УХВАЛА

м. Київ

07.06.2024Справа № 910/747/24

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "ОБЕРІГ"

про стягнення 63 724,48 грн,

Суддя Удалова О.Г.

Без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УСГ" з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "ОБЕРІГ" про стягнення 68 926,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу в повному обсязі шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2024 відкрито провадження у справі № 910747/24 за правилами спрощеного позовного провадження, а також встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій.

Копія вказаної ухвали суду отримана позивачем та відповідачем 02.02.2024 у електронних кабінетах.

13.02.2024 від Моторного (транспортного) страхового бюро України на запит суду, викладений в ухвалі суду від 02.02.2024, надійшла інформація про страховий поліс серії ЕР № 211593283.

19.02.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

26.02.2024 від позивача надійшла заява (здана до відправлення 20.02.2024) про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою позивачем: зменшено розмір позовних вимог до 63 724,48 грн; повідомлено, що відповідачем 16.02.2024 сплачено грошові кошти в розмірі 63 724,48 грн у зв`язку з чим позивач просить закрити провадження в частині стягнення коштів; позивач залишив на розгляд суду вимоги про покладення на відповідача судового збору в розмірі 3 028,00 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Розглянувши надані матеріали справи, документи та матеріали, суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття заяви позивача про зменшення позовних вимог, а також про закриття провадження у справі з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що така заява здана позивачем до відправлення 20.02.2024, то остання подана в межах строку, встановленого п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, а відтак, підлягає прийняттю.

Отже, у даній справі судом розглядаються вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів у розмірі 63 724,48 грн.

Як встановлено судом, відповідно до платіжної інструкції № 26079 від 16.02.2024 відповідачем сплачено позивачу грошові кошти в розмірі 63 724,48 грн, що підтверджується копією вказаної інструкції, доданою до відзиву на позов, та заявою позивача про зменшення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що закриття провадження у справі можливе в разі, коли предмет спору існував на момент відкриття такого провадження та припинив існування в процесі розгляду справи, зокрема, у випадку сплати суми боргу, якщо при цьому між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Судом встановлено, що звертаючись до суду з даним позовом, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача грошових коштів у порядку регресу, які (кошти) з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог сплачені відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що провадження у даній справі про підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

При цьому в заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач вказав, що зважаючи на те, що позовні вимоги ним не підтримуються в результаті задоволення таких вимог відповідачем, судові витрати, понесені позивачем під час розгляду даної справи, підлягають покладенню на відповідача.

Поряд з цим, відповідно ч. 3 ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Враховуючи, що позивачем позовні вимоги не підтримуються внаслідок задоволення таких вимог відповідачем, суд вважає за можливо покласти суму судового збору в розмірі 3028,00 грн на відповідача.

Крім того, у позові позивач просив покласти на відповідача суму судових витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

У відзиві на позов відповідач заперечував вимоги про покладення на нього витрат на правничу допомогу з огляду на те, що дана справа не є складною, крім того, позивач сам обирає як йому діяти та вирішує, чи звертатись за правничою допомогою. Крім того, відповідач посилається на відсутність надання позивачем детального опису наданої допомоги.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 2-6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем додано до позовної заяви:

- довіреність № 0124-13 від 05.01.2024, видану Гедз Юлії Володимирівні;

- свідоцтво серії КС № 10423/10 від 20.12.2021;

- договір № 2-12/2023-Ю від 08.12.2023, укладений між позивачем (клієнтом) та Адвокатським бюро «Гедз» (бюро);

- акт виконаних робіт від 18.01.2024 на суму 7 000,00 грн у межах надання послуг у даній справі;

- платіжну інструкцію № 5334 від 18.01.2024 на суму 15 000,00грн.

Розглянувши надані позивачем докази понесення витрат на правничу допомогу, суд зазначає про наступне.

Відповідно до умов укладеного договору клієнт доручає, а бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу в обсягах та на умовах, передбачених цим договором.

Як погоджено сторонами в п. 5.1 договору, за надання правової (правничої) допомоги бюро у справах, де клієнт виступає як позивач, клієнт перераховує на розрахунковий рахунок бюро гонорар, розмір якого встановлюється від ціни позову, а саме: у справах, де ціна позову (первинна) не перевищує 10 000,00 грн, гонорар становить 3000,00 грн; у справах, де ціна позову (первинна) перевищує 10 000,00 грн, але на більше 50 000,00 грн, гонорар становить 5000,00 грн; у справах, де ціна позову (первинна) перевищує 50 000,00 грн, гонорар становить 7000,00 грн, за кожну справу незалежно від переліку наданих послуг та часу, витраченого на них.

Клієнт перераховує гонорар бюро не пізніше 5-ти робочих днів після надання адвокатським бюро акту виконаних робіт та рахунку до нього.

18.01.2024 між позивачем та відповідачем підписано акт виконаних робіт на загальну суму 15 000,00 грн, з яких правова допомога у даній справі сторонами оцінена в розмірі 7 000,00 грн.

18.01.2024 позивачем оплачено на користь бюро 15 000,00 грн.

Таким чином, наданими позивачем доказами підтверджується надання Адвокатським бюро «Гедз» правовї допомоги у даній справі в розмірі 7 000,00 грн.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 "Послуги. Загальні положення" підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

За приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом в частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому в статті 43 Конституції (Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду).

Водночас, у пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи"

У вказаній постанові колегія суддів вважає, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Поряд з цим, суд вважає вимоги позивача про покладення на відповідача всієї суми понесених позивачем витрат такими, що не відповідають критерію розумності та необхідності їх понесення з огляду на наступне.

Так, позовні вимоги у даній справі обґрунтовані позивачем не відшкодуванням відповідачем в повному обсязі шкоди, завданої страхувальником останнього внаслідок ДТП.

Крім того, відповідачем у відзиві вказано про невідповідність заявленої позивачем суми страхового відшкодування вимогам, зокрема, вказано, що таке відшкодування визначено без урахування зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

При цьому відповідач провів на власне замовлення відповідні дослідження та отримав довідку суб`єкта оціночної діяльності.

Крім того, в заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач фактично погодився з тим, що заявлена до відшкодування сума не відповідала вимогам законодавства у зв`язку з чим позивачем і було зменшено розмір первісно заявлених позовних вимог.

Також судом враховано, що відповідачем сплачено позивачу суму страхового відшкодування 16.02.2024, докази чого були надані останнім з відзивом на позов.

Окрім того, визначення розміру гонорару в залежності від суми позову не відповідає критерію розумності, оскільки сума позову при розгляді регресних вимог між страховими формується в залежності від суми понесених позивачем збитків на ремонт, проте вказане не залежить від часу надання правничої допомоги та витраченого на неї часу.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу до суми в розмірі 3 500,00 грн, а витрати в розмірі 3 500,00 грн на правничу допомогу залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 130, 231-234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/747/24.

2. Заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" про розподіл судових витрат задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "ОБЕРІГ" (03040, м. Київ, вул. Васильківська, 14, код 39433769) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А, код 30859524) 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп.) судового збору, 3 500,00 грн (три тисячі п`ятсот грн 00 коп.) витрат на правничу допомогу.

4. В іншій частині заяви Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" про покладення на відповідача витрат на правничу допомогу відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 07.06.2024.

Суддя О.Г. Удалова