ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"04" червня 2024 р. Справа № 909/413/21 (909/1074/22)

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача): Бонк Т.Б.,

суддів: Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

представники сторін не викликались,

розглянувши заяви ОСОБА_1 від 27.05.2024 ( вх. суду № 01-04/3568/24 від 27.05.2024) та ОСОБА_2 від 24.05.2024 (вх. суду № 01-05/1574/24 від 03.06.2024)

про відвід суддів Гриців В.М. та Малех І.Б.

у справі № 909/413/21 (909/1074/22)

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 б/н від 30.04.2024 (вх. №01-05/1258/24 від 01.04.2024)

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2024 (повний текст рішення складено 22.04.2024)

у справі №909/413/21(909/1074/22) (суддя Стефанів Т.В.)

за позовом Приватного підприємства "Гарант" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Лотоцького Святослава Володимировича

до відповідача 1 ОСОБА_2

до відповідача 2 ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Агрос-Віста"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,

в межах справи № 909/413/21

про банкрутство Приватного підприємства "Гарант"

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2024 у справі №909/413/21(909/1074/22) позов задоволено частково. Витребувано у ОСОБА_1 нежитлові приміщення 82б-103а, загальною площею 585, 2 кв. м, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 у користь Приватного підприємства "Гарант".

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга б/н та від 30.04.2024 (вх. №01-05/1258/24 від 01.04.2024) сформована у системі "Електронний суд". В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2024 у справі №909/413/21(909/1074/22) в задоволеній частині та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в частині витребування нежитлових приміщень 82б-103а, загальною площею 585, 2 кв. м, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2024 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Панова І.Ю., суддів Малех І.Б. та Гриців В.М.

Ухвалою суду від 06.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 б/н від 30.04.2024 (вх. №01-05/1258/24 від 01.04.2024) на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2024 у справі № 909/413/21(909/1074/22).

27.05.2024 від ОСОБА_1 та 03.06.2024 від ОСОБА_2 надійшли заяви про відвід суддів Гриців В.М. та Малех І.Б.

Обґрунтовуючи підстави поданих заяв відповідачі зазначають, що судді Малех І.Б. та Гриців В.М. не можуть брати участі у розгляді справи і підлягають відводу, оскільки останні розглядали справу № 909/413/21 (909/649/22), предметом спору якої було визнання недійсним договору купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020, що пов`язана з даною справою. Вказаними суддями прийнято рішення про визнання даного договору купівлі-продажу недійсним.

Крім цього, при прийнятті постанови у справі № 909/413/21 (909/649/22) поза увагою суду залишились докази, які надані ОСОБА_2 .

Відтак, на переконання заявників, судді Малех І.Б. та Гриців В.М. заінтересовані в постановленні рішення у цій справі, яке буде повторюватись та підтверджувати рішення у справі № 909/413/21(909/649/22), адже думка щодо дійсності правочинів суддями вже сформована.

Ухвалою від 03.06.2024 суд у складі головуючого судді Панової І.Ю., суддів Малех І.Б. та Гриців В.М визнано заяви про відвід необгрунтованими та передано матеріали справи № 909/413/21 на автоматизований розподіл для визначення складу суду по розгляду заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відвід суддів Гриців В.М. та Малех І.Б. у справі №909/413/21.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2024 у справі № 909/413/21(909/1074/22) вищевказані заяви передано на розгляд колегії головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.

За приписами частин другої та третьої статті 38 ГПК України судді може бути заявлено відвід учасниками справи з підстав, зазначених у статтях 35 і 36 цього Кодексу. Відвід повинен бути вмотивованим.

Частиною першою статті 35 ГПК України встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Поряд з цим, за приписами частини четвертої статті 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини від 24 травня 1989 року у справі «Хаушильд проти Данії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 9 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2000 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного, а заявник таких доказів не наводить.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані.

Як вбачається із заяв про відвід, відповідачі наводять власні аргументи, відповідно до яких, вони не погоджується з прийнятою постановою Західного апеляційного господарського суду у справі № 909/413/21 (909/649/22)

Як зазначено вище, приписами ч.4 ст.35 ГПК імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже, висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

В ухвалі від 15.11.2022 у справі № 923/719/17 Верховний Суд вказав, що доводи сторони щодо необхідності відводу суддів саме з підстав незгоди з їх правовою позицією прямо порушують один з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких заявників не влаштовує.

Таким чином, незгода відповідачів із судовим рішенням у справі № 909/413/21 (909/649/22) не може бути підставою для відводу колегії суддів без надання доказів проявлення суддями саме необ`єктивності чи упередженості при ухваленні такого судового рішення на користь однієї з сторін.

Водночас, доказів на підтвердження необ`єктивності чи упередженості суддів Малех І.Б. та Гриців В.М, до заяв про відвід, заявниками не надано. Відтак, істинність тверджень заявників документально не підтверджена та недоведена належними та допустимими доказами відповідно до статей 73-80 ГПК України.

Отже, з врахуванням наведеного, доводи, викладені відповідачами у заявах про відвід, не є об`єктивно обґрунтованими, оскільки вони не свідчать про упередженість та необ`єктивність суддів Малех І.Б. та Гриців В.М. при розгляді справи № 909/413/21 (909/1074/22) та не вказують на особисту небезсторонність чи упереджене ставлення до заявників або особисту прихильність до інших учасників справи. Будь-яких належних доказів, які б підтверджували упередженість суддів Малех І.Б. та Гриців В.М. при розгляді справи № 909/413/21 (909/1074/22) під час здійснення апеляційного провадження або підтверджували наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості, щодо розгляду даної справи, з доводів заяв про відвід не вбачається.

Враховуючи наведене, суд вказує, що доводи заявників є такими, які не узгоджуються із наведеними вище нормами ГПК України, ґрунтуються на припущеннях, не містять об`єктивно обґрунтованих посилань на дійсні обставини, які викликають сумнів у об`єктивності або неупередженості суддів при розгляді цієї справи та не можуть бути підставою для відводу у розумінні статті 35, 36 ГПК України.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяв про відвід суддів Малех І.Б, Гриців В.М.

Керуючись ст. ст. 32, 35, 38, 39, 234 ГПК України, суд

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 від 27.05.2024 ( вх. суду № 01-04/3568/24 від 27.05.2024) та ОСОБА_2 від 24.05.2024 (вх. суду № 01-05/1574/24 від 03.06.2024) про відвід суддів Гриців В.М. та Малех І.Б. від розгляду справи № 909/413/21 (909/1074/22 )- відмовити

2.Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець