СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року м. Харків Справа № 917/78/24

Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.,

за участю секретаря судового засідання Беккер Т.М.,

за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Ендейвер" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл",

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (вх. №1150 П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 15.04.2024 у справі № 917/78/24 ,

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ендейвер", вул. Київська, 2Е, с. Супрунівка, Полтавський район, Полтавська область, 38714, поштова адреса: а/с 1701 м. Полтава, 36003,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл", вул. Небесної Сотні, 9/17, м. Полтава, 36000,

про: стягнення 2 285 509,37 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

До Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ендейвер" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" про стягнення заборгованості за загальним договором №300 ВN від 07.09.2017 у розмірі 2 285 509,37 грн (вх. № 83/24).

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем загального договору №300 ВN від 07.09.2017 та укладених до нього додаткових угод в частині розрахунків за виконані роботи та надані послуги.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 15.04.2024 у справі №917/78/24 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (вул. Небесної Сотні, 9/17, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ендейвер" (вул. Київська, 2Е, с. Супрунівка, Полтавський район, Полтавська область, 38714, поштова адреса: а/с 1701 м. Полтава, 36003, ідентифікаційний ) 499 581,42 грн пені, 164 388,36 грн 3% річних, 921 379,76 грн компенсації валютної різниці та 23 780,24 грн судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" умов договору в частині порушення строку оплати наданих послуг (виконаних робіт) як підстави для стягнення 700 159,83 грн інфляційних втрат, 499 581,42 грн пені, 164 388,36 грн 3% річних та 921 379,76 грн перерахунку валютної різниції. Суд відхилив посилання відповідача на те, що основна заборгованість в розмірі 2 927 992,73 грн була погашена шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог на підставі заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог №09/436 від 29.12.2023, оскільки строки оплати за надані послуги відповідно до вищезазначених договорів оренди в листопаді та грудні 2023 року не настали. Місцевий господарський суд встановив, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. На підставі цього суд дійшов висновку, що інфляційні втрати у розмірі 700 159,83 грн стягненню не підлягають. Одночасно суд першої інстанції вказав про відсутність підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення пені.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" з відповідним рішенням суду не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині стягнення з відповідача 499 581,42 грн пені та 9 613,94 грн компенсації валютної різниці, ухвалити нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ендейвер" 1,00 грн пені, 164 388,36 грн 3 % річних, 911 765,82 грн компенсації валютної різниці, в іншій частині позову відмовити, доповнити мотивувальну частину рішення обставинами викладеними апелянтом у п. 6 апеляційної скарги.

В обґрунтуванні апеляційної скарги вказує, що 29.12.2023 заборгованість по договору №300 BN від 07.09.2017 у сумі 2 927 992,73 грн (рішення Господарського суду Полтавської області по справі № 917/958/23 від 13.07.2023) була погашена шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, що підтверджується заявою про зарахування однорідних зустрічних вимог №09/436 від 29.12.2023. Відповідач зазначає, що оскільки заборгованість по договору №300 BN від 07.09.2017 у сумі 2 927 992,73 грн була погашена 29.12.2023, визначати курс української гривні до долара США (курс НБУ) слід відповідно на 29.12.2023. А тому, позовні вимоги в частині перерахунку вартості послуг відповідно до п. 5.6 договору №300 від 07.09.2017 мають становити 911 765,82 грн. За позицією апелянта, заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог. Відмова однієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення. Одночасно апелянт вказує про неврахування судом першої інстанції необхідності зменшення пені, оскільки вчасно свої зобов`язання по договору № 300 BN від 07.09.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс ойл" не змогло виконувати у зв`язку з обставинами, що не залежали від нього, а саме: - введення в Україні військового стану та обмежень встановлених постановою НБУ № 18; - позовні вимоги у справі № 917/958/23 визнав повністю, що підтверджується рішенням суду від 13.07.2023, - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс ойл" не вчиняє жодних дій, які направлені на уникнення відповідальності по договору № 300 BN від 07.09.2017, навпаки, передав в оренду своє майно, не отримував за нього плату, та проводив зарахування однорідних зустрічних вимог; - визнає вимогу про стягнення 911 765,82 грн перерахунку вартості послуг відповідно до п. 5.6 договору № 300 BN від 07.09.2017 у справі № 917/78/24; - стягнення пені перетвориться на несправедливо непомірний тягар для ТОВ "Сервіс ойл" та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків ТОВ "Ендейвер". За твердженням апелянта, суд першої інстанції помилково посилався на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 14.12.2023 у справі № 552/4830/23, як на доказ у справі № 917/78/24, оскільки обставини встановлені на досудовому розслідуванні в межах кримінального провадження не входять до предмету доказування у справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.05.2024 у справі № 917/78/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" на рішення Господарського суду Полтавської області від 15.04.2024 у справі № 917/78/24, призначено справу до розгляду на 03.06.2024 о 10:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 132, запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "Ендейвер" подати відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України, роз`яснено учасникам справи, що в умовах дії режиму воєнного стану, з міркувань безпеки та враховуючи приписи ст.3 Конституції України, розгляд апеляційної скарги може бути перенесений на іншу дату, запропоновано учасникам справи заздалегідь визначитися із бажанням та можливістю взяти участь у судовому засіданні, про що письмово повідомити Східний апеляційний господарський суд, явку представників учасників справи визнано необов`язковою, витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/78/24.

У судове засідання, яке відбулось 03.06.2024, з`явились належні представники сторін, які підтримали правові позиції у справі.

На початку судового засідання колегія суддів встановила подання Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" клопотання про долучення до матеріалів справи доказів: - заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді від 18.04.2024 (2 шт.); - клопотання від 03.11.2023; - ухвали Київського районного суду м. Полтава від 07.11.2023; - клопотання від 13.12.2023; -листа № 01/38 від 12.02.2024 з доказами надсилання та отримання; - листа № 01/69 від 20.03.2024 з доказами його надсилання та отримання; - скарги № 01/71 від 20.03.2024 з доказами надсилання та отримання; - листа № 11-1237-23 від 18.04.2024.

Колегія суддів зазначає, що відповідні докази не були подані стороною на момент розгляду справи у суді першої інстанції. Отже, даний доказ є новим, поданим стороною лише під час апеляційного перегляду справи.

За змістом статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Діюче процесуальне законодавство не передбачає можливості або права суду апеляційної інстанції здійснювати повторний перегляд справи на підставі доказів, які не були предметом дослідження під час розгляду справи у суді першої інстанції. Тобто, суд апеляційної інстанції обмежений у прийнятті додаткових доказів, які вправі приймати лише за умови, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.

В обґрунтуванні підстав для прийняття таких доказів на стадії апеляційного перегляду Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" вказує, що останні подані в якості спростування правової позиції суду першої при наданні оцінки ухвалі Київського районного суду м. Полтави від 14.12.2023 у справі № 552/4830/23.

Втім, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" було обізнано з приводу існування даного судового провадження, та поданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Ендейвер" пояснень по суті спору, які безпосередньо ґрунтувались на змісті ухвали Київського районного суду м. Полтави від 14.12.2023 у справі № 552/4830/23.

Таким чином, подання відповідних доказів на стадії апеляційного перегляду не обґрунтовується відсутністю можливості у їх наданні до суду першої інстанції з причин, незалежних від особи, а є намаганням сторони вдосконалити власну правову позицію у справі.

Поряд з цим обставина вдосконалення правової позиції у справі не підлягає розгляду в контексті поважності причин неможливості своєчасного подання таких доказів до суду першої інстанції.

Відтак, стороною не доведено існування поважних причин неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції, що виключає можливість їх врахування у справі на стадії апеляційного перегляду. У зв`язку з чим колегія суддів не приймає надані відповідачем нові докази на стадії апеляційного перегляду та розгляд справи здійснює без їх врахування.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставини спору.

07.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ендейвер" (далі позивач, підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (далі відповідач, замовник) укладений Загальний договір № 300 ВN на надання послуг по проведенню інспекції (дефектоскопії) бурового інструменту та бурового обладнання (далі - договір, т. 1 а. с. 21 - 35).

