ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2024 Справа № 917/579/24

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., при секретарі судового засідання Білій І.М. розглянувши матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕЛЬТА ВІЛЬМАР Україна»; ідентифікаційний ; вул. Індустріальна, 6, м. Южне, Одеська область, 65481

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-КРАЙ»; ідентифікаційний ; вул. Лохвицька, 29, м. Гадяч, Миргородський район, Полтавська область, 37300

про стягнення 142 324,73 грн за договором від 02.01.2023 № 020123/1 на транспортно-експедиційне обслуговування вантажу

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до cт. 247 ГПК України.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕЛЬТА ВІЛЬМАР Україна» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Полтавської області із позовною заявою від 01.04.2024 до Товариства з обмеженою відповідальністю ««АГРО-КРАЙ» (далі - відповідач) про стягнення 142 324, 73 грн заборгованості за договором від 02.01.2023 № 020123/1 на транспортно-експедиційне обслуговування вантажу, з яких: 115712,22 грн - основний борг; 22741,18 грн - пеня; 2499,08 грн - 3% річних; 1 372,25 грн - інфляційні втрати.

Також позивачем заявлено, що він очікує понести витрати на професійну правову допомогу в орієнтовному розмірі 17 078,97 грн, відповідні докази фактичного понесення таких витрат додатково будуть надані суду в порядку та в строки, згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем строків оплати наданих послуг, передбачених договором. У позові позивач посилається, що 02.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дельта Вілмар Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО-КРАЙ» було укладено Договір на транспортно-експедиційне обслуговування вантажу № 020123/1. На виконання договору позивачем були надані послуги на загальну суму 114212,22 грн, проте відповідач зобов`язань щодо оплати послуг не виконував, в зв`язку з чим позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями з вимогою погасити заборгованість. Проте, ігноруючи як умови Договору, так і вимоги законодавства, відповідач порушив свої зобов`язання за Договором, що призводить до порушення прав та майнових інтересів Позивача, і є підставою для звернення до суду з метою їх захисту та підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 12.04.2024 року відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи); сторонам встановлено строки для вчинення процесуальних дій у справі.

Суд належним чином виконав обов`язок щодо повідомлення усіх учасників справи про розгляд справи, зокрема шляхом надіслання ухвали суду від 12.04.2024 в електронній формі до Електронного кабінету позивача та відповідача, та оприлюднення в електронній формі в Державному реєстрі судових рішень.

17.04.2024 суд отримав від відповідача відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог, зокрема, з таких підстав: що між сторонами не проводилась звірка взаємних розрахунків і не складався відповідний акт, що б доводило беззаперечність наявності заборгованості та її розміру; що позивачем не подано суду в якості доказів первинні документи за весь час дії Договору для визначення розміру заборгованості; що акт наданих послуг №90081011 від 30.06.2023 не містить змісту та обсягу господарської операції за договором від 02.01.2023 № 020123/1, а отже не є первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; що позивачем не надані докази направлення рахунків та актів на електронну пошту відповідача - , яку товариство використовує для електронного документообігу, та доказів того, що сторони погодили між особою використання іншої електронної пошти.

Розглянувши матеріали справи, суд, встановив:

02.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дельта Вілмар Україна» (Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО-КРАЙ» (Клієнт) було укладено Договір на транспортно-експедиційне обслуговування вантажу № 020123/1 (далі Договір, а.с. 15-35).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Експедитор від свого імені, але за дорученням Клієнта приймає на себе зобов`язання по організації робіт по транспортно-експедиційному обслуговуванню вантажу Замовника - олії рослинної українського походження (надалі-Вантаж), а Клієнт зобов`язується оплатити послуги Експедитора відповідно до умов даного Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору Експедитор зобов`язується організувати і забезпечити приймання, зберігання і відвантаження Вантажу на власних виробничих потужностях, що належить Експедитору на підставі права власності та розташовані за адресою: Одеська обл.., м. Южне, вул. Індустріальна, 6.

За змістом п. 4.9.6. Договору при виявленні різниці більше 0,5% або 260 кг між масою брутто залізничної цистерни або автомобільної цистерни відповідно, визначеної при переважуванні на вагах Експедитора, і масою брутто, зазначеної в товару супровідній документації, оформленій в місті відправлення, протягом однієї години повідомляти Клієнта про факт нестачі/надлишку вантажу за допомогою електронної пошти на електронні адреси , .

