ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2024 р. Справа №914/1663/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів Н.М. Кравчук Б.Д. Плотніцького,

секретар судового засідання Лагутін В.Б.,

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 б/н від 05.03.2024 (вх. № 01-05/647/24 від 05.03.2024), Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольський олійноекстракційний завод б/н від 05.03.2024 (вх. № 01-05/654/24 від 05.03.2024), Приватного підприємства Цареводарівка б/н від 05.03.2024 (вх. № 01-05/656/24 від 05.03.2024), Командитного товариства Желєв С.С. і компанія Комиш - Зорянського елеватора б/н від 25.03.2024 (вх. № 01-04/2074/24 від 25.03.2024), Командитного товариства Желєв С.С. і компанія Мелітопольського елеватора б/н від 25.03.2024 (вх. № 01-04/2071/24 від 25.03.2024)

на рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2024 (повний текст рішення складено 15.02.2024, м. Львів, суддя М.М. Петрашко)

у справі № 914/1663/23

за позовом: Акціонерного товариства Прокредит Банк, м. Київ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольський олійноекстракційний завод, м. Львів

до відповідача-2: ОСОБА_1 , м. Мелітополь Запорізької області

до відповідача-3: Приватного підприємства Цареводарівка, смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області

до відповідача-4: Командитного товариства Желєв С.С. і компанія Комиш-Зорянського елеватора, смт. Комиш-Зоря Пологівського району Запорізької області

до відповідача-5: Командитного товариства Желєв С.С. і компанія Мелітопольського елеватора, смт. Новобогданівка Мелітопольського району Запорізької області

про стягнення 1 036 362,42 доларів США.

за участю представників:

від позивача: Вертас М.М.;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

від відповідача-3: Вініченко В.В.;

від відповідача-4: ОСОБА_2 ;

від відповідача-5: ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Прокредит Банк" звернулось із позовом до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольський олійноекстракційний завод", до відповідача-2 ОСОБА_1 , до відповідача-3 Приватного підприємства "Цареводарівка", до відповідача-4 Командитного товариства "Желєв С.С. і компанія "Комиш-Зорянського елеватора" та до відповідача-5 Командитного товариства "Желєв С.С. і компанія "Мелітопольського елеватора" про стягнення 1036362,42 доларів США.

Під час розгляду справи місцевим господарським судом, відповідачами подано заяви про відстрочку виконання рішення суду у даній справі строком на один рік (дванадцять місяців) з дня ухвалення рішення.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.02.2024 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольський олійноекстракційний завод" на користь Акціонерного товариства "Прокредит Банк" 1008160,64 доларів США заборгованості по тілу кредиту, 28201,78 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом та 113695,00 грн витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з поручителя ОСОБА_1 як солідарного із Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольський олійноекстракційний завод" боржника на користь Акціонерного товариства "Прокредит Банк" 1008160,64 доларів США заборгованості по тілу кредиту, 28201,78 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом та 113694,96 грн витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з поручителя Приватного підприємства "Цареводарівка" як солідарного із Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольський олійноекстракційний завод" боржника на користь Акціонерного товариства "Прокредит Банк" 1008160,64 доларів США заборгованості по тілу кредиту, 28201,78 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом та 113694,96 грн витрат по сплаті судового збору. Стягнути з поручителя Командитного товариства "Желєв С.С. і компанія "Комиш-Зорянського елеватора" як солідарного із Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольський олійноекстракційний завод" боржника на користь Акціонерного товариства "Прокредит Банк" 1008160,64 доларів США заборгованості по тілу кредиту, 28201,78 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом та 113694,96 грн витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з поручителя Командитного товариства "Желев С.С. і компанія "Мелітопольського елеватора" як солідарного із Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелітопольський олійноекстракційний завод" боржника на користь Акціонерного товариства "Прокредит Банк" 1008160,64 доларів США заборгованості по тілу кредиту, 28201,78 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом та 113694,96 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні заяв відповідачів про відстрочення виконання рішення суду відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу б/н від 05.03.2024 (вх. № 01-05/647/24 від 05.03.2024), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2024 у справі № 914/1663/23 в частині відмови у задоволені заяви ОСОБА_1 про відстроченні виконання рішення суду, ухвалити у цій частині нове рішення, яким відстрочити ОСОБА_1 виконання рішення суду строком на один рік (дванадцять місяців) з дня ухвалення рішення.

Не погодившись з даним рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю Мелітопольський олійноекстракційний завод подало апеляційну скаргу б/н від 05.03.2024 (вх. № 01-05/654/24 від 05.03.2024), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2024 у справі № 914/1663/23 в частині відмови у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольський олійноекстракційний завод" про відстроченні виконання рішення суду, ухвалити у цій частині нове рішення, яким відстрочити Товариству з обмеженою відповідальністю "Мелітопольський олійноекстракційний завод" виконання рішення суду строком на один рік (дванадцять місяців) з дня ухвалення рішення.

Не погодившись з даним рішенням суду Приватне підприємство Цареводарівка подало апеляційну скаргу б/н від 05.03.2024 (вх. № 01-05/656/24 від 05.03.2024), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2024 у справі № 914/1663/23 в частині відмови у задоволені заяви Приватного підприємство «Цареводарівка» про відстроченні виконання рішення суду, ухвалити у цій частині нове рішення, яким відстрочити Приватному підприємству «Цареводарівка» виконання рішення суду строком на один рік (дванадцять місяців) з дня ухвалення рішення.

Не погодившись з даним рішенням суду Командитне товариство ОСОБА_1 і компанія Комиш - Зорянського елеватора подало апеляційну скаргу б/н від 25.03.2024 (вх. № 01-04/2074/24 від 25.03.2024), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2024 у справі № 914/1663/23 в частині відмови у задоволені заяви Командитного товариства Желєв С.С. і компанія Комиш - Зорянського елеватора про відстроченні виконання рішення суду, ухвалити у цій частині нове рішення, яким відстрочити Командитному товариству Желєв С.С. і компанія Комиш - Зорянського елеватора виконання рішення суду строком на один рік (дванадцять місяців) з дня ухвалення рішення.

Не погодившись з даним рішенням суду Командитне товариство Желєв С.С. і компанія Мелітопольського елеватора подало апеляційну скаргу б/н від 25.03.2024 (вх. № 01-04/2071/24 від 25.03.2024), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2024 у справі № 914/1663/23 в частині відмови у задоволені заяви Командитного товариства Желєв С.С. і компанія Мелітопольського елеватора про відстроченні виконання рішення суду, ухвалити у цій частині нове рішення, яким відстрочити Командитному товариству Желєв С.С. і компанія Мелітопольського елеватора виконання рішення суду строком на один рік (дванадцять місяців) з дня ухвалення рішення.

В поданих апеляційних скаргах відповідачі визнають розмір заборгованості і право

позивача на її стягнення, однак заперечують і оскаржують рішення Господарського

суду Львівської області в частині відмови у відстроченні такого стягнення на 12

місяців.

На переконання апелянтів, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову в розстроченні виконання рішення не врахував доводів та доказів відповідачів, не зважив на обставини, «які ускладнюють та, фактично, унеможливлюють негайне виконання рішення суду», а саме: воєнний стан в Україні; тимчасова окупація території Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області, де зареєстроване та перебуває майно відповідачів; відсутність відділень українських банків, інтернет-зв`язку українських провайдерів та мобільного зв`язку українських мобільних операторів на тимчасово окупованій території Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області; кредитні кошти за кредитними договорами фактично отримувались та використовувались у господарській діяльності відповідачів; наявність сертифікату Запорізької торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) відповідачів по виконанню зобов`язань за договором поруки, укладеним з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами; можливість виконання оскаржуваного рішення лише після деокупації тимчасово окупованої території Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області та відновлення можливості проживання та діяльності відповідачів.

На думку скаржників Рішення суду в частині відмови у відстроченні виконання рішення суду не відповідає вимогам ст. ст. 3, 42, 46, 169, 170, 238, 239, 331 ГПК України, що є підставою для скасування Рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення про задоволення заяв скаржників про відстрочення виконання рішення суду строком на один рік (дванадцять місяців) з дня ухвалення рішення у цій справі.

Акціонерного товариства Прокредит Банк подало до суду відзив на апеляційну скаргу (вих. №01-04/2562/24 від 15.04.2024).

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.

Окрім того, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що згідно з Інформацією, розміщеною в мережі Інтернет, Відповідач 1 продовжує свою господарську діяльністю на тимчасово окупованій території Запорізької області.

Акціонерне товариство Прокредит Банк вказує також, що усі відповідачі зареєстровані як суб?єкти господарювання в російському «Едином государственном реестре юридических лиц», що в сукупності з інформацією зі ЗМІ, дає підстави вважати, що їх господарська діяльність не припинена, і наведені ними в апеляційних скаргах відомості, не відповідають дійсності.

У судове засідання 28.05.2024 з`явився представник позивача, надав пояснення, проти доводів апеляційних скарг заперечив

У судове засідання 28.05.2024 з`явився представник відповідачів - 3, - 4, -5, надав пояснення, доводи апеляційних скарг підтримав.

Відповідач -1, -2 явки уповноважених представників в судове засідання 28.05.2024 не забезпечив, хоча належним чином були повідомленні про дату та час розгляду справи.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає за доцільне зазначити наступне.

В оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Прокредит Банк" на загальну суму 1036362,42 доларів США, з яких 1008160,64 доларів США - заборгованість по тілу кредиту та 28201,78 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, є обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачами, а тому підлягають задоволенню.

В поданих апеляційних скаргах відповідачі визнають розмір заборгованості і право позивача на її стягнення, однак заперечують і оскаржують рішення Господарського суду Львівської області в частині відмови у відстроченні такого стягнення на 12 місяців.

Відповідно до частини 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до частини 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо (пункт 7.1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, Господарський процесуальний кодекс України не вимагає.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки (розстрочки) виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про відстрочку (розстрочку) виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі.

Так, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 №5-пр/2013 вказав, що підставою для застосування відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є наявність обставин, які ускладнюють або роблять неможливим застосування загального порядку примусового виконання рішень. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Колегія суддів надаючи оцінку доводам відповідачів про відстрочення виконання рішення вказує наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що погашення заборгованості за спірним Кредитним договором не відбувається вже 620 днів, жодного платежу за цей період відповідачами не виконано.

Тимчасова окупація Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області, відсутність відділень українських банків, інтернет- та мобільного зв`язку на тимчасово окупованій території, не унеможливлюють здійснення переказів коштів Відповідачами в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором. Відповідачі мають можливість здійснювати перекази коштів з буть-якого іншого місця, ніж тимчасово окупована територія України, вносити кошти готівкою у відділенні будь-якого банку.

Колегія суддів також вказує, що сертифікат Запорізької торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), відповідно до правового висновку ВС, зокрема у справі № 908/2287/17 не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Більше того, наявність навіть підтверджених та доведених обставин непереборної сили не звільняють відповідачів від виконання основного обов`язку за Кредитним договором.

Колегія суддів вказує, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що обставини в умовах воєнного стану не є особливими та винятковими тільки для відповідачів у порівнянні з іншими суб`єктами господарювання, адже всі суб`єкти господарювання в умовах воєнного стану перебувають в однакових несприятливих для них умовах, з огляду на що введення в Україні воєнного стану не може бути підставою для задоволення заяв відповідачів про відстрочку виконання рішення суду, адже в умовах воєнного стану необхідно враховувати матеріальні інтереси не лише відповідачів, але й також позивача.

При цьому необхідно зазначити, що відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Разом з тим, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача про те значна сума боргу за Кредитним договором 1 036 362,42 доларів США та довготривале порушення зобов`язань за ним 620 днів негативно відображаються на фінансових результатах позивача, зачіпають інтереси його кредиторів і вкладників.

Відтак, враховуючи вищезазначене, враховуючи матеріальні інтереси як позивача, так і відповідачів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, про те, що в даному випадку відсутні підстави для відстрочення виконання рішення суду у даній справі.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2024 у справі №914/1663/23.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні (частина 1 статті 239 ГПК України).

Отже, суд може відстрочити виконання рішення суду, як під час його ухвалення, так і після шляхом постановлення ухвали.

Відтак, що і в першому, і в другому випадку вирішення питання щодо відстрочення виконання рішення має процесуальний (процедурний) характер. Вид судового рішення (ухвала, рішення) залежить від стадії (моменту), на якій його ухвалено, і не впливає на зміст вирішення відповідної заяви.

У Законі України "Про судовий збір" визначено, що ставка судового збору, який справляється за подання апеляційної і касаційної скарг на ухвалу суду, становить один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 7 пункту 2 частини 2 статті 4).

Положення Закону України "Про судовий збір" визначають ставку судового збору за оскарження рішення суду - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (підпункт 4 пункту 2 частини 2 статті 4) або виходячи з розміру оскаржуваної суми (частина 4 статті 6). Водночас положення вказаного Закону не визначають порядок обрахунку ставки судового збору за оскарження рішення суду в частині відстрочення його виконання.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина 2 статті 2 ГПК України).

Відповідно до статті 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 12.03.2019 у справі № 809/1029/18 сформував висновок про те, що питання щодо надання відстрочення виконання рішення є процедурним питанням, пов`язаним з вирішенням клопотання особи, яка бере участь у справі, з огляду на що у випадку оскарження судового рішення, прийнятого за результатом розгляду клопотання про надання відстрочення виконання рішення, судам при визначенні розміру ставки судового збору слід застосовувати положення підпункту 5 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Підпунктом 5 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено ставку судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду - один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, під час оскарження рішення суду першої інстанції в частині відстрочення його виконання ставка судового збору, яка підлягає справлянню, має обраховуватися виходячи зі ставки судового збору, яка справляється за оскарження ухвали суду (один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб), що відповідає принципу пропорційності.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 07.03.2024 у справі № 905/1053/23, у постанові від 22.03.2024 у справі № 914/1663/23.

У наведеній постанові від 07.03.2024 у справі № 905/1053/23 Верховний Суд розтлумачив, що судовий збір за оскарження рішення суду в частині відстрочення справляється виходячи зі ставки судового збору, передбаченого підпунктом 5 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (як за оскарження ухвали).

Таке застосування положень Закону України "Про судовий збір" є найбільш сприятливим для заявника, оскільки за наявності двох норм щодо визначення ставки судового збору, а саме: підпункту 4 пункту 2 частини 2 статті 4 вказаного Закону, яким передбачено сплату судового збору пропорційно розміру позовних вимог та підпункту 5 пункту 3 частини 2 статті 4 вказаного Закону - одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, застосовано останню, тобто меншу.

Колегією суддів встановлено, що відповідачами при поданні апеляційних скарг не сплачено судового збору.

Враховуючи вищенаведе та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з апелянтів в дохід державного бюджету суму несплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 05.03.2024 (вх. № 01-05/647/24 від 05.03.2024) залишити без задоволення.

2.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольський олійноекстракційний завод б/н від 05.03.2024 (вх. № 01-05/654/24 від 05.03.2024) залишити без задоволення.

3.Апеляційну скаргу Приватного підприємства Цареводарівка б/н від 05.03.2024 (вх. № 01-05/656/24 від 05.03.2024) залишити без задоволення.

4.Апеляційну скаргу Командитного товариства Желєв С.С. і компанія Комиш - Зорянського елеватора б/н від 25.03.2024 (вх. № 01-04/2074/24 від 25.03.2024) залишити без задоволення.

5.Апеляційну скаргу Командитного товариства Желєв С.С. і компанія Мелітопольського елеватора б/н від 25.03.2024 (вх. № 01-04/2071/24 від 25.03.2024) залишити без задоволення.

6.Рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2024 у справі № 914/1663/23 залишити без змін.

7. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в дохід державного бюджету (отримувач коштів ГУК Львiв/Личаківський р-н/22030101, код отримувача (код за , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA2013954, код класифікації доходів бюджету 22030101) 3028, 00 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольський олійноекстракційний завод (79040, місто Львів, вул.Городоцька, будинок 226-Б, офіс 1032, ідентифікаційний код 39376884) в дохід державного бюджету (отримувач коштів ГУК Львiв/Личаківський р-н/22030101, код отримувача (код за , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA2013954, код класифікації доходів бюджету 22030101) 3028, 00 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

9. Стягнути з Приватного підприємства Цареводарівка (72350, Запорізька обл., Мелітопольський р-н, селище міського типу Мирне, вулиця Шкільна, будинок 22, ідентифікаційний код 31022815) в дохід державного бюджету (отримувач коштів ГУК Львiв/Личаківський р-н/22030101, код отримувача (код за , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA2013954, код класифікації доходів бюджету 22030101) 3028, 00 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

10. Стягнути з Командитного товариства Желєв С.С. і компанія Комиш - Зорянського елеватора (71030, Запорізька обл., Пологівський р-н, селище міського типу Комиш-Зоря, вул. Поштова, будинок 70, ідентифікаційний код 00954225) в дохід державного бюджету (отримувач коштів ГУК Львiв/Личаківський р-н/22030101, код отримувача (код за , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA2013954, код класифікації доходів бюджету 22030101) 3028, 00 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

11. Стягнути з Командитного товариства Желєв С.С. і компанія Мелітопольського елеватора (71030, Запорізька обл., Більмацький р-н, селище міського типу Комиш-Зоря, вул. Поштова, будинок 70, ідентифікаційний код 00951652) в дохід державного бюджету (отримувач коштів ГУК Львiв/Личаківський р-н/22030101, код отримувача (код за , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA2013954, код класифікації доходів бюджету 22030101) 3028, 00 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

12. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 07.06.24

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя Б.Д. Плотніцький