ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2024м. ДніпроСправа № 904/1466/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" (м. Запоріжжя)

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область)

про стягнення інфляційних втрат на 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором № 2156 від 21.09.2021 у загальному розмірі 397 507 грн. 47 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - відповідач) інфляційні втрати на 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором № 2156 від 21.09.2021 у загальному розмірі 397 507 грн. 47 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 2156 від 21.09.2021 в частині своєчасного розрахунку за поставлений позивачем у період з 26.10.2021 по 06.04.2023 товар, внаслідок чого, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за загальний період з грудня 2021 року по червень 2023 року у сумі 313 162 грн. 64 коп., а також 3% річних за загальний період прострочення з 06.12.2021 по 14.08.2023 у сумі 84 344 грн. 83 коп.

Крім того, позовна заява містила клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтею 164 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2024 позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків протягом 7-ми днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх. суду № 17311/24 від 30.11.2023).

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 10.04.2024 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 20753/24 від 25.04.2024), в якому він просить суд залучити до розгляду у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Офіс генерального прокурора, та ухвали рішення у справі з урахуванням даного відзиву, посилаючись на таке:

- в усіх специфікаціях передбачені практично аналогічні строки оплати, які передбачають відстрочку платежу за поставлену продукцію протягом певної кількості (30, 45) календарних днів з дати надання оригіналу рахунку. Проте матеріали справи не містять доказів вручення/направлення відповідачу рахунків за спірними видатковими накладними безпосередньо у спірному періоді або протягом 45-ти календарних днів з дня поставки продукції за поставками по видатковим накладним № PH01433 від 31.07.2023; № 01569 від 16.08.2023; № 01610 від 23.08.2023; № 01952 від 12.10.2023. Дійсно, рахунок-фактура за своїми ознаками не є первинним документом, а містить лише платіжні реквізити, тобто носить інформаційний характер. Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, що ненадання рахунку-фактури, по своїй суті, не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням продавця у розумінні приписів Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність рахунка-фактури не звільняє сторону від обов`язку виконати умови договору (оплатити товар чи надані послуги). Разом з тим, оскільки сторони узгодили обов`язковою умовою для початку відліку відстрочки оплати у 45 (30) календарних днів отримання покупцем саме рахунку, то твердження позивача, щодо зобов`язання оплати відповідачем на 46 та відповідно 31 календарний день після підписання видаткових накладних можливо вважати помилковим. Крім іншого, враховуючи зазначені умови, договір є рамковим і кожна окрема поставка за погодженням сторін мала супроводжуватися окремим рахунком на оплату, від дати отримання якого рахуються строки оплати у відповідності до умов договору, специфікацій. Отже, відповідач отримав спірні рахунки тільки разом з позовною заявою та тільки після цього, був обізнаним про наявність волевиявлення позивача щодо виконання ним спірного зобов`язання, вираженого в однозначній формі та набув зобов`язання виконати його у строк протягом 45 (30) календарних днів з моменту отримання таких рахунків, як то передбачено погодженими сторонами умовами оплати (специфікаціями). Оскільки з моменту отримання відповідачем позовної заяви з додатками (датою отримання рахунків є її надходження 03.04.2024 в електронний кабінет відповідача в системі ЄСТС), то початком відліку відстрочки оплати в 45 (30) календарних днів є наступний день після отримання відповідачем позовної заяви/рахунків. Таким чином, кінцевим строком оплати за поставлену продукцію за спірними видатковим накладним: з відстроченням платежу 30 календарних днів - є 03.05.2024; з відстроченням платежу 45 календарних днів - є 15.05.2024. У зв`язку з тим, що оплату поставленої продукції здійснено відповідачем до закінчення встановленого договором/специфікаціями строків, вимоги позивача про стягнення сум 3% річних та збитків від інфляції є безпідставними;

- без отримання від позивача рахунків за спірними поставками відповідач, враховуючи довготривалу співпрацю, наявність можливості та будучи сумлінним суб`єктом господарювання, передчасно (до настання строку плати по договору) здійснив оплату поставленої за спірними видатковими накладними продукції. Вказані обставини підтверджується відсутністю в платіжних документах посилання на номери/дати рахунків. При цьому сам факт оплати за спірними видатковими не заперечується позивачем;

- позовна заява містить перелік номерів/дат видаткових накладних із зазначенням їх суми та з посиланням на ту чи іншу платіжну інструкцію (№ та дата), але за деякими позиціями така інформація є доволі некоректною. Так, платіжні інструкції не містять посилання на рахунки, що дійсно позбавило позивача можливості вірно віднести здійснену відповідачем оплату (№/дата платіжної інструкції) до відповідної поставки (№/дата видаткової накладної), у зв`язку з чим надана інформація є недостовірною. Інформацію про фактичні оплати здійснені за спірними видатковими накладними детально сформовано відповідачем (дата оплати, № платіжної інструкції та інше) та надається до суду. Також, позивач, формуючи позовну заяву, зазначив суму поставки продукції за видатковою накладною № PH-00205 від 09.02.2023, яка також не відповідає дійсності. Сума зазначена в позовній заяві (8 аркуш позовної заяви, останній абзац) - 111 279 грн. 60 коп., а вірною є сума за видатковою накладною у розмірі - 94 377 грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ. Відповідач зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню, у зв`язку з тим, що строк оплати за спірними накладними не настав (відсутнє прострочення в оплаті);

- відповідач вважає, що на порядок та на результати розгляду позову/ ухвалення рішення у справі в значній мірі впливати той факт, що по відношенню до позивача відкрито кримінальне провадження № 0000250, зареєстроване в ЄРДР від 04.06.2022 за ознаками вчинення ТОВ "Технохімреагент" кримінального правопорушення за частиною 1 статті 111-2 КК України "Пособництво державі-агресору". Володіючи даною інформацією, відповідач має підстави припускати, що дії відповідача з оплати будь-яких грошових коштів, можуть бути розцінені відповідними службами, як фінансування чи підтримка (пособництво) країні агресору. Відповідач зазначає, що ним наразі направлено звернення до Головного слідчого управлінням Служби безпеки України та Офісу генерального прокурора, з метою отримання актуальної інформації щодо ходу розслідування у кримінальному провадженні №0000250. Враховуючи цей факт, та допускаючи задоволення судом позовних вимог, задля уникнення можливого спрямування таких грошових коштів проти державного суверенітету і територіальної цілісності України, керуючись частиною 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем разом з відзивом на позовну заяву подано клопотання про залучення до розгляду у справі в якості третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, - Офіс генерального прокурора, який здійснює процесуальне керівництво / досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000250.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 22444/24 від 07.05.2024), в якій позивач зазначає таке:

- видаткові накладні і рахунки є супровідними документами до товару. Відповідно до пункту 3.6 договору поставки № 2156 від 21.09.2021 на момент прибуття продукції на склад покупця продавець має надати покупцю рахунок-фактуру і видаткову накладну. Цей пункт визначає, що рахунок-фактуру потрібно надати саме в момент прибуття продукції на склад покупця, тобто разом із продукцією. І рахунок-фактуру потрібно надіслати відповідачу саме за його юридичною адресою. Оскільки місце поставки і юридична адреса відповідача співпадають, у всіх випадках рахунки і видаткові накладні надсилалися разом із продукцією. Протягом дії договору здійснено 70 поставок, і не було жодного випадку неотримання рахунку. Пункт 12.13 договору поставки № 2156 від 21.09.2021 визначає, що сторони зобов`язуються при виконанні даного договору не зводити співробітництво до дотримання тільки вимог, що містяться в даному договорі, а підтримувати ділові контакти і приймати всі необхідні міри для забезпечення ефективності і розвитку їхнього співробітництва. З дотриманням вимог пунктів 12.13 договору представники сторін приймали всі необхідні міри для забезпечення ефективності і розвитку їхнього співробітництва та визначились, що видаткові накладні і рахунки надсилаються разом із продукцією, а представник покупця передає їх далі за призначенням. Протягом дії договору поставки № 2156 від 21.09.2021 все так і відбувалось, жодних непорозумінь не виникало. Відповідно до пункту 6.1 договору поставки № 2156 від 21.09.2021 у випадку одержання продукції, що не відповідає вимогам, наведеним в договорі, або при виявленні будь-якої невідповідності в документах, покупець зобов`язаний прийняти продукцію на відповідальне зберігання і негайно сповістити продавця. Випадків прийняття продукції на відповідальне зберігання протягом дії договору поставки №2156 від 21.09.2021 не було, покупець жодного разу не сповіщав продавця про випадки невідповідності отриманої продукції умовам договору. Наявність або відсутність рахунка-фактури жодним чином не перешкоджає виконанню зобов`язання з оплати отриманого товару. Суми у рахунках відповідають сумам у видаткових накладних. Реквізити у рахунках відповідають реквізитам у договорі. Відповідач не надає доказів, що рахунки у супровідних документах до цих п`яти поставок були відсутні, їх відсутність якось перешкоджала здійсненню оплати і відповідач вживав заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання. За законом обов`язок оплатити товар виникає на підставі певної події - прийняття товару; договором може бути встановлений тільки інший строк оплати товару, а не зміна початку відліку строку оплати;

- обставина отримання відповідачем разом з продукцією повного комплекту документів більш вірогідна, ніж неотримання. 3 70-ти здійснених позивачем поставок не було жодного випадку неотримання відповідачем супровідних документів, в тому числі рахунків. І тільки по п`яти поставках, які є предметом позову, представник відповідача посилається на відсутність доказів їх надсилання. Представник відповідача сам собі суперечить: він зазначає, що матеріали справи не містять доказів вручення/направлення відповідачу рахунків за видатковими накладними № PH01433 від 31.07.2023; № 01569 від 16.08.2023; № 01610 від 23.08.2023; № 01952 від 12.10.2023 і сам же надає додаток до відзиву, яким підтверджує здійснення оплати за вказаними видатковими накладними. Виходить, що відповідач або отримав рахунки або наявність рахунків не має ніякого значення, оскільки у наданому відповідачем додатку до відзиву зазначено про оплату поставок, за якими представник відповідача запевняє суд про неотримання рахунків;

- представник відповідача зазначає, що позивач, формуючи заяву зазначив суму поставки продукції за видатковою накладною № PH-00205 від 09.02.2023, яка не відповідає дійсності (111 279 грн. 60 коп., а вірною є сума за видатковою накладною у розмірі - 94 377 грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ). Дійсно, була така обставина. За видатковою накладною №PH-00205 від 09.02.2023 позивач поставив відповідачу продукцію на суму 111 279 грн. 60 коп.; після здійснення поставки відповідач повідомив про повернення частини продукції (за ненадібністю) і запропонував зменшити видаткову накладну № PH-00205 від 09.02.2023 на суму непотрібної йому продукції (до 94 377 грн. 00 коп). Позивач надіслав відповідачу відкореговану видаткову накладну № PH-00205 від 09.02.2023 і досі чекає, коли відповідач поверне непотрібну йому продукцію і відкореговану видаткову накладну № PH-00205 від 09.02.2023. До цього часу відповідач не повернув ні непотрібну йому продукцію, ні відкореговану видаткову накладну. Відповідач не надав доказів повернення непотрібної йому продукції, не надав доказів надсилання позивачу підписаної з його боку відкорегованої видаткової накладної № PH-00205 від 09.02.2023.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №22613/24 від 07.05.2024), в якій він просить суд долучити до матеріалів справи службову записку від 06.05.2024.

Від відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 23368/24 від 13.05.2024), в яких він посилається на таке:

- відзив подано через Електронний суд 25.04.2024, таким чином строк для подачі відповіді на відзив встановлений судом до 30.04.2024, натомість, відповідь на відзив сформована позивачем 06.05.2024, реєстраційний вхідний 07.05.2024, таким чином, позивачем допущено порушення процесуальних строків на 6 днів. При цьому позивач не обґрунтував причини пропуску процесуальних строків та не заявляв клопотання про їх продовження чи поновлення;

- у пункті 4.1.1 договору сторони узгодили, що строки оплати, відповідно до умов договору, будуть обумовлюватися ними в специфікаціях. В специфікаціях, що додаються, сторонами погоджені умови оплати, які передбачають відстрочку платежу за поставлену продукцію з дати надання оригіналу рахунку протягом: специфікації №№ 1, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15 - 45 календарних днів з дати отримання оригіналу рахунку; специфікація №8 - 30 календарних днів з дати отримання оригіналу рахунку; специфікація № 16 - 20 календарних днів з дати отримання оригіналу рахунку. Сторони в пункті 3.6 договору погодили, що на момент прибуття продукції на склад покупця продавець має надати покупцю наступні документи: рахунок-фактуру; накладну (видаткову, ТТН, залізничну накладну, кур`єрської служби), в якій вказані номери договору та замовлення на поставку в системі SAP/R3; оригінал та завірену копію, або електронну копію у форматі, що не підлягає редагуванню, документ, що підтверджує якість продукції (сертифікат якості та/або відповідності, виданий на одиницю або партію продукції, що постачається за цим договором, та/або паспорт виробу, та/або інструкція (керівництво) з технічної експлуатації та гарантійний талон, за його наявності). При цьому сторони, враховуючи погоджені умови оплати, а саме: відтермінування оплати, яке рахується з дати отримання оригіналу рахунку, конкретизували в цьому ж пункті договору детальний порядок надання документів: продавець повинен направити оригінал рахунку-фактури до Відділу обліку кредиторської заборгованості покупця за наступною адресою: ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", 50095, Україна, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1, одержувач: Відділ обліку кредиторської заборгованості, начальник відділу. Всі інші документи продавець направляє разом з продукцією;

- службова записка, якою працівник підприємства позивача начебто підтвердив передачу усіх документи разом з продукцією, в тому числі рахунків, не відповідає дійсності. А перелік видаткових накладних за якими начебто передавалися оригінали рахунків (№№PH-00604, 01433, 01569, 01610, 01952) взагалі не стосуються справи. Варто пояснити, що взагалі таке твердження позивача неможливо вважати належним виконанням умов договору. Єдиним погодженим є порядок направлення оригіналу рахунку відповідно до пункту 3.6. договору на поштову адресу відповідача: Відділ обліку кредиторської заборгованості. Договором передбачено, що лише в разі відсутності в рахунку-фактурі необхідної для оплати інформації покупець має право повернути рахунок-фактуру продавцю для виправлення або заміни. Відсутність направленого оригіналу рахунку у відповідності до умов договору не є підставою для здійснення відповідачем будь-яких дій, в тому числі звернення до позивача з проханням виконати свої договірні зобов`язання. Зауважень, щодо поставленої продукції на дату отримання відповідач не мав. Стверджуючи в службовій записці зворотне, позивач визнає та погоджується з тим, що останнім порушено умови договору в частині направлення рахунку в порядку, який чітко визначений сторонами в пункті 3.6 договору. Не вчинення певних дій зі сторони позивача (пункт 3.6. договору) вплинуло не тільки на строки оплати, які обраховуються з дати отримання відповідачем оригіналу рахунку та передбачають відповідальність позивача, передбачену пунктом 7.3. договору. За несвоєчасне надання пакета супроводжувальних документів, передбачених пунктом 3.6 договору, продавець сплачує неустойку у розмірі 0,1% від вартості продукції поставленої без всіх передбачених супроводжувальних документів за кожен день прострочення. Нарахування неустойки починається з першого дня прострочення та припиняється на дату надання продавцем повного пакету супроводжувальних документів. Відповідно до пункту 3.4. договору поставка вважається виконаною продавцем за умови точної відповідності поставленої продукції замовленню на поставку покупця по строкам, номенклатурі і обсягу, після надання продавцем всіх супроводжувальних документів, зазначених в пункті 3.6. договору. Таким чином, укладаючи договір та узгоджуючи його умови, сторони чітко визначили порядок надання супровідних документів, в тому числі порядок надання оригіналу рахунку. Вказаний в договорі порядок надання документів не є забаганкою, а є єдино можливим засобом, який забезпечує та підтримує порядок в роботі підрозділів та у виробничому процесі підприємства відповідача. Це обумовлено тим, що ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" - один із найбільших виробників сталевого прокату в Україні, що налічує близько 22 тисяч робочих місць та займає площу понад 7 тисяч гектарів (таку територію можливо прирівняти до невеликого міста/приблизно як м. Рівне, 6,3 тисячі га). Виключно виважений та визначений порядок роботи надає можливість вцілому та наразі в скрутні для країни часи, забезпечувати фактично безперебійну роботу промислового підприємства. Тож твердження позивача про "усну" зміну умов договору, надання оригіналу рахунку разом з продукцією не підтверджуються належними доказами та не відповідають порядку надання документів, погодженому сторонами в пункті 3.6 договору;

- враховуючи, що сторони погодили строки оплати, які передбачають відстрочку платежу за поставлену продукцію протягом певної кількості календарних днів з дати надання оригіналу рахунку, відповідач вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню. Саме в цьому випадку рахунок не виступає тільки документом, а є обставиною з дати виникнення якої (отримання рахунку) починається перебіг строку оплати;

- щодо твердження позивача, стосовно часткової відмови від продукції за видатковою накладною № PH-00205 від 09.02.2023 (без жодних доказів), то відповідачем до відзиву додано видаткову накладну № PH-00205 від 09.02.2023 на суму 94 377 грн. 00 коп. з ПДВ, яка підписана сторонами і не містить зауважень. В разі наявності у позивача (продавця) будь-яких питань щодо виконання спірного договору, в тому числі за видатковою накладною №PH-00205 від 09.02.2023, то останній має можливість звернутися до покупця (відповідача) в порядку, передбаченому договором. Як в службовій записці, так і в тексті відповіді на відзив на позовну заяву позивач посилається на номери видаткових накладних, які не є предметом розгляду у цій судовій справі.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява свідка (вх. суду № 23909/24 від 15.05.2024), в якій зазначено, зокрема, наступне:

- за законом обов`язок оплатити товар виникає на підставі певної події - прийняття товару; договором може бути встановлений тільки інший строк оплати товару, а не зміна початку відліку строку оплати. Відповідач наполягає на тому, що продавець повинен направити оригінал рахунку-фактури до Відділу обліку кредиторської заборгованості покупця за адресою вказаного відділу, яка співпадає з адресою відповідача. Статус Відділу обліку кредиторської заборгованості покупця не визначений; якщо це структура відповідача, то вона є складовою юридичної особи і всі дії відносно юридичної особи вважаються виконаними відносно цієї юридичної особи, незалежно від того, з якою частиною цієї юридичної особи скоєні такі дії, бо кожний підрозділ юридичної особи діє не від власного імені, а від імені самої юридичної особи. Якщо ж Відділ обліку кредиторської заборгованості покупця є окремою юридичною особою, треба залучати його до участі у справі; встановлювати, яким чином така юридична особа має відношення до договору № 2156 від 21.09.2021;

- представник відповідача у відзиві на позовну заяву не заперечує і не спростовує факт отримання рахунків за спірними видатковими накладними, тільки наполягає на тому, що матеріали справи не містять доказів їх вручення/направлення відповідачу. У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача вже наполягає на тому, що рахунки відповідачу надавались не напряму до його структурного підрозділу (Відділ обліку кредиторської заборгованості), а через посадову особу відповідача ( ОСОБА_1 ). Зазначає, що твердження позивача про надання оригіналу рахунку разом з продукцією не підтверджуються належними доказами;

- оскільки письмових, речових і електронних доказів не існує, висновки експертів тут не доречні, залишаються показання свідків, позивач надає заяву свідка ОСОБА_2 з її показаннями.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява про надання доказів (вх. суду № 25317/24 від 22.05.2024), в якій він просить суд долучити до матеріалів справи наступні докази: замовлення на поставку № /38 від 02.08.2023 до контракту № ; замовлення на поставку № /32 від 30.03.2023 до контракту № від 10.03.2023; замовлення на поставку № від 14.09.2023 до контракту № від 04.08.2023; замовлення на поставку №/23 від 03.11.2022 до контракту № ; замовлення на поставку № від 14.09.2023 до контракту № від 28.07.2023; замовлення на поставку № /34 від 04.08.2023 до контракту № ; замовлення на поставку № /41 від 18.08.2023 до контракту № ; замовлення на поставку № /40 від 08.08.2023 до контракту № ; замовлення на поставку № /33 від 08.05.2023 до контракту № ; замовлення на поставку № /34 від 06.04.2023 до контракту № .

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява про дослідження доказів (вх. суду № 25364/24 від 23.05.2024), в якій він зазначає про те, що представник ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" надав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких наполягає на тому, що продавець повинен направити оригінал рахунку-фактури до Відділу обліку кредиторської заборгованості покупця за наступною адресою: ПАТ "АрселорМіттал Кривий Pir": 50095, Україна, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул.Орджонікідзе, 1; також надав додатки під назвою: "Специфікації №№ 1, 3-16.pdf" При цьому позивач просить суд при дослідженні доказів звернути увагу на те, що в наданих представником відповідача специфікаціях зазначено: пакет документів з товаром: рахунок, накладна..; теж саме зазначено у замовленнях. Специфікації і замовлення підписані обома сторонами договору. Отже, сторони змінили визначений договором порядок надання рахунку, визначивши його надання у пакеті документів разом з товаром.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Тобто, у статті 248 Господарського процесуального кодексу України законодавець визначив межі розумного строку для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, а саме: не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Крім того, згідно з частинами 2, 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Слід відзначити, що розгляд даної справи по суті розпочався 10.05.2024, а строк розгляду даної справи закінчується 10.06.2024, отже у даному випадку судому було надано сторонам максимально можливий строк для висловлення їх правових позицій та подання доказів по справі.

Відповідно до частини 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

При цьому, з приводу долучення до матеріалів справи доказів, а також заяв по суті справи з порушенням строків, визначених нормами Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає таке.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У даному випадку, суд керується завданням господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Під час розгляду справи суд зобов`язаний забезпечити повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи, оскільки обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В аспекті зазначеного господарський суд вважає за доцільне звернутись також до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, пункт 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, пункт 33, 08.12.2016). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/10965/17, 03.12.2018 у справі № 904/5995/16 та ухвалі Верховного Суду від 06.03.2020 у справі № 911/1974/18.

Таким чином, під час прийняття рішення у даній справі судом було враховано та надано оцінку всім наявним в матеріалах справи на час прийняття рішення у справі доказам та поясненням.

З приводу клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, - Офісу генерального прокурора, який здійснює процесуальне керівництво / досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000250, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Проаналізувавши подане відповідачем клопотання, а також положення статті 50 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, - Офісу генерального прокурора.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору поставки, факт поставки, загальна вартість поставленого товару, настання строку його оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати та наявність підстав для застосування наслідків такого прострочення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних у заявлених до стягнення сумах.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як убачається з матеріалів справи, 21.09.2021 між Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" (далі - продавець, позивач) укладено договір № 2156 (далі - договір, а.с.18-33), за умовами пункту 1.1. якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію (далі - продукцію або товар) за цінами, узгодженими у специфікації(ях) до даного договору, в об`ємах та згідно зі строками, зазначеними у замовленнях на поставку, що є невід`ємними частинами договору, а покупець прийняти продукцію та оплатити її на умовах договору.

У пункті 11.1. договору сторони погодили, що договір набирає чинності з 14.09.2021 і діє по 31.12.2023, а в частині: 1) порядку врегулювання спору встановленого даним договором; 2) порядку застосування штрафних санкцій; 3) гарантійних зобов`язань; 4) виконання грошових зобов`язань за договором; 5) зберігання продукції з недоліками, - до повного виконання вказаних зобов`язань.

До договору сторонами вносилися зміни шляхом укладення Додаткових угод (а.с.39-42).

Судом установлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплено печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

Доказів визнання недійсним або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до пункту 2.1. договору ціна продукції, що постачається покупцю, договірна і вказується для кожної позиції окремо в специфікації(ях), що є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що загальна вартість продукції за відповідною специфікацією, яка буде поставлена покупцю відповідно всіх наданих ним замовлень на поставку в рамках даної специфікації, не повинна перевищувати граничну суму, зазначену у цій специфікації.

Як убачається з матеріалів справи, до договору сторонами підписувались Специфікації, в яких сторони погоджували умови поставки та оплати товару, а саме: в матеріалах справи наявні Специфікації №№ 1-23 (а.с.43-65, 193).

Згідно з пунктом 2.3. договору загальна вартість продукції за договором розраховується як сума вартості продукції, зазначеної у замовленнях на поставку до договору. При цьому загальна вартість продукції, що може бути поставлена за договором не може перевищувати 13 000 000 грн. 00 коп. без ПДВ.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивачем у період з 26.10.2021 по 06.04.2023 був поставлений відповідачу товар на загальну суму 11 562 121 грн. 80 коп. відповідно до наявних в матеріалах справи видаткових накладних (а.с. 67-97, 99-106, 159).

Суд зауважує, що товар, визначений умовами договору, у повній мірі відповідає товару, що був поставлений згідно з вказаними видатковими накладними, а отже судом визначено, що сторонами в цій частині були дотримані умови договору.

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підписання покупцем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Товар, зазначений у вище вказаних видаткових накладних за період з 26.10.2021 по 06.04.2023, прийнято у позивача без будь-яких зауважень до їх оформлення. Видаткові накладні підписані представником відповідача без будь-яких зауважень та скріплені печаткою підприємства.

Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу отримання товару за наявними в матеріалах справи видатковими накладним за період з 26.10.2021 по 06.04.2023 на загальну суму 11 562 121 грн. 80 коп. відповідачем також не заявлено.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку продавця за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість цього товару.

Згідно із частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, у розділі 4 договору сторонами були визначені умови щодо порядку здійснення оплати, а саме: відповідно до пункту 4.1. договору датою оплати вважається дата списання коштів з рахунка покупця на користь продавця. Оплата продукції покупцем здійснюється в національній валюті України по банківських реквізитах продавця, зазначених у договорі в наступному порядку: оплата належними чином поставленої продукції здійснюється з відстрочкою платежу у терміни, узгоджені у відповідних специфікаціях (підпункт 4.1.1. договору).

Як убачається з матеріалів справи, поставлений у період з 26.10.2021 по 06.04.2023 на загальну суму 11 562 121 грн. 80 коп. товар був оплачений відповідачем у повному обсязі, але із простроченням; вказане підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями за період з 12.01.2022 по 14.08.2023 на загальну суму 11 610 866 грн. 70 коп. (а.с.107-133), в призначенні платежів яких зазначений спірний договір № 2156 (без посилання на реквізити видаткових накладних, рахунків чи дат поставки).

У зв`язку з відсутністю в призначенні вказаних платежів даних щодо товару, який оплачується за кожною з таких платіжних інструкцій, суд позбавлений можливості встановити з наявних в матеріалах справи видаткових накладних та платіжних інструкцій, який товар та в який строк був оплачений відповідачем.

У той же час, суд відзначає що відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Так, до відзиву на позовну заяву відповідач долучив Інформацію щодо фактично здійсненої оплати за спірними видатковими накладними (а.с.158), проаналізувавши яку, суд приходить до висновку, що позивач та відповідач по-різному ведуть облік щодо оплачених видаткових накладних та здійснених за ними оплат, та відповідач заперечує факт оплати товару у наведеному позивачем в позовній заяві порядку (а.с.1 на звороті - 5).

При цьому суд враховує позицію відповідача у цьому питанні, оскільки саме власнику грошових коштів (відповідачу) належить право розпорядження ними та право визначення, які саме видаткові накладні та в якій сумі ним були оплачені у спірному періоді.

Судом враховано, що щодо видаткової накладної від 02.11.2022 на суму 542 052 грн. 00 коп. відповідач посилається на здійснену ним 13.04.2023 оплату в сумі 242 052 грн. 10 коп., але заперечує, що 17.05.2023 ним здійснена оплата в сумі 300 000 грн. 00 коп. в рахунок погашення заборгованості за вказаною накладною; відповідач зазначає інші дати оплати - 05.05.2023 та 11.05.2023 (а.с.158), в той же час зазначену позивачем оплату (17.05.2023 в сумі 300 000 грн. 00 коп.) відповідач заперечує та в розрахунку зазначає, що 17.05.2023 ним була оплачена поставка на суму 603 444 грн. 00 коп., здійснена 02.11.2022. Отже, в цій частині розрахунок відповідача, наведений в позовній заяві, є необґрунтованим.

Щодо видаткової накладної від 02.11.2022 на суму 30 753 грн. 00 коп., то позивач зазначає, що оплата здійснена 05.05.2023, в той же час вказана обставина також заперечується відповідач, який зазначає, що оплата за цією накладною здійснена 11.05.2023 (а.с.158). Таким чином, в цій частині розрахунком також визнається судом необґрунтованим.

Щодо оплати, здійсненої 19.07.2023, то відповідач зазначає, що вказаним платежем оплачено було поставки, здійснені 21.02.2023 (в сумі 331 980 грн. 00 коп.) та 22.03.2023 (152 344 грн. 80 коп., 160 440 грн. 00 коп., 112 320 грн. 00 коп. та 233 640 грн. 00 коп.), а не видаткову накладну від 09.02.2023 на суму 111 279 грн. 60 коп., як зазначає позивач у позовній заяві. Слід також відзначити, що відповідачем була долучена видаткова накладна від 09.02.2023 на суму 94 377 грн. 00 коп. (а.с.159). При цьому суд враховує пояснення позивача з цього приводу щодо корегування суми поставки за вказаною накладною (підписання накладної на суму 94 377 грн. 00 коп. з боку позивача та неповернення підписаної позивачем накладної на зменшену суму відповідачем). Отже, факт поставки товару 09.02.2023 на суму 94 377 грн. 00 коп. також визнається обома сторонами та підтверджується наданою відповідачем видатковою накладною від 09.02.2023 на суму 94 377 грн. 00 коп. Отже, в цій частині наведений відповідачем розрахунок також є необґрунтованим.

Також суд зауважує, що в матеріалах справи наявні платіжні доручення на суму 11 610 866 грн. 70 коп., що перевищує загальну суму поставки у спірному періоді - 11 562 121 грн. 80 коп. (сума перевищення складає 48 744 грн. 90 коп.).

Звертаючись із позовом до суду, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором № 2156 від 21.09.2021 в частині своєчасного розрахунку за поставлений позивачем у період з 26.10.2021 по 06.04.2023 товар, внаслідок чого, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за загальний період з грудня 2021 року по червень 2023 року у сумі 313 162 грн. 64 коп., а також 3% річних за загальний період прострочення з 06.12.2021 по 14.08.2023 у сумі 84 344 грн. 83 коп. Вказане і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як було зазначено вище, умови щодо поставки та оплати поставленого у період з 26.10.2021 по 06.04.2023 товару сторони узгодили у наявних в матеріалах справи Специфікаціях №№ 1-23 (а.с.43-65, 193), а саме: Специфікації №№ 1-15, 17-23 встановлюють строк на оплату поставленого за ними товару у 45 календарних днів; Специфікація № 8 - 30 календарних днів та Специфікація № 16 - 20 календарних днів.

Судом встановлено, що поставлений у період з 26.10.2021 по 06.04.2023 на загальну суму 11 562 121 грн. 80 коп. товар був оплачений відповідачем у повному обсязі, але із простроченням; вказане підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями за період з 12.01.2022 по 14.08.2023 на загальну суму 11 610 866 грн. 70 коп. (а.с.107-133).

При цьому, суд не досліджує питання фактичного отримання відповідачем рахунків на оплату на загальну суму 11 562 121 грн. 80 коп. поставленого у період з 26.10.2021 по 06.04.2023 товару, оскільки:

- за своєю природою рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а в даному випадку такі реквізити містилися, зокрема у договорі та всіх видаткових накладних за період з 26.10.2021 по 06.04.2023;

- ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а відсутність рахунку-фактури не звільняє боржника від обов`язку з оплати наданих товарів (послуг). Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у справі № 918/537/18 від 02.07.2019, у справі № 910/19702/17 від 20.12.2018, у справі № 910/21406/17 від 10.10.2018, у справі № 910/22589/17 від 05.09.2018, у справі № 905/915/17 від 13.07.2018.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи; первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: - назву документа (форми); - дату складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг; неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо; інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Судом встановлено, що надані первинні документи, що складені між позивачем та відповідачем в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є такими, що підтверджують здійснення господарських операцій по постачанню позивачем відповідачу товару у спірний період.

Відповідач факт здійснення поставки товару, який підтверджено належним чином оформленими первинними документами (видатковими накладними) не спростував, строк відтермінування оплати товару сплив, а відтак, обов`язок відповідача щодо оплати товару настав.

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно зі статтею 1, частиною 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, що містить відомості про господарську операцію. У свою чергу, господарська операція - це дія або подія, що викликає зміну в структурі активів і зобов`язань, власному капіталі підприємства. Метою складання первинних документів є відображення господарських операцій у бухгалтерському обліку.

Враховуючи викладене, а також визначений у Специфікаціях порядок та строк оплати товару, строк оплати поставленого позивачем у період з 26.10.2021 по 06.04.2023 товару є таким, що настав у визначені в Специфікаціях строки.

Посилання відповідача на наявність кримінального провадження судом розцінюється критично, оскільки на час розгляду справи відсутній вирок суду, який би набрав законної сили.

Отже, заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях, відхиляються судом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів своєчасної оплати поставленого позивачем у спірний період товару на загальну суму 11 562 121 грн. 80 коп. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності прострочення, шляхом надання належних доказів, не спростував.

У той же час, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої Цивільного кодексу України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з грудня 2021 року по червень 2023 року у сумі 313 162 грн. 64 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем (а.с. 1-5), та встановлено, що під час його проведення позивачем було частково невірно визначено суми заборгованості та період нарахування інфляційних втрат, арифметично розрахунок проведено невірно.

Враховуючи вказане, розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем (а.с.1-5), визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

У постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок:

"З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).".

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Здійснюючи власний розрахунок інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Отже, враховуючи вказане вище, а також встановлені судом суми заборгованості та періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, господарський суд встановив, що за прострочення сплати товару у загальній сумі 11 562 121 грн. 80 коп. в період з грудня 2021 року по червень 2023 року інфляційні втрати складають більше суму, ніж розраховано та заявлено до стягнення позивачем.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Враховуючи вказане, а також те, що позивачем розраховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати, розмір яких є менший ніж розрахований судом, суд, у відповідності до положень частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що саме такий їх розмір підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в сумі 313 162 грн. 64 коп.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за загальний період прострочення з 06.12.2021 по 14.08.2023 у сумі 84 344 грн. 83 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем (а.с.1-5), та встановлено, що під час його проведення позивачем були частково неправильно визначені суми заборгованості та періоди прострочення (помилково включено до періоду заборгованості фактичний день оплати), арифметично розрахунок здійснено також невірно.

Так, позивачем не було враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних. Так, згідно з пунктом 30.1. статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому, порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв`язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов`язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов`язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону.

Відповідно до статті 343 Господарського кодексу України платники і одержувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі установ банку. Платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. У разі затримки зарахування грошових надходжень на рахунок клієнта банки сплачують на користь одержувачів грошових коштів пеню у розмірі, що передбачається угодою про проведення касово-розрахункових операцій, а за відсутності угоди про розмір пені - в розмірі, встановленому законом. Платник зобов`язаний самостійно нараховувати пеню на прострочену суму платежу і давати банку доручення про її перерахування з наявних на рахунку платника коштів.

Отже, розрахунок 3% річних, здійснений позивачем (а.с.1-5), визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Так, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, а також наявні у них суми заборгованості, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок 3% річних, судом встановлено, що за прострочення оплати товару на загальну суму 11 562 121 грн. 80 коп. 3 % річних у періоді з 06.12.2021 по 13.08.2023 складають 80 919 грн. 50 коп.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 80 919 грн. 50 коп.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору в сумі 4 728 грн. 99 коп.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про стягнення інфляційних втрат на 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором № 2156 від 21.09.2021 у загальному розмірі 397 507 грн. 47 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Арселорміттал Кривий Ріг" (вулиця Орджонікідзе, будинок 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50095; ідентифікаційний код 24432974) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" (вулиця Цимлянська, будинок 29-А, м. Запоріжжя, 69034; ідентифікаційний код 34155997) -313 162 грн. 64 коп. - інфляційних втрат, 80 919 грн. 50 коп. - 3% річних та 4 728 грн. 99 коп. частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 04.06.2024.

Суддя Ю.В. Фещенко