.2006).

Суд зазначає, що не є підставами для відводу заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

У заяві про відвід колегії суддів АТ "Кредобанк" посилається на наявність обставин, які, на його думку, свідчать про порушення цими суддями принципу рівності перед законом і судом, що проявляється у наданні переваги одному учаснику справи перед іншим.

Разом з тим наявність таких обставин не підтверджена жодними належними та допустимими доказами, заява не містять об`єктивно обґрунтованих посилань на дійсні обставини, з яких би вбачалося надання колегією суддів Верховного Суду у складі: Погребняка В. Я., Білоуса В. В., Картере В. І. переваги одним учасникам цієї справи перед іншими, або поведінка вказаної колегії суддів могла б будь-яким чином вважатися упередженою, а відтак бути підставою для відводу у розумінні статті 35 ГПК України.

У заяві наведені лише припущення, які ґрунтуються на власному розумінні представником заявника приписів процесуального закону, а тому проявляються у незгоді окремими процесуальними рішеннями колегії суддів.

Водночас приписами частини четвертої статті 35 ГПК України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже, висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя.

Доводи заявника щодо необхідності відводу колегії суддів лише з наведених вище підстав прямо порушують один з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, з правовою позицією яких він не згоден.

Розглянувши наведені заявником доводи у розумінні положень статті 35 ГПК України, Верховний Суд визнає їх необґрунтованими та такими, що не свідчать про упередженість або необ`єктивність колегії суддів Верховного Суду у складі: Погребняка В. Я., Білоуса В. В., Картере В. І. у цій справі, а тому відмовляє у задоволенні заяви АТ "Кредобанк" про відвід цієї колегії суддів.

Керуючись статтями 35, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства "Кредобанк" про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі: Погребняка В. Я., Білоуса В. В., Картере В. І. від розгляду справи № 922/1998/22 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Є. В. Краснов