У договорі сторони, зокрема, узгодили наступне :

- підрядник зобов`язується надавати замовнику у відповідності до укладених додаткових угод на основі заявок на послуги/роботи, обладнання, персонал і товари, а замовник зобов`язується приймати та оплачувати їх у порядку, встановленому в даному договорі та відповідними додатковими угодами до договору (п. 2 договору);

- вартість робіт та послуг або товарів заданим договором визначається у вигляді тарифів і цін. Перелік тарифів і цін, а так само порядок їх нарахування визначається сторонами у відповідній додатковій угоді. У разі виконання робіт або надання послуг замовник зобов`язується сплатити підряднику 100% вартості виконаних робіт та послуг протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання обома сторонами акту виконаних робіт / наданих послуг та отримання замовником відповідного рахунку від підрядника за умови, що сторони не визначать інших умов оплати у відповідній додатковій угоді (п. 5.1, п. 5.2 договору);

- у разі зміни офіційного валютного курсу української гривни до долара США на момент перерахування грошових коштів більш ніж на 10% щодо офіційного курсу української гривні до долара США на момент укладення цього договору, сума, що підлягає фактичному перерахуванню підряднику за надані послуги визначається по формулі: Цп х К = Ц, де: Ц - вартість послуг на момент перерахування коштів замовником на розрахунковий рахунок підрядника, Цп - початкова вартість, обумовлена додатком №1 до цього договору; К - коефіцієнт, що дорівнює результату поділу двох чисел, де чисельник гривневий еквівалент одного долара США, визначений за офіційним курсом української гривні до долара США (курс НБУ), на день перерахування коштів замовником, знайменник гривневий еквівалент одного долара США (курс НБУ), визначений за офіційним курсом української гривні до долара США, на дату підписання діючої відповідної додаткової угоди до цього договору (п. 5.6 договору);

- у випадку несвоєчасного здійснення замовником платежів відповідно до умов цього договору, замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від розміру несвоєчасно оплачених сум (п. 7.5 договору).

В подальшому сторони уклали наступні додаткові угоди: додаткова угода № 1 від 13.10.2017 до Загального Договору № 300 ВN від 07.09.2017; додаткова угода № 3 від 18.06.2018 до Загального Договору № 300 ВN від 07.09.2017 з додатками; додаткова угода № 6 від 19.03.2019 до Загального Договору № 300 ВN від 07.09.2017 з додатками; додаткова угода № 6/1 від 26.12.2019 до Загального Договору № 300 ВN від 07.09.2017 з додатками (копії наявні у матеріалах справи, т. 1 а. с. 36 49, т. 2 а. с. 186 - 227).

На виконання умов договору позивач надав, а відповідач прийняв послуги на суму 3 646 855,70 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями Актів виконаних робіт, які підписані представниками сторін та скріплені печатками сторін (т. 1 а. с. 50 - 53), а саме:

-Акт надання послуг № 31 від 28.01.2022 на загальну суму 1 288 239,20 грн з ПДВ (відповідач частково виконав свої зобов`язання з оплати отриманих послуг по даному Акту, а саме: сплатив 718 862,97 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення № 37244 від 22.02.2022, з урахуванням направленого відповідачем позивачу листа №14/144-1 про перерахування коштів від 28.02.2022 (т. 1 а. с. 154). Заборгованість по даному Акту становить 569 376,23 грн;

-Акт надання послуг № 64 від 22.02.2022 на загальну сума 139 712,63 грн з ПДВ;

-Акт надання послуг № 65 від 23.02.2022 на загальну суму 818 464,14 грн з ПДВ;

-Акт надання послуг № 66 від 23.02.2022 на загальну суму 1 400 439,73 грн з ПДВ.

Усього за Договором № 300 BN від 07.09.2017 позивач надав неоплачених послуг на загальну суму 2 927 992,73 грн.

У встановлені договором строки відповідач не оплатив вартість наданих послуг на суму 2 927 992,73 грн, тому позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення зазначеної суми.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.07.2023 року в справі №917/958/23 позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ендейвер" заборгованість у розмірі 2 927 992,73 та 21 959,95 грн судового збору; повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Ендейвер" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 21 959,94 грн, сплачений згідно платіжної інструкції № 13701 від 02.06.2023 (т. 1 а. с. 145 147).

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення набрало законної сили 09.08.2023.