Згідно з п. 6.1. Договору всі розрахунки за надані послуги за цим Договором Клієнт здійснює з Експедитором за ставками і в порядку, зазначених у Додатках / Доповненнях до даного Договору, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 6.2. Договору датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок Експедитора. Датою надання послуг вважається дата Акта виконаних робіт, що складається не рідше одного разу на календарний місяць - для послуг транспортно-експедиційного обслуговування по Вантажу відвантаженому автомобілями та/або залізничним транспортом; дата оформлення коносаменту - для послуг транспортно-експедиційному обслуговуванню по Вантажу відвантаженому на судно.

Згідно з п. 6.4. Договору, оплата наданих послуг Експедитора здійснюється Клієнтом на підставі рахунку Експедитора протягом 3-х банківських днів з моменту отримання Клієнтом рахунку по електронній пошті.

У відповідності до п. 6.6. Договору, у разі несвоєчасного здійснення Клієнтом оплати остаточних розрахунків Експедитора, останній має право вимагати від Клієнта оплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми затриманого платежу за кожен день прострочення, при цьому Клієнт не звільняється від зобов`язань по оплаті рахунків, виставлених Експедитором.

Згідно з п. 11.2 Договору цей Договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.03.2023 року включно.

01.03 2023 року ТОВ «Дельта Вілмар Україна» та ТОВ «АГРО-КРАЙ» уклали додаткову угоду № 1 до Договору (а.с. 39-40), якою було внесено зміни до п. 11.1. Договору та викладено його в такій редакції:

« 11.1. Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 30 квітня 2023 року».

Крім цього, згідно з п. 5 Додатку № 1 до Договору у ставки Експедитора, зазначені в п. 2 даного Додатку, не включені і відшкодовуються додатково Клієнтом на підставі рахунків Експедитора і копій документів, що підтверджують факт витрат з урахуванням всіх податків та зборів, що включені в ці рахунки: 5.1. Вартість перевидання суднових супровідних документів, сертифікатів з вини та/або на вимогу Клієнта.

Згідно з п. 5.5. Додатку № 1 до Договору витрати по Залізниці/ОПЗ, пов`язані зі зберіганням і охороною Вантажу, користуванням рухомим складом, маневровими роботами та інші, що виникли внаслідок очікування рішення Клієнта та/або очікування приїзду представників Клієнта, у разі виявлення різниці в вазі брутто цистерни, визначеної в процесі переважування на вагах Експедитора або невідповідності якості прибулого Вантажу, відсутності або невідповідності номерів ЗПП, а також в разі затримки підходу

30.04.2023 року «Дельта Вілмар Україна» та ТОВ «АГРО-КРАЙ» уклали додаткову угоду № 3 до Договору, якою було внесено зміни до п. 11.1. Договору та викладено його в такій редакції:

« 11.1. Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 10 червня 2023 року».

На виконання умов договору, Виконавець виконав, а Замовник прийняв у червні 2023 року послуги на загальну суму 115712,22 грн, що підтверджується актами наданих послуг, копії яких додані до позовної заяви (а.с. 43-46).

Підставою для оплати експедиційних послуг Клієнтом, за змістом п. 6.4. Договору, є рахунок Експедитора, який повинен бути сплачений протягом трьох банківських днів з моменту отримання Клієнтом рахунку.

Позивач у позовній заяві посилається, що рахунки-фактури були направлені на електронну пошту відповідача 03.07.2023, тому, на думку позивача, відповідач зобов`язаний був здійснити розрахунок за отримані транспортно-експедиційні послуги по Договору - у строк до 06.07.2023 включно, а на четвертий банківський день - 07.07.2023 відповідач є таким, що прострочив оплату отриманих послуг.

Також Позивач зазначив, що скільки Відповідач власних зобов`язань за Договором не виконував, Позивач неодноразово звертався до Відповідача з претензіями від 02.08.2023, від 08.09.2023, від 31.10.2023, та від 07.12.2023 із вимогою погасити заборгованість.

Станом на момент подання позову розмір основної заборгованості по Договору відповідача складає 115 712,22 грн.

При розгляді спору по суті господарським судом приймається до уваги наступне.

Згідно з положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується укладенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

В той же час, згідно зі ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Статтею 316 ГК України визначено, що за договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Отже, транспортне експедирування є видом господарської діяльності, спрямованої на організацію процесу перевезення вантажів.

Відповідно до статті 932 ЦК експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб; у такому разі експедитор може виступати у відносинах із залученою особою від свого імені чи від імені клієнта.

За змістом статей 9 та 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» клієнт зобов`язаний сплатити експедитору належну плату, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта з метою виконання договору транспортного експедирування; при цьому доказом надання експедитором послуги з перевезення є єдиний транспортний документ або комплект документів, які відображають шлях прямування вантажу, а підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, які залучалися до виконання договору транспортного обслуговування.

Враховуючи викладене, а також зміст Договору, спірні правовідносини між сторонами по справі є такими, що виникли з договору про надання послуг з транспортного експедирування.

На виконання Договору позивач у червні 2023 року надавав відповідачу послуги, а відповідач приймав їх, що підтверджується відповідними актами наданих послуг (а.с. 43-46), а саме:

- акт наданих послуг № 90080999 від 01.06.2023, яким підтверджується факт надання Експедитором послуг Клієнту на суму 500,00 грн;

- акт наданих послуг № 90081000 від 05.06.2023, яким підтверджується факт надання Експедитором послуг Клієнту на суму 500,00 грн;

- акт наданих послуг № 90081001 від 06.06.2023, яким підтверджується факт надання Експедитором послуг Клієнту на суму 500,00 грн;

- акт наданих послуг № 90081011 від 30.06.2023, яким підтверджується факт надання Експедитором послуг Клієнту на суму 114 212,22 грн.

Як встановлено судом, п. 6.2 Договору не містить в собі посилання на необхідність складання будь-яких інших документів в підтвердження факту надання послуг, окрім актів виконання робіт (надання послуг).

Заперечення відповідача щодо того, що акти наданих послуг не є належними доказами, які підтверджують факт надавання послуг, відхиляються судом. Відповідно до п. 6.2. Договору, факт надання послуг підтверджується сторонами саме шляхом підписання відповідного акту.

Оригінали актів були витребувані судом згідно з ухвалою від 18.04.2024.

На виконання ухвали суду позивач надав суду для огляду оригінали актів наданих послуг. Вказані акти підписані обома сторонами, скріплені печатками підприємств без жодних заперечень чи зауважень, кожен акт містить посилання на договір від 02.01.2023 № 020123/1, акти свідчать про надання позивачем та прийняття відповідачем транспортно-експедиційних послуг на загальну суму 115712,22 грн.

Відповідач факт підписання вказаних актів не заперечує.

Суд також встановив, що один з актів наданих послуг на суму 114212,22 грн був підписаний сторонами 30.06.2023 року, тобто після закінчення строку дії договору.

Згідно з пояснень позивача, викладених в клопотанні від 13.05.2024 про поновлення строку на подання доказів, послуги, які охоплюються вказаним актом, надавалися позивачем відповідачу в період дії Договору, а саме з 08.01.2023 по 06.06.2023. В підтвердження своїх доводів позивач надав детальний розрахунок зберігання Вантажу, що зберігається за договором на транспортне-експедиційне обслуговування на 30.06.2023. Клопотання про залучення вказаного доказу суд задовольнив ухвалою від 20.05.2024.

Судом приймається до уваги, що стаття 599 Цивільного кодексу та стаття 202 Господарського кодексу встановлюють, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд з належним виконанням законодавство передбачає і інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування). Однак, чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору.

Тобто, зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору.

За умовами п. 11.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 3, строк дії договору до 10.06.2023. Однак позивач продовжував надавати відповідачеві послуги з транспортно-експедиційного обслуговування вантажу, що підтверджує акт наданих послуг № 90081011 від 30.06.2023 з посиланням на Договір, рахунок-фактура № 90081011 від 30.06.2023, в якому є також посилання на договір та складення яких позивач не заперечує.

Таким чином, підписавши акт наданих послуг № 90081011 від 30.06.2023 сторони зафіксували у ньому факт надання позивачем послуг зі зберігання товару на суму 114 212,22 грн в межах Договору від 02.01.2023 № 020123/1.

Стосовно строку оплати наданих послуг судом враховується наступне.

До матеріалів справи залучені надані позивачем рахунки-фактури, а саме:

- рахунок-фактура № 90080999 від 01.06.2023 на суму 500,00 грн;

- рахунок-фактура № 90081000 від 05.06.2023 на суму 500,00 грн;

- рахунок-фактура № 90081001 від 06.06.2023 на суму 500,00 грн;

- рахунок-фактура № 90081011 від 30.06.2023 на суму 114 212,22 грн.

Як встановлено судом, гідно з п. 6.4 Договору оплата наданих послуг Експедитора здійснюється Клієнтом на підставі рахунку Експедитора протягом 3-х банківських днів з моменту отримання Клієнтом рахунку по електронній пошті.

Позивач посилається на направлення рахунків на електронну пошту відповідача.

Проте, в п. 6.4. Договору не визначено адреси електронної пошти, на яку мають бути направлені рахунки, не зазначена вона і в розділі Договору «Поштові та банківські реквізити сторін».

Адреси електронної пошти , в, які зазначені в п. 4.9.6. Договору, визначені сторонами для повідомлення про факт нестачі (надлишку вантажу).

Надана позивачем до позовної заяви Експрес-накладна (а.с. 57) свідчить про направлення претензії б/н від 02.08.2023 не за юридичною адресою відповідача, а на адресу приватної особи, м. Київ.

В той же час, як свідчить опис вкладення до цінного листа (а.с. 62), рахунки-фактури були відправлені на адресу відповідача як додатки до претензії від 07.12.2023 (а.с. 58-61), про отримання відповідачем яких свідчить інформація з офіційного сайту акціонерного товариства «Укрпошта».

Так, відповідно до інформації про перевірку статусу відстеження, відділенням поштового зв`язку внесено таку інформацію щодо поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором №398 - «Відправлення вручено: за довіреністю» 13.12.2023.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події,з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, відповідальність застосовується з наступного дня після настання строку виконання зобов`язання, якщо такий строк припадає на святковий, вихідний, неробочий день, то строк виконання переноситься на перший робочий день.

За таких обставин суд вважає, що оскільки рахунки-фактури були отримані відповідачем поштою 13.12.2022, відповідач, згідно з умовами п. 6.4. Договору, зобов`язаний був здійснити розрахунок за отримані транспортно-експедиційні послуги по Договору - у строк до 18.12.2023 включно, а на четвертий банківський день - 19.12.2023 відповідач є таким, що прострочив оплату отриманих послуг.

Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно з нормами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, строк виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманих транспортно-експедиційних послуг є таким, що настав, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 115712,22 грн задовольняються судом повністю.

Щодо нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат суд враховує таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

З огляду на те, що відповідач не сплатив всю суму за надані послуги в обумовлений Договором строк, чим порушив зобов`язання за Договором (ст. 610 ЦК України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

У відповідності до п. 6.6. Договору у разі несвоєчасного здійснення Клієнтом оплати остаточних розрахунків Експедитора, останній має право вимагати від Клієнта оплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми затриманого платежу за кожен день прострочення, при цьому Клієнт не звільняється від зобов`язань по оплаті рахунків, виставлених Експедитором.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 22741,18 грн пені за загальний період з 07.07.2023 по 07.01.2024 (детальний розрахунок в матеріалах справи, а.с. 3).

Судом було здійснено перевірку розрахунку пені, з урахування умов Договору та норм чинного законодавства. Беручи до уваги, що відповідач мав оплатити отримані послуги у строк до 18.12.2023 включно, а прострочення боржника має місце з 19.12.2023, за розрахунком суду пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми затриманого платежу (115712,22 грн) за кожен день прострочення за період з 19.12.2023 по 07.01.2024 складає 1 900,30 грн.

Ст. 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати та річні є невід`ємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

При перевірці розміру заявлених до стягнення інфляційних втрат судом встановлено, що за період з січня 2023 року по лютий 2024 року інфляційні втрати складають 811,37 грн.

Позивач також заявив до стягнення 3 % річних за 263 дні прострочки станом на 25.03.2024 в розмірі 2 499,08 грн. За розрахунком суду 3 % річних на суму боргу 115 712,22 грн за період з 19.12.2023 по 25.03.2024 складає 929,83 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 1 900,30 грн пені; 811,37 грн інфляційних витрат, 929,83 грн 3% річних, в іншій частині вимог про стягнення пені, інфляції та річних позов задоволенню не підлягає.

Перевірка правильності розрахунку пені та інфляційних втрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи «Ліга. Закон».

Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов`язань з оплати вартості отриманих транспортно-експедиційних послуг.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, надано можливість сторонам обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-КРАЙ»; ідентифікаційний ; вул. Лохвицька, 29, м. Гадяч, Миргородський район, Полтавська область, 37300 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕЛЬТА ВІЛЬМАР Україна»; ідентифікаційний ; вул. Індустріальна, 6, м. Южне, Одеська область, 65481 - 115 712,22 грн основного боргу; 1900,30 грн пені; 811,37 грн інфляційних витрат; 929,83 грн 3% річних; 2539,29 грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України.

Суддя І.І. Пушко