РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.06.2024Справа № 910/17805/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротріумф"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса"

про стягнення 260395,95 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євротріумф" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" про стягнення за договором поставки від 20.06.2018 № 20.06.18 основного боргу в сумі 260395,95 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Дана ухвала суду направлена, зокрема, відповідачу на юридичну адресу, вручення якої підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням із відміткою про вручення. Разом із цим, у визначений судом строк відзив на позовну заяву відповідачем не подано.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20.06.2018 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки № 20.06.18, за умовами пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця товари народного споживання, а саме електропобутові товари (побутові холодильники, морозильники машини і прилади для механізації побутових робіт, побутові прилади для очищення, зволоження, кондиціонування повітря, електроосвітлювальну арматуру і електролампи, електронагрівальні прилади, провідникові вироби і т.д. і т.п.). телерадіотовари (електропрогравальну, звукозаписувальну апаратура, апаратуру для відеозапису та відтворення зображення і звуку, носії для запису звуку, платівки, телевізійні приймачі, частини, вузли, а також деталі до них і т. д. і т.п.), комп`ютерну техніку (комп`ютерна техніка та її комплектуючі, носії інформації, очищуючі засоби), далі по тексту - «Товар» а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар та оплатити його на умовах , визначених цим Договором.

Згідно з пунктами 2.7, 2.8 договору датою поставки вважається дата підписання Сторонами відвантажувальних документів (видаткових накладних, ТТН) на Товар. Право власності на Товар від Постачальника до Покупця переходить у момент підписання відвантажувальних документів (видаткових накладних, ТТН) Покупцем. До моменту підписання Покупцем відвантажувальних документів на Товар, всі ризики, пов`язані з пошкодженням або втратою Товару, несе Постачальник.

Пунктами 3.5.-3.6. договору визначено, що Покупець оплачує кожну партію фактично прийнятого Товару протягом 60 (шістдесяти ) календарних днів з дати поставки відповідної партії Товару, але в кожному разі, не раніше дати отримання повного комплекту документів на Товар (партію Товару), зазначеного в п. 2.9 цього Договору. Форма оплати - безготівковий розрахунок. Оплата здійснюється Покупцем на підставі даного Договору. При здійсненні платежу Покупець зобов`язаний вказувати в платіжному дорученні номер та дату даного Договору, а також номер і дату рахунку-фактури, виписаної Постачальником на оплату поставленої партії Товару.

Відповідно до п. 9.1. Договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2019 року.

Пунктом 9.4. Договору визначено, що у випадку, якщо жодна зі Сторін у строк не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів до закінчення строку дії цього Договору не заявить у письмовій формі іншій Стороні про свою відмову від пролонгації Договору, Договір автоматично пролонгується на наступний календарний рік.

Також, 20.06.2018 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено угоду, відповідно до п. 1 якої Постачальник цим гарантує і підтверджує, що товар (товарно- матеріальні цінності), який поставляється Постачальником згідно укладених з Покупцем правових угод (контрактів, угод, договорів, і т. д.), відповідає встановленим в Україні стандартам, технічним умовам і регламентам.

Із матеріалів справи слідує, що сторонами підписані та скріплені печатками наступні видаткові накладні: від 01.03.2023 № 336 на суму 9339 грн.; від 27.03.2023 № 499 на суму 7641 грн.; від 30.03.2023 № 532 на суму 7386 грн.; від 18.04.2023 № 610 на суму 8439 грн.; від 02.05.2023 № 677 на суму 50970 грн.; від 23.05.2023 № 804 на суму 20391 грн.; від 02.06.2023 № 860 на суму 11889 грн.; від 08.06.2023 № 897 на суму 25395 грн.; від 12.06.2023 № 912 на суму 9339 грн.; від 26.06.2023 № 992 на суму 13443 грн.; від 28.06.2023 № 1004 на суму 9339 грн.; від 03.07.2023 № 1026 на суму 8439 грн.; від 04.07.2023 № 1037 на суму 73089 грн.; від 10.07.2023 № 1076 на суму 5559 грн.; від 13.07.2023 № 1093 на суму 5559 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується поставка позивачем товару відповідачу за період березень-липень 2023 року згідно з підписаними обома сторонами видатковими накладними, що залишилися не оплаченими на суму 260395,95 грн.

За змістом статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ураховуючи викладене, оскільки сума боргу відповідача становить 260395,95 грн. та підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Щодо розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 15000 грн., суд дійшов висновку про наступне.

На обґрунтування заявлених до розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивачем долучено до матеріалів справи в копіях договір про надання професійної правничої допомоги від 13.10.2023 № 13/10, акт прийняття-передачі наданих послуг від 09.11.2023 № 1 на суму 15000 грн., платіжну інструкцію від 08.11.2023 № 388 на суму 15000 грн.

Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року по справі № 922/445/19 та постанови Об`єднаної палати Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 22.11.2019 року по справі № 902/347/18, для розподілу понесених судових витрат стороні необхідно подати лише договір про надання правничої допомоги та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Частиною 6 статті 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Натомість, відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката в порядку частин 5, 6 статті 126 ГПК України не заявлялося.

Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу. Дана правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 18.12.2018 у справі №910/4881/18.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 15000 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротріумф" задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" (03150, м. Київ, вул. В. Васильківська, 45; ідентифікаційний код 36483471) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротріумф" (04052, м. Київ, вул. Глибочицька, 13, секція 1, офіс 1; ідентифікаційний код 39916978) 260395 (двісті шістдесят тисяч триста дев`яносто п`ять) грн. 95 коп., 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також 3914 (три тисячі дев`ятсот чотирнадцять) грн. 04 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова