ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2024 р. Справа№ 910/18773/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2024 року

у справі №910/18773/23 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод сталевих профілів"

про стягнення 90 632, 29 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод сталевих профілів" (далі - відповідач) про стягнення 90 632,29 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №53-124-13-22-18710 від 16.11.2022, в частині строків поставки товару, у позивача виникло право нарахувати до стягнення з відповідача пеню у розмірі 90 632, 29 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2024 року у справі №910/18773/23 у задоволенні позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2024 року у справі №910/18773/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за твердженням скаржника, строк дії договору можливо змінити лише шляхом укладання додаткової угоди.

При цьому, представник скаржника вказав, що аналізуючи лист позивача від 03.01.2024 року №62-43/116 можна дійти висновку, що позивач зазначає кінцевий строк виконання зобов`язань за договором є 20.12.2022 року, а перенесення терміну поставки з 20.12.2022 року на 20.01.2023 року, є опискою автора листа та не є підставою для перенесення терміну поставки.

Крім того, представник скаржника зауважив, що судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні міститься лише підтвердження наявності сертифікату Торгово-промислової палати України №3100-24-0211 від 30.01.2024 року, однак оминає обставини відповідно до якого цей сертифікат був виданий, як доказ невиконання своїх зобов`язань вищезазначений сертифікат виник вже у процесі розгляду даної справи.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2024 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Суліму В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Коротун О.М., Гаврилюку О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 року апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2024 року у справі №910/18773/23 залишено без руху.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки.

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2024 року у справі №910/18773/23. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

25.04.2024 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник відповідача просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому, представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що підпис Заступника генерального директора із забезпечення виробництва Володимира Гуменюка на листі Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» вих. №61-43/116 від 03.01.2023 року «Про виконання договірних зобов`язань», що правовідносини, які виникли між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗСП» є правочином, який погодив зміни строку поставки товару.

Так, позивач отримавши 16.12.2022 року звернення від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗСП» листа вих.. « 1612/2022-1 від 16.12.2022 року, тобто до встановленого умовами договору кінцевого строку поставки (до 20.12.2022 року) і надавши 03.01.2023 року лист відповідь з погодженням терміну поставки до 20.01.2023 року, фактично погодив зміну умов щодо терміну поставки і наразі стягуючи суми штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару після 20.12.2022 року, діє всупереч своїй попередній поведінці.

Крім того, за твердженням представника відповідача, Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод сталевих профілів" було надано підтверджуючі виникнення форс-мажорні обставини, як то передбачено договором.

Дії відповідача не містять ознак зволікання, оскільки з матеріалів справи навпаки вбачається, що відповідач діяв максимально оперативно, з урахуванням обставин, що мали місце.

Судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально - правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2022 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод сталевих профілів" (постачальник) було укладено договір поставки №53-124-13-22-18710 (далі - договір), відповідно до умову якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю в передбачені цим договором строки товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, кодом УКТ ЗЕД, ціною, які зазначаються в специфікаціях №1 (додаток №1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 1.2. договору предметом поставки по даному договору є товар: за кодом CPV за ДК 021:20-9 Магістралі, трубопроводи, труби обсадні труби, тюбінги та супутні вироби.

Згідно п. 4.1. договору ціна товару по договору становить 4 620 000, 00 грн, крім того ПДВ 20% 924 000, 00 грн, всього ціна договору: 5 544 000, 00 грн.

У пункті 3.1. договору сторони встановили строк поставки товару - до 20.12.2022 року.

Відповідно до п. 3.2. договору поставка товару згідно специфікації здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DDR згідно з ІНКОТЕРМС 2020 на склад вантажоодержувача.

Постачальник за 3 дні до відвантаження направляє покупцю письмове повідомлення про готовність товару до відвантаження на електронну пошту (п. 3.3. договору).

Згідно п. 3.5. договору датою поставки товару є дата підписання видаткової накладної вантажоодержувачем.