Крім того, як зазначає позивач, між сторонами також було укладено договори оренди обладнання за №57-СО від 29.06.2023; №62-СО від 01.07.2023; №71-СО від 01.07.2023;№ 72-СО від 01.07.2023; №73-СО від 01.07.2023; №85-СО від 03.07.2023; №86-СО від 27.07.2023 та №87-СО від 27.07.2023. Обладнання за цими договорами, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл", здавалось в суборенду іншим контрагентам (т. 1 а. с. 89 132, 138 - 144).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було направлено позивачу акти приймання - передачі наданих послуг (виконаних робіт) за листопад та грудень 2023 року за вищезазначеними договорами оренди обладнання, однак позивачем було надіслано на адресу відповідача обґрунтовані зауваження до даних актів, що підтверджується листами вих. №12/18 800 від 18.12.2023 (т. 1 а. с. 136) та вих. № 12/26-821 від 26.12.2023.

Вищезазначені акти приймання передачі наданих послуг за листопад, грудень 2023 року позивачем не були підписані (т. 1 а. с. 163 178).

Судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14.12.2023 (справа №552/4830/23, провадження №1-кс/552/2300/23) в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000098 від 15.03.2022 було накладено арешт на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (т. 1 а. с. 180 185). Відповідно до мотивувальної частини вказаної ухвали 01.11.2023 зазначене майно (що перебувало в оренді за вищезазначеними договорами оренди обладнання) було вилучене співробітниками Бюро економічної безпеки у Полтавській області.

Листом за вих. №01/425 від 21.12.2023 відповідач направив на адресу позивача копію ухвали Київського районного суду м. Полтави від 14.12.2023 (справа №552/4830/23, провадження №1-кс/552/2300/23) та повідомив про припинення договорів оренди.

При цьому, в листі за вих. №12/26-821 від 26.12.2023 позивач наголосив на тому, що відповідно до мотивувальної частини вказаної ухвали 01.11.2023 зазначене майно (що перебувало в оренді за вищезазначеними договорами оренди обладнання) було вилучене співробітниками Бюро економічної безпеки у Полтавській області, а отже орендар з 01.11.2023 не міг користуватися даним майном, що унеможливлює підписання актів приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договорами найму та є підставою для звільнення від орендної плати.

29.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" направило заяву про зарахування однорідних зустрічних вимог (вих. № 09/436), чим зменшило суму заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Ендейвер", зокрема за договором №300 BN від 07.09.2017 на суму 2 927 992,73 грн (т. 1 а. с. 160).

Позивач стверджує, що відповідач в односторонньому порядку, всупереч правилам ділового обороту, без підписаних первинних документів, а також свідомо ігноруючи мотивувальну частину ухвали суду в кримінальному провадженні відмовився виконувати свої зобов`язання за договором №300 BN від 07.09.2017 у розмірі 2 927 992,73 грн.

Водночас, станом день подачі позову відповідач не виконав рішення суду та свої зобов`язання по сплаті заборгованості.

Враховуючи порушення відповідачем умов договору в частині порушення строку оплати наданих послуг (виконаних робіт) із посиланням на пункти 5.6, 7.5 договору та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач заявив до стягнення з відповідача 700 159,83 інфляційних втрат, 499 581,42 грн пені, 164 388,36 грн 3% річних та 921 379,76 грн перерахунку валютної різниці (розрахунок ціни позову долучений до матеріалів справи, т. 1 а. с. 9 - 20).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає про таке.

Згідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписом ч. 1 сі. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір надання послуг.

Ч. 1 ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У разі виконання робіт або надання послуг замовник зобов`язується сплатити підряднику 100% вартості виконаних робіт та послуг протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання обома сторонами акту виконаних робіт / наданих послуг та отримання замовником відповідного рахунку від підрядника за умови, що сторони не визначать інших умов оплати у відповідній додатковій угоді (п. 5.2 договору).

Як встановлено рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.07.2023 у справі №917/958/23 позивач належним чином виконав зобов`язання за договором, а саме: послуги надав, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) надавались відповідачу та підписані останнім без претензій або зауважень. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вищезазначеним договором та приписів ст. 903 Цивільного кодексу України не у повному обсязі сплатив вартість отриманих послуг. Заборгованість останнього на момент подання позову та розгляду даної справи складає 2 927 992,73 грн. Дана обставина відповідачем визнається.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002, Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007 одним з основних елементів верховенства права визнано принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до п. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Таким чином, обставини, встановлені рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.07.2023 у справі № 917/958/23 мають преюдиціальне значення та не доказуються при розгляді даної справи.

Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем позивачу 2 927 992,73 грн основного боргу.

З приводу аргументів апелянта про погашення заборгованості 29.12.2023 шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, що підтверджується заявою про зарахування однорідних зустрічних вимог №09/436 від 29.12.2023, колегія суддів зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договори оренди обладнання за №57-СО від 29.06.2023; №62-СО від 01.07.2023; №71-СО від 01.07.2023;№ 72-СО від 01.07.2023; №73-СО від 01.07.2023; №85-СО від 03.07.2023; №86-СО від 27.07.2023 та №87-СО від 27.07.2023. Обладнання за цими договорами, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл", здавалось в суборенду іншим контрагентам (т. 1 а. с. 89 132, 138 - 144).

Відповідно до пунктів 4.2, 4.3 договорів оренди обладнання за №57-СО від 29.06.2023; №62-СО від 01.07.2023; №71-СО від 01.07.2023; №85-СО від 03.07.2023; №86-СО від 27.07.2023, орендна плата виплачується орендарем щомісячно в безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 (десяти) календарних днів після підписання акту приймання-передачі наданих послуг за відповідний місяць та отримання оригіналу рахунку орендодавця на оплату, складеного на його підставі. У 5 (п`ятиденний строк) після завершення відповідного звітного розрахункового періоду, орендодавець надає орендарю рахунок за надані послуги протягом такого періоду та акт приймання-передачі наданих послуг, підписаний орендодавцем. Орендар протягом 7 робочих днів з дати надання орендодавцем акту приймання передачі наданих послуг підписує акт або надає вмотивовану відмову в його підписанні. У випадку, якщо протягом 7 днів з дати отримання орендарем акту приймання передачі наданих послуг орендар не підписав його та не надав вмотивованої відмови від підписання такий акт вважається прийняти орендарем та підписаним.

Згідно із частиною 3 статті 203 ГК України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Отже, умовами вищезазначених договорів сторонами було передбачено строк оплати за надані послуги оренди обладнання, при цьому, судом встановлено, що акти приймання - передачі наданих послуг (виконаних робіт) за листопад та грудень 2023 року за договорами оренди обладнання за №57-СО від 29.06.2023; №62-СО від 01.07.2023; №71-СО від 01.07.2023; №85-СО від 03.07.2023; №86-СО від 27.07.2023 позивачем не були підписані, натомість Товариством з обмеженою відповідальністю "Ендейвер" було надано обґрунтовані зауваження до даних актів, що підтверджується листами вих. №12/18 800 від 18.12.2023 (т. 1 а. с. 136) та вих. № 12/26-821 від 26.12.2023.

З огляду на зміст пунктів 4.2, 4.3 договорів оренди обладнання за №57-СО від 29.06.2023; №62-СО від 01.07.2023; №71-СО від 01.07.2023; №85-СО від 03.07.2023; №86-СО від 27.07.2023, надання ТОВ "Ендейвер" обґрунтованих зауваження до даних актів, висновок про те, що строки оплати за надані послуги відповідно до вищезазначених договорів оренди в листопаді та грудні 2023 року настали, є передчасним.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що наявними у справі доказами не підтверджується, що строки оплати за надані послуги відповідно до вищезазначених договорів оренди в листопаді та грудні 2023 року є такими, що настали.

Аргументи апелянта, що умова безспірності вимог зустрічного зарахування стосується саме вимог, а не заяви про зарахування та посилання на судову практику Верховного Суду, а саме: постанови від 08.07.2021 у справі №911/618/20, від 22.01.2021 у справі №910/11116/19, від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14, від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 є безпідставними, оскільки з боку відповідача не доведено саме умови настання строку виконання за вищезазначеними договорами оренди в листопаді та грудні 2023 року.

Вказане також підтверджується тим, що відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Суд першої інстанції правомірно звернув увагу на зміст ухвали Київського районного суду м. Полтави від 14.12.2023 (справа №552/4830/23, провадження №1-кс/552/2300/23) в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000098 від 15.03.2022 було накладено арешт на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (т. 1 а. с. 180 185). Відповідно до мотивувальної частини вказаної ухвали 01.11.2023 зазначене майно (що перебувало в оренді за вищезазначеними договорами оренди обладнання) було вилучене співробітниками Бюро економічної безпеки у Полтавській області.

При цьому, в листі за вих. №12/26-821 від 26.12.2023 позивач акцентував увагу відповідача відносно накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" та на тому, що орендар з 01.11.2023 не міг користуватися даним майном, що унеможливлює підписання актів приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договорами найму та є підставою для звільнення від орендної плати.

До того ж, із поданого відзиву та письмових пояснень відповідача у суду відсутня можливість встановити: зобов`язання за якими договорами оренди покладено в основу зарахування зустрічних вимог по договору №300 BN від 07.09.2017 на суму 2 927 992,73 грн.

При цьому слід враховувати, що у Господарському суді Полтавської області розглядаються справи за № 917/61/24, №917/62/24, №917/63/24 та №917/78/24, де ТОВ "Ендейвер" виступає відповідачем у справах про стягнення грошових коштів на користь відповідача та наполягає на відсутності права вимоги у ТОВ "Ендейвер" через наявність заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог №09/436 від 29.12.2023. Проте, у справах №917/375/24, №917/385/24, № 917/386/24, №917/387/24, № 917/421/24, №917/422/24, №917/428/24 та №917/431/24 вимагає стягнути кошти, фактично заперечуючи щодо того, що ним ці кошти зараховано шляхом подання заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог №09/436 від 29.12.2023.

Слід зазначити що поведінка самого відповідача є суперечливою - з одного боку він стверджує про зарахування ним зустрічних однорідних вимог, з іншого боку він сам ініціює судові спори з приводу даної заборгованості, тобто сам вважає її спірною та не зарахованою.

Отже, матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що за ТОВ "Сервіс Ойл" рахується заборгованість перед ТОВ "Ендейвер" у розмірі 2 927 992,73 грн, докази погашення якої в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи № 910/4994/18 та у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.03.2020 рокуу справі №927/986/17).

Ураховуючи визнання відповідачем заборгованості при розгляді господарської справи №917/958/23 можна говорити про належне та повне виконання договору позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи відсутність факту оплати наданих послуг господарське зобов`язання не припинене.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якою зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов`язань в іноземній валюті.

Отже, коригування платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України.

Сторони погодили, що у разі зміни офіційного валютного курсу української гривни до долара США на момент перерахування грошових коштів більш ніж на 10% щодо офіційного курсу української гривні до долара США на момент укладення цього договору, сума, що підлягає фактичному перерахуванню підряднику за надані послуги визначається по формулі: Цп х К = Ц, де: Ц - вартість послуг на момент перерахування коштів замовником на розрахунковий рахунок підрядника, Цп - початкова вартість, обумовлена додатком №1 до цього договору; К - коефіцієнт, що дорівнює результату поділу двох чисел, де чисельник гривневий еквівалент одного долара США, визначений за офіційним курсом української гривні до долара США (курс НБУ), на день перерахування коштів замовником, знайменник гривневий еквівалент одного долара США (курс НБУ), визначений за офіційним курсом української гривні до долара США, на дату підписання діючої відповідної додаткової угоди до цього договору (п. 5.6 договору).

Відповідно до розрахунку вартості послуг відповідно до п. 5.6 договору, на дату складання акту від 28.01.2022 офіційний валютний курс гривні до долара США складав 28, 9879 грн; на дату складання акту від 22.02.2022 - 28, 4846 грн; на дату складання актів від 23.02.2022 28,9877 грн. Відсотки збільшення офіційного валютного курсу долара США, встановлених НБУ на дати актів до офіційного валютного курсу долара США до гривні, що встановлений НБУ на 08.01.2024, становлять відповідно 31,4%, 33,7 % та 31,4 % (що є більшим ніж на 10 % відповідно до п. 5.6 договору).

На думку суду, відповідач при запереченні позовних вимог в частині стягнення збільшення вартості послуг відповідно до п. 5.6 договору у розмірі 921 379,73 грн помилково посилається на передчасність вимог, оскільки вимогами договору №300 BN не передбачено складання жодних актів переоцінки, а умови іншого договору (справа №910/14493/22) не мають відношення до предмету доказування справи №917/78/24. Крім того, рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.07.2023 у справі №917/958/23 встановлено, що заборгованість відповідача на момент подання позову та розгляду даної справи складає 2 927 992,73 грн.

За розрахунком позивача загальне збільшення вартості послуг відповідно до п. 5.6 договору внаслідок збільшення офіційного валютного курсу долара США становить 921 379,73 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок загального збільшення вартості послуг відповідно до п. 5.6 договору внаслідок збільшення офіційного валютного курсу долара США, який становить 921 379,76 грн, судом встановлено, що такий розрахунок є арифметично вірним, обґрунтованим та відповідає вимогам законодавства.

Стосовно позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 499 581,42 грн колегія суддів зазначає про таке.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Стаття 230 ГК України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. А частина 4 статті 231 ГК України встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

У випадку несвоєчасного здійснення замовником платежів відповідно до умов цього договору, замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від розміру несвоєчасно оплачених сум (п. 7.5 договору).

Відповідно п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Контррозрахунку всупереч принципу змагальності відповідачем не подано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунки пені у розмірі 499 581,42 грн, 3% річних у розмірі 164 388,36 грн, судом апеляційної інстанції встановлено їх арифметичну правильність та відповідність вимогам законодавства.

Стосовно аргументів апелянта про необхідність зменшення розміру пені до 1,00 грн слід зазначити таке.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 2 статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі.

За частинами 1, 2 статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Згідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають значення.

Згідно з частиною 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен, зокрема, об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та інше. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

У той же час зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 в справі № 916/553/19.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини 3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Отже, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Слід враховувати, що сторони укладаючи договір поставки погодили усі його істотні умови, в тому числі ціну, штрафні санкції, обсяги та строки. Відтак відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань (пеня).

Щодо посилання відповідача на те, що стягнення пені є несправедливо непомірним тягарем для Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків Товариством з обмеженою відповідальністю "Ендейвер", суд зазначає, що розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача в даній справі, становить 499 581,42 грн та складає 17,06 % від суми основного боргу. А отже, їх зменшення явно не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Суд першої інстанції доцільно звернув увагу, що представник відповідача зазначив про невизнання позовних вимог в повному обсязі, зробивши усну заяву у судовому засіданні 15.04.2024 про відмову від заяви по суті, а саме: заяви про визнання частини позовних вимог, що була викладена у відзиві на позов і судом було прийнято вказану заяву.

Суд також враховує ступінь виконання зобов`язання боржником, а саме: відсутність доказів погашення основної заборгованості, та значний строк прострочення вказаного зобов`язання (початок прострочення починається з лютого 2022 року).

Крім того, суд критично відноситься до обґрунтування зменшення розміру пені у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та обмежень, встановлених постановою НБУ №18. Матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача в порядку, визначеному розділом 10 договору, про неможливість виконання зобов`язань внаслідок дії обставин непереборної сили введення воєнного стану.

Судом з`ясовано, що відповідно до п. 15 постанови Правління Національного банку України "Про роботу банківської системи в період воєнного стану" № 18 від 24.02.2022 зупинено здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів Республіки Білорусь та юридичних осіб, кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Республіки Білорусь.

Проте, лише посилання відповідача на те, що засновником Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" є Відкрите акціонерне товариство "Пуховичинафтопродукт", розташоване за адресою: Республіка Білорусь, Мінська область, Пуховицький район, м. Мар`їна Горка, вул. Октябрська, 62, та наявність обмежень, встановлених Правлінням НБУ "Про роботи банківської системи в період воєнного стану" №18 від 24.02.2022 зі змінами, не є винятковими випадками за наявності яких можливе зменшення пені.

На підтвердження доводів щодо неможливості розрахуватись з позивачем у зв`язку з обмеженнями, введеними Правлінням НБУ "Про роботи банківської системи в період воєнного стану" №18 від 24.02.2022 зі змінами, належних та допустимих доказів суду не надано.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов законного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" не підлягає задоволенню з підстав викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Полтавської області від 15.04.2024 у справі № 917/78/24 має бути залишене без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 269, п.1 ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 15.04.2024 у справі № 917/78/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.06.2024.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук

Суддя В.С. Хачатрян