У пункті 7.1. договору сторонами погоджено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, зазначених в п. 2 ст. 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін. Для виконання цього договору запровадження воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" (із змінами), не вважається форс-мажорною обставиною.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України, або регіональною торгово-промисловою палатою, згідно з законодавством України, або іншою довідкою, процесуальним документом, виданим компетентним органом (п. 7.2. договору).

Сторона, що зазнала форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх наявність, протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням, протягом 10 днів, відповідного підтверджуючого документа. Про закінчення форс-мажорних обставин сторона, яка зазнала їх впливу, письмово в 5 денний строк повідомляє другу сторону (п 7.3. договору).

Згідно пункту 8.1. договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п. 8.2. договору за порушення строку поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого (недопоставленого) в строк товару за кожен день прострочення, а за прострочення поставки понад 30 днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф в розмірі 7% від вказаної вартості.

Специфікацією №1 (додаток №1) до договору сторони погодили поставку товару "Труба 530х8,0 ст20 ГОСТ 20295-85 з антикорозійним покриттям гідроізольована ізоляційним покриттям надпосиленого типу у відповідності до ДСТУ Б 2.5-29:2006" у кількості 600 м за ціною 7 700, 00 грн без ПДВ на суму 5 544 000,00 грн з ПДВ.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, та не заперечується сторонами, на виконання умов вказаного договору, відповідачем поставлено позивачу без зауважень щодо строків поставки товар на суму 1 477 568, 40 грн згідно видаткової накладної №265 від 23.11.2022 року.

Поряд з цим, відповідачем було здійснено поставку товару за договором на загальну суму 3 998 744, 00 грн, а саме: відповідно до видаткової накладної №12 від 05.01.2023 року на суму 1786 410, 80 грн, №14 від 11.01.2023 року на суму 1 105 104, 00 грн та №15 від 11.01.2023 року на суму 1 107 229, 20 грн.

Так, за твердженням позивача, поставка наведеного товару відбулась із порушенням, передбачених договором строків, що є порушенням умов п. 3.1 договору, у зв`язку з чим позивачем на підставі п. 8.2 договору нараховано пеню у сумі 90 632, 29 грн від вартості несвоєчасно поставленого товару.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що укладений договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною першою ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, поставка товару на загальну суму 3 998 744, 00 грн була здійснена відповідачем поза строком, встановленим п. 3.1. договору.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Тотожні за змістом приписи містяться в ст. 617 Цивільного кодексу України, за якими особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Узагальнюючими обставинами непереборної сили є їх об`єктивна і абсолютна дія, яка розповсюджується на невизначене коло осіб та неможливість передбачення та відвернення цих обставин. До таких обставин відносяться перш за все природні та техногенні явища катастрофічного характеру (землетрус, повінь, пожежі тощо), а також соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо).

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі №912/3323/20.

Виходячи з аналізу приписів ст. 218 Господарського кодексу України звільнення сторони від відповідальності у разі настання обставин непереборної сили (форс-мажору) відбувається за умови, якщо дані обставини безпосередньо вплинули на своєчасне виконання договірних зобов`язань.

При цьому, сторона, яка не виконує зобов`язання, повинна довести існування конкретних обставин, які мають непереборний характер і які унеможливили виконання зобов`язання. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Приписами ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо впливу обставин непереборної сили має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Так, у постановах Верховного Суду від 25.01.2022 року у справі №904/3886/21 та від 30.11.2021 року у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і під час їх виникнення сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести не тільки наявність таких обставин, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести не тільки наявність таких обставин, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 15.06.2018 року у справі №915/531/17, від 26.05.2020 року у справі №918/289/19, від 17.12.2020 року у справі №913/785/17.

Так, п.п. 7.1., 7.2 договору сторони погодили, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, зазначених в п.2 ст. 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін. Для виконання цього договору запровадження воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" (із змінами), не вважається форс-мажорною обставиною. Наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України, або регіональною торгово-промисловою палатою, згідно з законодавством України, або іншою довідкою, процесуальним документом, виданим компетентним органом.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач направив позивачу на електронну адресу, зазначену у договорі, лист від 01.12.2022 року №0112/2002-1, в якому повідомив про неможливість виконати поставку у встановлений договором строк, в зв`язку з форс-мажорними обставинами, а саме: плановими та неплановими відключеннями електроенергії, які в свою чергу, значно сповільнили виконання замовлень. У вказаному листі відповідач просив погодити пролонгацію строку поставки товару до 31.01.2023 року.

Крім того, відповідач звертався до заступника директора Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» з листом проханням щодо пролонгації договору вих. №1612/2022-1 від 16.12.2022 року, де просив погодити можливість пролонгації строку поставки товару на строк до 31.01.2023 року.

На підтвердження зазначених обставин відповідачем, зокрема, надано, лист ПрАТ "Завод металоконструкцій Украсталь Дніпро" вих. №0212/2022-1 від 02.12.2022 року, у якому зазначено про неможливість забезпечити перерозподіл електричної енергії в об`ємі, достатньому для функціонування виробничих потужностей на орендованих Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗСП" площах з 24.11.2022 року, при цьому вказані обставини зумовлені наявними обмеженнями зі сторони ДТЕК внаслідок ракетних обстрілів об`єктів критичної інфраструктури та енергопостачання.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, з надісланого відповідачу листа ПрАТ "Завод металоконструкцій Украсталь Дніпро" вих. №80-А-29 від 05.12.2022 року вбачається, що у зв`язку з масовим ракетним обстрілом Російською Федерацією електромереж України інфраструктурних об`єктів, в тому числі розміщених на території м. Дніпра, ПрАТ "ЗМК Украсталь Дніпро" було повністю знеструмлено 24.11.2022 року по 03.12.2022 року.

Відповідач також звертався до НЕК "Украенерго" з листом вих. №0212/2022-1 від 02.12.2022 року щодо забезпечення електроенергії на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗСП" у кількості не менше 500Квт протягом будь-якого часу доби, але не менше 8 годин для можливості виробництва та постачання труб великих діаметрів (а.с. 43).

Матеріли справи також містять сертифікат №3100-24-0211 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Торгово-промисловою палатою України, яким засвідчено факт форс-мажорних обставин щодо обов`язку поставити товар за договором поставки №53-124-13-22-18710 від 16.11.2022 року згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, кодом УКТ ЗЕД, ціною, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 договору), а саме Труба 530х8,0 ст20 ГОСТ 20295-85 з антикорозійним покриттям, гідроізольована ізоляційним покриттям надпосиленого типу у відповідності до ДСТУ Б В.2.5-29:2006, у термін до 20.12.2022 року, які унеможливили його виконання в зазначений термін. Періодом дії форс-мажорних згідно вказаного сертифіката визначено 23.11.2022 року по 12.01.2023 року.

Твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні міститься лише підтвердження наявності сертифікату Торгово-промислової палати України №3100-24-0211 від 30.01.2024 року, однак оминає обставини відповідно до якого цей сертифікат був виданий, як доказ невиконання своїх зобов`язань вищезазначений сертифікат виник вже у процесі розгляду даної справи, колегія суддів відзначає наступне.

Згідно ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В обґрунтування неможливості подання додаткових доказів разом з поданням відзиву відповідач зазначив, що з метою отримання підтвердження форс-мажорних обставин по договору поставки №53-124-13-22-18710 від 16.11.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод сталевих профілів" вперше зверталось до ТПП ще 26.10.2023 року, однак отримало відмову у видачі сертифікату на підставі недостатності доказів. Вказане, в свою чергу, зумовило необхідність у додатковому зверненні представником відповідача з адвокатським запитом щодо надання офіційної інформації від АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" щодо наявності або причин відсутності забезпеченням енергопостачанням ПрАТ "Украсталь Дніпро", зокрема, орендованого ТОВ "ЗСП" об`єкта. Таким чином сертифікат від ТПП отриманий відповідачем лише 30.01.2024 року.

Враховуючи наведене обґрунтування, суд першої інстанції правомірно прийняв до розгляду докази, подані відповідачем разом з клопотанням від 04.01.2024 року.

Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).

Положення укладеного сторонами Договору прямо не передбачають юридичні наслідки того, що постачальник не повідомив замовника в строки, визначені Договором, про факт настання таких обставин (із посиланням на відповідний сертифікат ТПП чи без нього).

Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення має бути прямо зазначено в договорі (подібний за змістом правовий висновок міститься у п.5.63 постанови Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №904/5328/21).

Аналогічний підхід міститися в узагальнених нормах європейського звичаєвого права. Так, у Принципах міжнародних комерційних договорів (Принципи УНІДРУА в редакції 2016 року) у ч.3 ст.7.1.7 "Непереборна сила (форс-мажор)" вказано, що сторона, яка не виконала зобов`язання, має повідомити іншу сторону про виникнення перешкоди та її вплив на здатність виконувати зобов`язання. Якщо повідомлення не отримане іншою стороною протягом розумного строку після того, як сторона яка не виконала дізналася або могла дізнатися про перешкоду, вона несе відповідальність за збитки, які стали результатом неотримання повідомлення. У Принципах Європейського договірного права (ст.8.108(3)), присвяченій питанням форс-мажору, вказано, що невиконуюча зобов`язання сторона має впевнитися у тому, що повідомлення про перешкоду та її вплив на виконання отримане іншою стороною впродовж розумного строку після того, як невиконуюча сторона дізналася або повинна була дізнатися про ці перешкоди. Інша сторона має право на компенсацію збитків, завданих внаслідок неотримання такого повідомлення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі № 910/15264/21.

У зв`язку з цим відсутні підстави вважати, що порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод сталевих профілів" передбаченого договором строку повідомлення позивача про настання форс-мажору означає автоматичну втрату товариством права посилатись на форс-мажор у відносинах з контрагентом.

При цьому, дії відповідача не містять ознак зволікання, а матеріали справи не містять наладжених та допустимих доказів понесення позивачем збитків, внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором у зв`язку з існуванням форс-мажорних обставин.

Водночас, суд звертає увагу на суперечливість поведінки позивача, оскільки, як встановлено судом, в листі №61-43 116 від 03.01.2022, заступник генерального директора із забезпечення виробництва повідомив відповідача щодо необхідності виконати умови договору поставки №53-124-13-22-18710 від 16.11.2022 у строк до 20.01.2023 року, в іншому випадку ВП ХАЕС розпочне ведення претензійно-позовної роботи (а.с. 45).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium міститься принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанови Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №910/9397/20, від 10.04.2019 у справі №390/34/17).

При цьому, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що аналізуючи лист позивача від 03.01.2024 року №62-43/116 можна дійти висновку, що позивач зазначає кінцевий строк виконання зобов`язань за договором є 20.12.2022 року, а перенесення терміну поставки з 20.12.2022 року на 20.01.2023 року, є опискою автора листа та не є підставою для перенесення терміну поставки, як безпідставне та таке, що не підтверджено жодними наладженими та допустимими в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказами.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачем доведено належними та допустимими доказами, що несвоєчасне виконання ним свого зобов`язання з поставки товару на суму 3 998 744, 00 грн зумовлено дією обставин непереборної сили, підтверджених сертифікатом Торгово-промислової палати України, при цьому відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

З огляду на викладене, твердження скаржника, що строк дії договору можливо змінити лише шляхом укладання додаткової угоди колегія суддів не визнає переконливими доводами.

Викладене, в свою чергу, є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що мотиви апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що враховуючи приписи ст. 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, розгляд даної скарги здійснений судом апеляційної інстанції у межах розумного строку в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції - без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2024 року у справі №910/18773/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2024 року у справі №910/18773/23 залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/18773/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун