ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.05.2024р. Справа №910/849/23

Господарський суд Донецької області у складі судді Зельман Ю.С., при секретарі судового засідання Левкович Ю.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Лізинг Фармація (місцезнаходження: 61038, місто Харків, в`їзд Білостоцький, будинок 3; електронна пошта: )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ВФ Ритейл (місцезнаходження: 01015, місто Київ, вулиця Лейпцизька, будинок 15, ; електронна пошта:)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Фізичної особи-підприємця Чеснакової Олени Леонідівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

про стягнення 359 387,97 грн., з яких: заборгованість з орендної плати в сумі 283 500,00 грн., пені в сумі 45 567,12 грн., 3% річних в сумі 3438,26 грн. та інфляційні втрати в сумі 26 882,59 грн.,

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ВФ Ритейл (місцезнаходження: 01015, місто Київ, вулиця Лейпцизька, будинок 15, ; електронна пошта:)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Лізинг Фармація (місцезнаходження: 61038, місто Харків, в`їзд Білостоцький, будинок 3; електронна пошта: )

про стягнення надмірно сплачених грошових коштів в сумі 58 630,89 грн. та визнання припиненими з 02.08.2022 зобов`язань за договором суборенди нежитлового приміщення №01/04-21Д2 від 01.04.2021

за участю представників сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

третя особа: не з"явилась

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю Лізинг Фармація звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ВФ Ритейл про стягнення 359 387,97 грн., з яких: заборгованість з орендної плати в сумі 283 500,00 грн., пені в сумі 45 567,12 грн., 3% річних в сумі 3438,26 грн. та інфляційні втрати в сумі 26 882,59 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором суборенди нежитлового приміщення №01/04-21Д2 від 01.04.2021, внаслідок чого виникла заборгованість за період з березня 2022 по листопад 2022 у розмірі 283 500,00 грн., що стало підставою для нарахування позивачем пені в сумі 45 567,12 грн., 3% річних в сумі 3438,26 грн. та інфляційних втрат в сумі 26 882,59 грн.

Ухвалою Господарського суду м.Києва від 23.01.2023 матеріали позовної заяви направлено за підсудністю до Господарського суду Донецької області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями автоматизованою системою документообігу суду визначений склад суду для розгляду справи №910/849/23 у складі судді Зельман Ю.С.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 10.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №910/849/23, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

08.05.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він просив відмовити в задоволенні позову про стягнення заборгованості та витрат на правову допомогу, а у разі задоволення позову, зменшити витрати на правову допомогу.

Також 08.05.2023 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю ВФ Ритейл надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю Лізинг Фармація про стягнення надмірно сплачених грошових коштів в сумі 58 630,89 грн. та визнання припиненими з 02.08.2022 зобов`язань за договором суборенди нежитлового приміщення №01/04-21Д2 від 01.04.2021.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилався на те, що відповідачем за зустрічним позовом було отримано за договором суборенди нежитлового приміщення №01/04-21Д2 від 01.04.2021 надмірно сплачену орендну плату за період дії договору. Крім того посилається на настання форс-мажорних обставин з 24.02.2022 (запровадження воєнного стану по всій території України), що негативно вплинуло на спроможність здійснення господарської діяльності та обмежило її безперешкодне провадження, зокрема, об`єкт оренди за вказаним договором перестав функціонувати. Наведені обставини, за твердженням ТОВ ВФ Ритейл є підставами для застосування ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України. Крім того позивач посилається на приписи ст. 607 ЦК України та вважає, що договірні зобов`язання припинені з 02.08.2022 у зв`язку з неможливістю його виконання.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 10.05.2023 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ВФ Ритейл до спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Лізинг Фармація, об`єднано в одне провадження з первісним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 12.06.2023 року.

19.06.2023 від позивача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив. Крім того позивачем було надано відзив на зустрічну позовну заяву в якому він просив у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

30.06.2023 представником відповідача за первісним позовом надано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 03.07.2023 продовжено строк розгляду справи №910/849/23 на стадії підготовчого провадження на тридцять днів до 09.08.2023.

24.07.2023 представником відповідача за первісним позовом надано пояснення по справі.

26.07.2023 представником позивача за первісним позовом надана заява про виконання ухвали суду та документи по справі.

16.08.2023 позивачем за первісним позовом надані додаткові пояснення у справі.

04.09.2023 відповідачем за первісним позовом надано клопотання про залучення третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача.

06.09.2023 від позивача за первісним позовом надійшли заперечення на клопотання.

Ухвалою суду від 06.09.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Фізичну особу-підприємця Чеснакову Олену Леонідівну та відкладено підготовче засідання на 11.10.2023.

25.09.2023 від відповідача за первісним позовом надійшли додаткові пояснення по справі.

17.10.2023 від позивача за первісним позовом надійшли додаткові пояснення у справі.

27.11.2023 позивачем за первісним позовом надано клопотання про витребування у сторін оригіналів договору суборенди №01/04-21Д2 від 01.04.2021.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 08.11.2023 відкладено підготовче засідання по справі № 910/849/23 на 12.12.2023 о 15:00 год. Разом з тим, 12.12.2023 підготовче засідання по справі № 910/849/23 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Зельман Ю.С. на лікарняному з 11.12.2023 по 15.12.2023 включно. Ухвалою суду від 18.12.2023 призначено підготовче засідання на 16.01.2024.

30.01.2024 від відповідача за первісним позовом надійшли додаткові пояснення у справі.

Ухвалою суду від 16.01.2024 відкладено підготовче засідання на 27.02.2024 та витребувано для огляду в наступному підготовчому засіданні у ТОВ Лізинг Фармація та ТОВ ВФ Ритейл оригінали договору суборенди нежитлового приміщення №01/04-21Д2 від 01.04.2021 року. Клопотання відповідача за первісним позовом про витребування доказів від 30.06.2023 залишено без розгляду.

27.02.2024 відповідачем за первісним позовом надано додаткові пояснення у справі разом з клопотанням про прийняття та долучення до матеріалів справи електронного листування сторін, яке судом задоволено.

В підготовчому засіданні 27.02.2024 судом було оглянуто надані ТОВ Лізинг Фармація та ТОВ ВФ Ритейл оригінали договорів суборенди нежитлового приміщення №01/04-21Д2 від 01.04.2021 року. Судом встановлено, що п. 8.12. Договору у примірниках оригіналів, що надані на огляд суду сторонами є різними в частині заповнення граф щодо працівників відповідальних за контроль виконання договору. В примірнику позивача за первісним позовом п.8.12.1. договору є незаповненим. В примірнику договору відповідача п.8.12.1.- заповнено. Зазначені оригінали договорів є ідентичними з копіями договорів наданими сторонами до матеріалів справи. Оригінали документів, наданих для огляду в судовому засіданні повернуто сторонам.

27.02.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.03.2024 року.

На час проведення судового засідання 19.03.2024 було оголошено повітряну тривогу, що унеможливило проведення судового засіданні. У зв`язку з цим розгляд справи було перенесено.

Ухвалою суду 24.04.2024 оголошено перерву в судовому засіданні та повідомлено сторін та третю особу про продовження судового засідання 28.05.2024 року.

28.05.2024 від представника позивача ТОВ «Лізінг Фармація» надійшли додаткові пояснення, а саме промова (заключне слово) в якому останній просив позовні вимоги про стягнення з ТОВ «ВФ Ритейл» 359 387,97 грн задовольнити, у задоволенні зустрічного позову ТОВ «ВФ Ритейл» про стягнення надмірно сплачених грошових коштів в сумі 58 630,89 грн та визнання припиненими зобов`язань за договором суборенди нежитлового приміщення відмовити повністю.

Крім того, позивачем було надано клопотання про визнання причини неявки його представника в судове засідання, що призначене на 28.05.2024 поважними та відкласти судовий розгляд справи та іншу дату. В якості поважної причини зазначена участь адвоката Дородних С.В. у кримінальному провадженні Святошинського районного суду м. Києва.

Розглянувши надане клопотання, суд відмовляє у його задоволенні, оскільки позивачем було реалізованого його право на участь в судовому процесі впродовж розгляду справи та викладення своєї позиції по справі. Крім того представник позивача в письмовому вигляді виклав заключне слово в судових дебатах. Участь в судовому засіданні не визнавалась обов`язковою.

23.05.2024 представником ТОВ «РФ Ритейл» надані додаткові пояснення у справі у вигляді заключного слова в судових дебатах в якому він підтримав свою позицію по справі, просив його позовні вимоги задовольнити, а в позовних вимогах ТОВ «Лізинг Фармація» відмовити.

Розгляд справи, призначений на 28.05.2024 просив провести без його участі.

Представник третьої особи в судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання був повідомлений належним чином, пояснень по справі не надав.

Оскільки розгляд справи неодноразово відкладався, суд вважає, що сторони мали час та можливість надати всі необхідні письмові докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту, з урахуванням основних засад (принципів) господарського судочинства, встановлених ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (п. 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Необхідно зазначити, що Господарський суд Донецької області знаходиться на території Харківської територіальної громади, яка з першого дня військової агресії перебуває під постійними ворожими обстрілами, які становлять загрозу життю та здоров`ю всіх учасників судового процесу. Окрім того, ворогом неодноразово вчинялися дії, спрямовані на руйнування об`єктів критичної інфраструктури регіону, що, зокрема, спричиняло тривале знеструмлення електричних мереж та вихід з ладу систем зв`язку та інтернету. Такі обставини істотно уповільнили роботу суду, як щодо організаційно-технічного забезпечення судового процесу, так і щодо безпосереднього розгляду справи.

З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд даної справи був здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи та надана їх правова оцінка.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізинг Фармація» як суборендодавецем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ» як суборендарем укладено Договір №01/04-21Д2 суборенди нежитлового приміщення від 01.04.2021 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору суборендодавець передає, а суборендар приймає на умовах суборенди в строкове платне користування нежитлові приміщення першого поверху, розташовані в будівлі за адресою: Донецька обл., м. Дружківка, вул. Соборна, будинок 13, згідно Додатку №1,загальною площею 99,0 кв.м. (надалі - приміщення).

Приміщення передається в суборенду Суборендарю з метою розміщення офісу та/або магазину з продажу непродовольчих товарів з метою здійснення підприємницької діяльності (п.1.2. Договору).

Приміщення знаходиться у користуванні Суборендодавця на підставі Договору оренди об`єкта нерухомості від 01.04.2020р. (п.1.4. Договору).

Пунктом 2.1 Договору суборенди нежитлового приміщення визначено, що суборендар вступає у строкове платне користування приміщенням з моменту підписання повноважними представниками сторін Акту прийому-передачі приміщення в суборенду, якщо інше не буде передбачено цим договором.

Умовами п.2.4 Договору сторони встановили, що приміщення вважається фактично переданим (повернутим) з суборенди Суборендарем з моменту підписання Сторонами Акту прийому-передачі приміщення з суборенди, з цього моменту нарахування та сплата суборендної плати за цим Договором припиняється.

У випадку відмови Суборендодавця від прийому приміщення від Суборендаря та підписання Акту прийому-передачі приміщення, приміщення вважається переданим Суборендодавцю на п`ятий календарний день з моменту надсилання Суборендарем поштою Суборендодавцю повідомлення про звільнення приміщення. Після здійснення Суборендарем фактичної передачі приміщення Суборендодавцю (надсилання Суборендарем поштою Суборендодавцю повідомлення про звільнення приміщення) суборендна плата не нараховується та не сплачується, а приміщення вважається повернутим Суборендодавцю. (п.2.5.Договору).

За приписами п. 3.1 Договору суборендна плата з урахуванням її індексації є фіксованою, підлягає сплаті суборендарем суборендодавцю щомісячно до 05 числа за поточний місяць, та становить 31 500 грн, з урахуванням ПДВ - 20%, за місяць. У суму суборендної плати включаються плата за користування приміщенням та плата за користування земельною ділянкою, на якій розташоване приміщення. Сторони домовились, що протягом 15 календарних днів з моменту підписання цього Договору суборендар сплачує суборендну плату за перший та останній календарні місяці оренди, у розмірі згідно цього пункту.

До суборендної плати не включаються витрати, пов`язані з використанням та утриманням приміщення, як то електроенергія, послуги водопостачання та каналізації, інші комунальні або експлуатаційні послуги та сплачуються до 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим, за фактичне споживання, яке визначається на підставі показників приладів обліку, які встановлено у приміщенні за тарифами постачальних організацій, згідно рахунків та розрахунків, виставлених Суборендодавцем до 05-го числа місяця, наступного за розрахунковим. У разі відсутності приладів обліку, вартість таких послуг розраховується пропорційно до площі приміщення та на підставі діючих тарифів постачальників таких послуг та/або підтверджується відповідними рахунками постачальників таких послуг (п. 3.4 Договору).

Відповідно до п.4.1.3.Договору Суборендодавець зобов`язаний після припинення або розірвання даного договору прийняти приміщення з моменту повідомлення його Суборендарем про готовність до передачі, по відповідному Акту прийому-передачі з дотриманням умов п.2.3. Договору.

У пункті 4.3.5 Договору сторонами погоджено, що суборендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату та вартість фактично спожитих суборендарем комунальних послуг.

Умовами п. 6.1 Договору сторони встановили, що вони не несуть відповідальності за невиконання та/або неналежне виконання своїх зобов`язань, передбачених цим Договором, якщо їх невиконання обумовлене обставинами непереборної сили, які не могли бути передбачені й попереджені Сторонами, а саме: стихійні лиха, видання та юридична дія актів нормативного характеру, які безпосередньо перешкоджають Сторонам у виконанні їхніх зобов`язань за цим Договором; воєнні дії, терористичні акти, блокади, епідемії, страйки. При цьому Сторона, що не може виконати свої договірні зобов`язання через настання форс-мажорних обставин, повідомляє другу Сторону письмово про такі обставини протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту їхнього настання та строк виконання зобов`язань відкладається на термін дії таких обставин. Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо таке невиконання стало наслідком дії нездоланної сили, тобто подій, настання яких ні Суборендар, ні Суборендодавець неспроможні були передбачити і попередити (пожежі, повені, землетруси, інші стихійні явища природи, воєнні дії тощо).

Пунктом 6.1.1, 6.2 та 6.3 Договору передбачено, що належним доказом наявності вищевказаних обставин і їхнього терміну дії є письмове підтвердження, видане Торгово-промисловою палатою України. Після припинення дії зазначених обставин відповідна Сторона повинна негайно проінформувати іншу Сторону про це в письмовій формі із зазначенням часу, протягом якого ця Сторона має намір виконати свої зобов`язання за Договором. Якщо дані обставини будуть тривати більше 45 (сорока п`яти) календарних днів, то Суборендар вправі розірвати даний Договір, здійснивши всі розрахунки.

Відповідно до п.7.1.Договору, він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє по 28 лютого 2023 року включно. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього Договору жодна із сторін не повідомить в письмовому вигляді іншу сторону про припинення його дії, то договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були раніше встановлені цим договором, причому кількість таких поновлень не обмежується.

Суборендар може достроково самостійно та в односторонньому порядку в будь-який час з будь-якої причини розірвати цей Договір попередив письмово про це Суборендодавця не менш ніж за 60 календарних днів. У такому випадку Договір вважається таким, що припинив свою дію з 61-го календарного дня від дати вручення під розписку уповноваженій особі Суборендодавця відповідного повідомлення, а у разі відмови Суборендодавця від отримання відповідного письмового повідомлення Суборендаря - з третього календарного дня від дати надходження письмового повідомлення на поштове відділення Суборендодавця (п.7.2.Договору ).

Договір підписаний з обох сторін уповноваженими представниками.

02.04.2021 між суборендодавцем та суборендарем було підписано Акт прийому-передачі приміщення, відповідно до якого суборендодавець передав, а суборендар прийняв приміщення, а саме нежитлові приміщення першого поверху, розташовані в будівлі за адресою: Донецька обл., м. Дружківка, вул.Соборна , б.13, загальною площею 99,0 кв.м.

Додатковою угодою №1 від 11.08.2021 до Договору суборенди сторони домовились, що в період з 01.08.2021 по 31.08.2021 розмір суборендної плати становить 15 750 грн з урахуванням ПДВ.

Доводи позивача

В обгрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом посилається на те, що починаючи з березня 2022 року відповідач не виконує взяті на себе договірні зобов`язання, що визначені пунктом 4.3.5 Договору, а саме не сплачує орендну плату та вартість фактично спожитих комунальних послуг у зв`язку з чим за відповідачем виникла заборгованість за період з березня 2022 по листопад 2022 у розмірі 283 500грн. у зв`язку з чим було нараховано 45 567,12 грн пені, 3 438,26грн 3% річних та 26 882,59 грн - інфляційні збитки.

Позивач зазначає, що 02.09.2022 ним отримано від відповідача лист № R/22/303 від 31.08.2022 у якому останній повідомив, що з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України на всій території України запроваджено воєнний стан, який спричинено військовою агресією російської федерації, що супроводжується активними військовими діями на території, де розміщений об`єкт оренди, який є предметом Договору. Відповідні обставини визнані форс-мажорними відповідно до листа Торгово-промислової палати від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1. Крім цього, в листі відповідач повідомив, що відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25.04.2022 Дружківська міська територіальна громада віднесена до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових дій) або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). 02.08.2022 Кабінет Міністрів України своїм розпорядженням №679-р «Про проведення обов`язкової евакуації населення Донецької області» оголосив провести обов`язкову евакуацію населення Донецької області у безпечні райони Вінницької, Волинської, Житомирської, Закарпатської, Івано-Франківської, Кіровоградської, Львівської, Полтавської, Рівненської, Тернопільської, Хмельницької, Черкаської та Чернівецької областей. Відповідач вважає, що подальше ведення господарської діяльності на вказаній території не є можливим через обставини, за які жодна зі сторін не відповідає, а тому з огляду на це, посилаючись на п.7.5.6. Договору та відповідно до ст. 607 ЦК України повідомив позивача про припинення зобов`язань по Договору з 02.08.2022.

Позивач вважає доводи, викладені відповідачем у листі від 31.08.2022 необґрунтованими та такими, що не звільняють відповідача від взятих на себе договірних зобов`язань.

Позивач зазначає, що посилання відповідача на неможливість виконання Договору не є підставою для припинення Договору. Оскільки у своєму листі відповідач посилається на ст. 607 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, відповідач мав зазначити щодо якого саме зобов`язання на його думку існує обставина, яка унеможливлює його виконання, а також обґрунтувати причинно-наслідковий зв`язок між обставиною та самим зобов`язанням.

Крім того, позивач посилається на те, що від відповідача за період з 24.02.2022 по 31.08.2022 жодними засобами зв`язку не надходило повідомлень про будь-які факти впливу збройної агресії російської федерації та пов`язаних із нею дій чи подій на використання орендованого приміщення у власній господарській діяльності, а тому відсутні підстави для ствердження факту припинення користування відповідачем орендованого приміщення, що зумовлює права позивача на нарахування орендної плати.

Позивач зауважує на тому, що відповідачем не надано доказів (зокрема звернення до органів ДСНС чи поліції) щодо фіксації фактів того, що відповідач, його працівники чи орендоване приміщення безпосередньо зазнало впливу подій, пов`язаних із військовою агресією проти України, та на думку позивача, відповідач мав об`єктивну можливість продовжувати використовувати приміщення з метою, передбаченою Договором.

Також, позивач зазначає, що укладеним Договором чітко визначені підстави та порядки дострокового розірвання Договору з ініціативи відповідача, однак останній не скористався жодним з особисто прописаних в Договорі варіантів. Станом на дату звернення з цим позовом, між сторонами Договору не підписано Акт прийому-передачі (повернення) приміщення з суборенди.

Доводи відповідача

Відповідач за первісним позовом проти задоволення позовних вимог заперечує та посилається на наступне. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 на всій території України запроваджено воєнний стан, який спричинено військовою агресією російської федерації, що супроводжується активними військовими діями на територіях, де зокрема, розміщений об`єкт оренди.

Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України №75 від 25.04.2022 «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)», Дружківська міська територіальна громада віднесена до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Також, 22.12.2022 наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України України №309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, де визначено, що датою виникнення можливих бойових дій у Дружківській територіальній громаді є 24.02.2022.

У зв`язку з наведеним, 24.02.2022 магазин, який є об`єктом Договору суборенди перестав функціонувати, що підтверджується наказом про припинення роботи магазинів №ОД/П-О26.3 від 01.03.2022, копія якого додана до матеріалів справи.

30.03.2022 на електронні адреси представників ТОВ «Лізинг Фармація» Бекешко Олени та Ярошенко Діани, які від імені ТОВ «Лізинг Фармація» протягом дії Договору здійснювали комунікацію з питань, що виникали по Договору і контактні дані яких зазначені в п. 8.12.1 Договору, представником відповідача ОСОБА_1 було направлено лист, в якому відповідач повідомив про настання форс-мажорних обставин, відповідно до ч.6 ст. 762 ЦК України просив не нараховувати орендну плату на період поки магазин не буде працювати через обставини, що склалися в м. Дружківка.

Відповідач зазначає, що 30.03.2022 вказаний лист направлявся тільки засобами електронного зв`язку на електронну адресу контактних осіб по Договору, оскільки офіс відповідача розташований в місті Києві і через бойові дії поблизу Києва та ризик обстрілів, працівники вимушені були евакуюватись, а тому не мали технічної можливості направити електронного листа раніше та направити кореспонденцію в паперовому вигляді через АТ «Укрпошта».

Оскільки відповіді від позивача отримано не було, відповідач вдруге 08.04.2022 на електронну адресу Ярошенко Діани yaroshenko направив ідентичний лист та проект додаткової угоди.

У зв`язку з тим, що на неодноразові звернення відповідача жодної письмової відповіді в електронному форматі від представників позивача не надійшло, то 30.05.2022 вказаний лист з пакетом документів був надісланий через АТ «Укрпошта» цінним листом № 372 з описом вкладенням на адресу ТОВ «Лізинг Фармація», який повернувся з відміткою «За закінченням терміну зберігання». В подальшому 06.06.2022 представником відповідача Анищенко І. продубльовано цей лист на електронну пошту ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Також відповідач зазначає, що він намагався мирним шляхом врегулювати спірну ситуацію, проводились перемовини з представниками ТОВ «Лізинг Фармація» як в телефонному режимі так і під час очних зустрічей, в результаті чого було досягнуто домовленість про документальне оформлення розірвання договору з 31.07.2022 та врегулювання розміру грошових коштів, який обидві сторони погодили. Однак на стадії підписання додаткової угоди, представники позивача відмовились підписувати додаткову угоду з пунктом, яким було визначено, що відповідач зобов`язується здійснити оплату по додатковій угоді виключно після отримання примірників додаткової угоди з підписами позивача.

31.08.2022 відповідачем засобами поштового зв`язку на адресу позивача було направлено лист №R/22/303 в якому він повідомив останнього про припинення зобов`язань по Договору, згідно ст.607 Цивільного кодексу України з 02 серпня 2022р у зв`язку з неможливістю виконання умов договору через обставини за які жодна із сторін не відповідає. Зазначений лист був отриманий представником позивача 02.09.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Крім того, відповідачем було прийняте рішення зв`язатись з власником спірного приміщення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з яким у ТОВ «Лізинг Фармація» був укладений договір оренди об`єкта нерухомості від 01.04.2020, про що зазначено у п. 1.4 Договору суборенди. Ключі від приміщення були передані ФОП Чеснакову Л.М. та ОСОБА_4 що підтверджується листом від 24.01.2023, який надано до матеріалів справи.

Відповідач зазначає, що ним були здійснені всі платежі за договором в лютому 2022, а розмір переплати склав 58630,89 грн., тому вважає, що розрахунок суми заборгованості з орендних платежів позивачем здійснено не вірно. Крім того, відповідач з 01.04.2022 не є платником ПДВ, тому розмір орендної плати має рахуватись без 20% ПДВ та становить 26250 грн без ПДВ на місяць, а також 20.04.2021 відповідачем вносилась сума орендної плати за останній місяць оренди у сумі 31500грн., яка також не була врахована позивачем при здійсненні розрахунку заборгованості з орендної плати.

Відповідач вважає, що до існуючих правовідносин між сторонами правомірним є застосування ч.6 ст. 762 ЦК та звільнення його від орендної плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане.

Також посилається на наявність форс-мажорних обставин, які виникли з 24.02.2022, на підтвердження чого надає копію сертифікату Київської торгово-промислової палати № 3000-23-1231 від 13.03.2023, яким засвідчено форс-мажорні обставини: військова агресія російської федерації проти України, що стала підставою для введення воєнного стану та припинення роботи магазину ТОВ «ВФ Ритейл» у м. Дружківка, Донецької області, вул. Соборна, 13, що знаходиться на території, де ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих територій відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309. На підтвердження повноважень Київської торгово-промислової палати засвідчувати форс-мажорні обставини надано розпорядження Торгово-промислової палати України №3 від 25.02.2022.

Зустрічні позовні вимоги

08.05.2023 відповідачем було заявлено зустрічну позовну заяву у якій він просить стягнути з позивача 58 630,89 грн як надмірно сплачених грошових коштів за Договором на підставі ч.ч.1,2 ст.1212 ЦК України. В обгрунтування заявленого посилається на те, що 20.04.2021 ним було сплачено орендну плату за квітень 2021 в розмірі 31500 грн. та оренда за лютий 2023 у розмірі 31500грн. Крім того, у період дії Договору була помилково здійснена переплата грошових коштів у розмірі 27130,89грн.

Відповідач посилається на те, що відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України та ст.617 ЦК України він звільняється від сплати оренди за Договором, оскільки він з 24.02.2022 не міг фактично ним користуватися через обставини, за які він не відповідає. Щодо неможливості використання приміщення згідно мети посилається на факт припинення діяльності на об`єкті оренди з 24.02.2022, що підтверджується Наказом про припинення роботи магазинів №ОД/П-026.3 від 01.03.2022, електронним листуванням між сторонами договору суборенди, Розпорядженням КМУ від 02.08.2022 №679-р «Про проведення обов`язкової евакуації населення Донецької області», сертифікатом про форс-мажор КТПП.

Відповідач у зустрічному позові також просить суд, на підставі ст. 607 ЦК України та ч. 1 ст. 205 ГК України, з 02.08.2022 визнати припиненими зобов`язання відповідача по Договору через неможливість його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін договору не відповідає. В обгрунтування зазначеного відповідач посилається на перебування Дружківської міської територіальної громади в переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, що затверджено наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України №309 від 22.12.2022 та прийняття Розпорядження КМУ №679-р «Про проведення обов`язкової евакуації населення Донецької області» від 02.08.2022р.

Позивач (за первісним позовом) проти зустрічного позову заперечує та вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обгрунтування своєї позиції посилається на те, що Відповідачем не надано жодного доказу, на підтвердження того, що у спірний період відповідач припинив діяльність його торгової точки, здійснив евакуацію робітників підприємства та не користувався спірним приміщенням.

Щодо зустрічної вимоги повернути відповідачу надмірно сплачені кошти на підставі ст. 1212 ЦК України, як безпідставно отримані кошти, то позивач вказує на те, що отримані ним від відповідача кошти були сплачені на виконання умов Договору, тому посилання на приписи ст. 1212 ЦК України є безпідставним.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з такого.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Внаслідок укладення договору суборенди нежитлового приміщення №01/04-21Д2 від 01.04.2021 між сторонами правочину склалися господарські правовідносини, а також, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Частиною 6 статті 283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За умовами статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Укладений між позивачем та відповідачем договір є договором найму (оренди).

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України та ст. 283 Господарського кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Зі змісту ст. 774 ЦК України вбачається, що передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Як вбачається з матеріалів справи позивач за первісним позовом на підставі Договору оренди об`єкта нерухомості від 01.04.2020, з урахуванням угоди про заміну сторони від 15.08.2020 та угоди про заміну сторони від 01.12.2012, в порядку та на умовах визначених цим Договором прийняв у строкове користування нежитлове приміщення, що розташоване в АДРЕСА_2 .

Відповідно до умов п.2.1. зазначеного Договору орендар використовує приміщення для розміщення аптеки та передачі в суборенду.

Строк оренди складає 2 роки 11 місяців з дати прийняття об`єкта, що орендується за актом приймання-передачі.

Отже судом встановлено правомірність передання Об`єкту оренди позивачем за первісним позовом в суборенду відповідачу.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 286 Господарського Кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Матеріалами справи підтверджується, а сторонами не оспорюється існування між позивачем та відповідачем правовідносин з суборенди приміщення загальною площею 99,0 кв.м. на підставі договору від 01.04.2021. при чому укладення між сторонами договору оренди нежитлового приміщення було спрямоване на отримання відповідачем за первісним позовом у користування приміщення та одночасного обов`язку із здійснення оплати за таке користування.

Положення договору свідчать про те, що відповідач зобов`язаний здійснювати оплату орендної плати щомісячно до 5 числа за поточний місяць у розмірі 31500 грн з урахуванням ПДВ.

Як вбачається, відповідачем здійснено оплату орендних платежів за період з квітня 2021 по лютий 2022 року та за лютий 2023 у загальному розмірі 362 250 грн. (Т.2 а.с.86-119) та комунальних послуг.

Позивач зазначає, що починаючи з березня 2022 орендар припинив вносити орендну плату та вартість фактичних комунальних послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість з орендної плати в загальному розмірі 283 500грн. за березень 2022 листопад 2022. Відповідач зазначеного факту не заперечує.

У зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 на території України, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

Відповідач наполягає на тому, що орендоване майно не могло бути використано протягом спірного періоду через загальновідомий факт небезпечної ситуації у регіоні внаслідок військової агресії РФ на підтвердження чого посилається на наступне.

На підставі наказу ТОВ «ВФ Ритейл» №ОД/П-026.3 від 01.03.2022 про припинення роботи магазинів з 01.03.2022 було припинено роботу торгових точок (магазинів), що розташовані у районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточені (блокуванні), зокрема, Донецька область, м. Дружківка, вул.Соборна,13. Також керівника напрямку безпеки зобов`язано вжити заходи щодо вивезення товарно-матеріальних цінностей з торгових точок в безпечні регіони та вжити заходи щодо переведення персоналу торгових точок в магазини, що продовжують функціонувати.

Відповідно до витягу з наказу №ОД/П-026.3 від 01.03.2022 працівникам відповідача, у тому числі і тим, які працювали у м. Дружківка з 01.03.2022 та до окремого розпорядження, з метою збереження життя та здоров`я, наказано не виходити на робочі місця.

Інформаційною довідкою з кадрових питань відповідача зафіксовано, що починаючи з 24.02.2022 співробітники магазину ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 не виходили на свої робочі місця.

На виконання наказу ТОВ «ВФ Ритейл» №ОД/П-026.3 від 01.03.2022 відповідачем було здійснено переміщення матеріальних цінностей з магазину який знаходився у АДРЕСА_2 до м.Львів та м.Дрогобич. На підтвердження зазначеного до матеріалів справи надано копії накладних від 13.03.2022 №, №, №, №, №, №, від 18.03.2022 №, №, №.

В магазині який знаходився у АДРЕСА_2 , відповідно до реєстраційного посвідчення №194879, функціонував касовий апарат №. Відповідно копії періодичного звіту касового апарату № остання операція відбулася 04.03.2022року.

На підставі реєстраційного посвідчення №25727 цей касовий апарат з 20.10.2022 зареєстрований у м.Кропивницький.

Листом від 12.05.2023, який адресований позивачу, відповідач за первісним позовом підтверджує, що магазин по АДРЕСА_2 закритий з 24.02.2022, а з 02.08.2022 знятий з реєстрації.

Відповідач зазначає, що намагався вийти на зв`язок з позивачем за первісним позовом з метою врегулювання питання по оплаті оренди майна за Договором та повідомленням про настання форс-мажорних обставин, відповідно до ч.6 ст.762 УК України, зокрема неодноразово направляв електронні листи на електронні адреси осіб, з якими здійснював комунікацію щодо питань договору оренди. Крім того направляв листи через АТ «Укрпошта» на юридичну адресу позивача - м. Харків, в`їзд Білостоцький, 3. Відповідач за первісним позовом мав намір укласти додаткову угоду до договору, якою урегулювати питання орендної оплати. Проте відповіді на електронні письма відповідача, позивачем надані не були, листи які направлялися на юридичну адресу поверталися не врученими.

Суд зауважує, що прі дослідженні оригіналів договорів суборенди встановлено, що п. 8.12. Договору у примірниках оригіналів, що надані на огляд суду сторонами є різними в частині заповнення граф щодо працівників відповідальних за контроль виконання договору. В примірнику позивача за первісним позовом п.8.12.1. договору є незаповненим. В примірнику договору відповідача п.8.12.1 - заповнено. Відповідач за первісним позовом зауважив, що між сторонами упродовж декількох років велося листування на відповідні електронні адреси, що можна розцінювати як звичай ділового обороту та на підтвердження зазначеного надав скріншоти з електронного листування підприємств через зазначених осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_14 . Відповідач з цього приводу заперечував та зазначив, що особи з якими велось листування не є уповноваженими на виконання умов спірного договору.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що хоча п.8.12.1. примірнику договору позивача за первісним позовом і не заповнений, проте матеріали справи підтверджують факт листування між вищезазначеними особами впродовж господарських відносин (Т.3 а.с.200-201), що суд розцінює як сформований звичай ділового обороту щодо комунікації сторін.

Відповідач зазначає, що у зв`язку з неможливістю встановити зв`язок з позивачем, ним було прийняте рішення зв`язатись з власником спірного приміщення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з яким у ТОВ «Лізинг Фармація» був укладений договір оренди об`єкта нерухомості від 01.04.2020.

На підтвердження вищезазначеного відповідач у якості доказу надав лист від 24.01.2023, що адресований ТОВ «ВФ Ритейл» ФОП Чеснаковим Л.М. в якому зазначається, що у приміщенні за адресою АДРЕСА_2 , відсутнє електропостачання через пошкодження електрокабелю в результаті бойових дій. Крім того, з 24.02.2022 ТОВ «ВФ Ритейл» магазин Vodafone не веде господарську діяльність та припинив роботу у зв`язку з військовим станом. На теперішній час магазин не відновив свою роботу, ключі від приміщення передані представником ТОВ «ВФ Ритейл» особисто ОСОБА_4 , так як представники ТОВ «Лізинг Фармація» ігнорували спроби врегулювати відносини щодо орендованого приміщення. За період з березня 2022 по теперішній час орендна плата ТОВ «Лізінг Фармація» не нараховувалась та не сплачувалась.

Позивач за первісним позовом у своїх поясненнях зауважував, що ставіть під сумність справжність наданого документа.

Суд критично ставиться до вищенаведеного листа від 24.01.2023 як належного доказу з огляду на наступне. Як зазначив відповідач у своїх поясненнях та підтвердив в судовому засіданні оригінал зазначеного листа в нього відсутній, а надану копію листа зроблено з копії.

За приписами ст.91 ГПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (п.5). Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (п.6).

Щодо застосування ч.6 ст.762 ЦК

Відповідно до доводів відповідача про те, що він звільнений від сплати орендної плати з огляду на розташування магазину на території м.Дружківка Донецької області та неможливості використання приміщень суд зазначає наступне.

Відповідно до норм частин четвертої, шостої статті 762 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Суд звертає увагу на те, що у частині шостій статті 762 Цивільного кодексу України відсутній вичерпний перелік обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження.

Так Верховний Суд у постанові від 20.10.2021 у справі № 911/3067/20 виклав наступні висновки щодо застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України:

- підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає;

- при оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї норми він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати;

- при цьому звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому та зберігання речей тощо.

З урахуванням наведеного у сукупності, суд зазначає, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі наведеної правової норми він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати.

Крім того, обставини, зазначені у частині шостій статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто, обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.

Оцінюючи обставину неможливості для відповідача користуватися орендованим майном з позиції її доведеності, суд враховує, що за змістом частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79, статті 86 ГПК України кожна сторона повинна довести належними, допустимими та достовірними доказами ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Загальновідомим є факт збройної агресії Російської Федерації проти України, внаслідок чого Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні на 30 діб введено воєнний стан, строк дії якого в подальшому було продовжено.

Відповідно наказу Міністерства питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 28.04.2022 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 27 квітня 2022 року Дружківська міська територіальна громада віднесена до територій, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій.

Також наказом Міністерства питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією визначено, що датою виникнення можливих бойових дій у Дружківській міській територіальній громаді є 24.02.2022.

Проте, введення воєнного стану само по собі не свідчить про принципову неможливість використання ТОВ «ВФ Ритейл» орендованого майна у розумінні частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України.

Суд зазначає, що неможливість використання орендованого майна, тобто повну відсутність доступу, та неможливість здійснення господарської діяльності в ньому у спірний період не є тотожнім поняттям.

Неможливість ведення господарської діяльності у зв`язку з відсутністю трудового потенціалу і прийняттям рішення про призупинення господарської діяльності не може бути ототожнена з неможливістю використання орендованого майна з незалежних від орендаря причин.

Тобто, наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини.

Прийняття рішення відповідачем про припинення роботи магазину саме з 01.03.2022 є його вольовою дією. У разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій (аналогічна правова позиція викладена у пункті 6.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17).

Суд приймає до уваги, що після припинення роботи магазину як торгової точки з 01.03.2022 в приміщенні магазину де який час знаходились товарно-матеріальні цінності відповідача, тобто він користувався ним.

Також самим відповідачем у листі від 12.05.2023 зазначено, що датою зняття з реєстрації магазину за адресою АДРЕСА_2 є 02.08.2022 (Т.3 а.с.3-4).

Крім того, відповідач листом від 31.08.2022, який був скерований на адресу позивача, просив останнього вважати припиненим зобов`язання за Договором саме з 02.08.2022.

Суд зазначає, що територія, на якій розміщено орендоване майно, не була окупована, не знаходиться та знаходилася на непідконтрольній українській владі території.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що відповідачем не доведено факт невикористання приміщення об`єкту оренди за договором та його звільнення з 24.02.2022.

Отже посилання відповідача про наявність підстав для звільнення його від сплати орендної плати є безпідставними.

Щодо припинення зобов`язання за договором суборенди з 02.08.2022

Як зазначалось, позивач за зустрічним позовом просить визнати припиненими зобов`язання по договору суборенди з 02.08.2022 неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною за яку жодна зі сторін договору не відповідає.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України визначає припинення правовідношення як один із способів захисту цивільних прав.

Частиною другою статті 20 ГК України визначено, що способами захисту прав суб`єктів господарювання є, зокрема, визнання наявності або відсутності прав та припинення господарських правовідносин.

Відповідно до ст. 607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними (заборона певної діяльності), так і фактичними (загибель індивідуально визначеної речі, яка мала б бути об`єктом виконання). Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна із сторін зобов`язання (такий висновок наведено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 11.10.2019 у справі №910/3319/18).

Однак, у даному випадку зобов`язання відповідача по Договору є грошовим, а тому на них не поширюється дія ст. 607 Цивільного кодексу України, оскільки до них незастосовне поняття неможливості виконання в натурі.

Згідно з частиною другою статті 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У справі, що розглядається, між сторонами виникли орендні відносини. Особливості припинення договору оренди визначені у статті 291 ГК України.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 291 Господарського кодексу одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди (ч.2 ст.291 ГК).

Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу (ч. 3 ст.291 ГК).

Відповідно до ст.188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором (ч.2). Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду (ч.3).

Листом від 31.08.2022 відповідач за первісним позовом повідомив позивача про припинення зобов`язань по Договору, згідно ст.607 Цивільного кодексу з 02.08.2022 з посиланням на приписи 7.5.6 договору. Зазначений лист був отриманий позивачем 02.09.2022, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням (Т.2 а.с.84).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідь на вказане звернення, позивач не надав.

Частиною 4 ст.188 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду (ч.5 ст.188 Господарського кодексу України).

Доказів звернення до суду з позовом про розірвання договору відповідач за первісним позовом не надав.

Крім того відповідач не звертався до позивача з письмовою заявою в порядку п.7.2 Договору про розірвання договору в односторонньому порядку.

На підставі вищенаведеного, суд доходить висновку, що відповідачем не було дотримано передбаченого приписами діючого законодавства порядку припинення зобов`язання.

Отже, доводи відповідача про припинення дії договору з 02.08.2022 є необґрунтованими, суперечать діючому законодавству, що регулює правовідносини оренди, тому у задоволенні зустрічних позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Разом з тим суд приймає до уваги п.7.1.Договору, за умовами якого він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє по 28 лютого 2023 року включно. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього Договору жодна із сторін не повідомить в письмовому вигляді іншу сторону про припинення його дії, то договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були раніше встановлені цим договором, причому кількість таких поновлень не обмежується.

Таким чином лист відповідача від 31.08.2022 суд розцінює як повідомлення позивача про не бажання продовжувати договір на наступний рік. Отже суд вважає, що дія договору припинилась з 01.03.2023 року.

Щодо форс-мажорних обставин

Відповідно до статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, Сертифікатом №3000-23-1231 про форс-мажорні обставини, виданого Київською торгово-промисловою палатою 13.03.2023 №17/03-4/197 (Т.2, а.с.128) засвідчено факт форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 24.02.2022: військова агресія російської федерації проти України, що стала підставою для введення воєнного стану та припинення роботи магазину ТОВ «ВФ Ритейл» код ТТ V071 по вул.Соборна, б.13 у м.Дружківка Донецької області, як такого, що знаходиться на території, де ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309.

Розпорядженням ТПП України від 25.02.2022 №3 Київській ТПП надано право засвідчувати форс-мажорні обставини.

Згідно з ч.1 ст.14-1 Закону "Про ТПП в Україні" ТПП та уповноважені нею регіональні ТПП засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Водночас, навіть сертифікат ТПП не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставини форс-мажору має оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, від 21.07.2021 у справі №912/3323/20, від 25.11.2021 у справі №905/55/21).

Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними та чи є причинний зв`язок між такими обставинами та неможливістю використання Відповідачем орендованого приміщення.

Як зазначалось, умовами п. 6.1 Договору сторони встановили, що вони не несуть відповідальності за невиконання та/або неналежне виконання своїх зобов`язань, передбачених цим Договором, якщо їх невиконання обумовлене обставинами непереборної сили, які не могли бути передбачені й попереджені Сторонами, а саме: стихійні лиха, видання та юридична дія актів нормативного характеру, які безпосередньо перешкоджають Сторонам у виконанні їхніх зобов`язань за цим Договором; воєнні дії, терористичні акти, блокади, епідемії, страйки. При цьому Сторона, що не може виконати свої договірні зобов`язання через настання форс-мажорних обставин, повідомляє другу Сторону письмово про такі обставини протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту їхнього настання та строк виконання зобов`язань відкладається на термін дії таких обставин. Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо таке невиконання стало наслідком дії нездоланної сили, тобто подій, настання яких ні Суборендар, ні Суборендодавець неспроможні були передбачити і попередити (пожежі, повені, землетруси, інші стихійні явища природи, воєнні дії тощо).

Пунктом 6.1.1, 6.2 та 6.3 Договору передбачено, що належним доказом наявності вищевказаних обставин і їхнього терміну дії є письмове підтвердження, видане Торгово-промисловою палатою України. Після припинення дії зазначених обставин відповідна Сторона повинна негайно проінформувати іншу Сторону про це в письмовій формі із зазначенням часу, протягом якого ця Сторона має намір виконати свої зобов`язання за Договором. Якщо дані обставини будуть тривати більше 45 (сорока п`яти) календарних днів, то Суборендар вправі розірвати даний Договір, здійснивши всі розрахунки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 30.05.2022 скеровував на юридичну адресу позивача лист за №R/22/188 (Т.2 а.с.68-71), що підтверджується описом вкладення до листа та накладною органу зв`язку, яким повідомляв останнього про настання обставин непереборної сили (форс-мажор), посилався на приписи ч.4,6 ст. 762 ЦК України та надіслав проект Додаткової угоди №2 до договору суборенди в якій пропонував позивачу звільнити його від орендної плати. Зазначений лист позивач не отримав, та був повернутий поштовою установою на адресу відповідача з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Позивач за первісним позовом посилався на те, що він не був повідомлений відповідачем у передбачений договором строк про настання форс-мажорних обставин.

Водночас суд з цього приводу зауважує, що неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).

Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення, має бути прямо зазначено в договорі (подібний за змістом правовий висновок міститься у пункті 5.63 постанови Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №904/5328/21).

Таким чином, неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).

Отже дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд доходить висновку, що у відповідача за первісним позовом настали форс-мажорні обставини через які у нього зменшилась можливість користуватись орендованим майном.

Щодо стягнення заборгованості з суборендних платежів

Як зазначалось, позивач за первісним позовом вимагає стягнути з відповідача заборгованість з суборендної плати в розмірі 283 500грн. за період з березня по листопад 2022.

Відповідач посилається на те, що ним на виконання п.3.1.Договору 20.04.2021 було сплачено орендну плату за квітень 2021 в розмірі 31500грн та оренду за лютий 2023 в розмірі 31500грн, що підтверджується копіями платіжних доручень наявних в матеріалах справи. Крім того, у період дії договору відповідачем помилково була здійснена переплата грошових коштів за комунальні послуги у розмірі 27 130,89 грн. Позивач не заперечує факт отримання ним цих коштів.

За приписами частини 4 статті 762 ЦК України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Оцінивши наявні у справі докази, суд доходить висновку, що у відповідача за первісним позовом настали обставини через які у нього істотно зменшилась можливість користуватися орендним майном. До уваги судом приймаються наступні факти:

- відповідачем було здійснено відправку товару з магазину у м.Львів та м. Дрогобич;

- відповідно до витягу з наказу №ОД/П-026.3 від 01.03.2022 працівникам, які працювали у м. Дружківка з 01.03.2022 з метою збереження життя та здоров`я, наказано не виходити на робочі місця;

- відповідно копії періодичного звіту касового апарату № остання касова операція відбулася 04.03.2022року;

- магазин по АДРЕСА_2 з 02.08.2022 знятий з реєстрації;

- з серпня 2022 в м. Дружківка активно велися бойові дії, у зв`язку з чим була оголошена евакуація населення;

Також суд приймає до уваги те, що відповідач неодноразово намагався вийти на зв`язок з позивачем щодо питання зменшення орендної плати у зв`язку зі збройною агресією російської федерації.

02.08.2022 Кабінет Міністрів України розпорядженням №679-р "Про проведення обов`язкової евакуації населення Донецької області" оголосив провести обов`язкову евакуацію населення Донецької області у безпечні райони Вінницької, Волинської, Житомирської, Закарпатської, Івано-Франківської, Кіровоградської, Львівської, Полтавської, Рівненської, Тернопільської, Хмельницької, Черкаської та Чернівецької областей.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд, з урахуванням ч.4 ст.762 ЦК України вважає обґрунтованим зменшення розміру орендної плати з серпня 2022 по листопад 2022, що на думку суду є справедливим в даному випадку та в умовах воєнного стану. З урахуванням економічного балансу інтересів сторін суд вважає розсудливим зменшення орендної плати на 50% у зазначений період.

У зв`язку з чим орендну плату за лютий 2023 в розмірі 31500грн віднести на погашення листопада та жовтня 2022, переплату за комунальні послуги у розмірі 27 130,89 грн віднести на погашення вересня та частково серпня 2022 . Таким чином з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню на користь позивача борг з суборендної плати у розмірі 161 869,11грн.

За приписами п. 3.1 Договору суборендна плата з урахуванням її індексації є фіксованою, підлягає сплаті суборендарем суборендодавцю щомісячно до 05 числа за поточний місяць, та становить 31 500 грн, з урахуванням ПДВ - 20%, за місяць. У суму суборендної плати включаються плата за користування приміщенням та плата за користування земельною ділянкою, на якій розташоване приміщення. Сторони домовились, що протягом 15 календарних днів з моменту підписання цього Договору суборендар сплачує суборендну плату за перший та останній календарні місяці оренди, у розмірі згідно цього пункту.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується відповідачем за первісним позовом, він прострочив виконання взятих на себе зобов`язань по оплаті суборендних платежів.

Позивач за первісним позовом, керуючись нормами ст. 625 ЦК України здійснив нарахування 3% в сумі 3 438,26грн за загальний період з 06.03.2022 до 30.11.2022 та інфляційних в сумі 26 882,59грн. за період з березня 2022 по листопад 2022.

Відповідно до п.2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України підкреслив, що платежі, встановлені ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок 3% річних за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є невірним.

Так за приписами п.1 ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Позивач здійснюючи розрахунок 3% річних вищенаведеного припису закону не врахував та припустився помилки при визначенні початкового періоду такого нарахування.

Так, згідно здійсненого судом перерахунку сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 3 427,9грн.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" інфляційні нарахування в сумі 26 882,59грн. за період з березня 2022 по листопад 2022 суд вважає, що розрахунок проведено вірно, тому заявлена сума підлягає стягненню з відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення пені суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивач, керуючись приписами п.5.2.Договору, здійснив нарахування пені за загальний період прострочення внесення суборендної плати з 06.03.2022 по 30.11.2022 в сумі 45 567,12 грн.

Відповідно до ст. 617 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Господарський суд зауважує, що під час перевірки того, чи потрібно застосовувати наслідки виникнення форс-мажору слід встановити: 1) які саме зобов`язання за Договором порушено; 2) чи доведено відповідачем наявність форс-мажору та його причинно-наслідковий зв`язок з невиконанням зобов`язання; 3) чи виконано боржником усі передбачені Договором дії, необхідні для виникнення у нього права посилатись на форс-мажор як на підставу для звільнення від відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не сплачує орендну плату, вважаючи, що на можливість належним чином виконати зобов`язання за Договором вплинули форс-мажорні обставини у вигляді війни в України.

Не ставлячи під сумнів те, що війна та пов`язані з нею події є обставинами непереборної сили, господарський суд вказує, що відповідачем не надано доказів того, що у даному випадку форс-мажор вплинув на його спроможність вносити орендну плату. Отже, існування причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажором та невиконанням відповідачем договірних обов`язків не доведено.

З урахуванням наведеного, господарський суд вважає, що виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для звільнення відповідача в даному випадку від відповідальності за неналежне виконання Договору.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд вважає що позивач припустився помилки при визначені початково періоду нарахування, оскільки не прийняв до уваги приписи ч.5 ст.254 ЦК у зв`язку з чим вірною є сума у розмірі 44 384,79грн.

Разом з тим суд зазначає, згідно з частиною першою статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною другою статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Разом з тим приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Суд оцінює чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

Положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

Суд приймає до уваги, що позивач не навів доводів та доказів стосовно того, які ним отримані збитки, якщо такі були, або які він поніс інші втрати внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань. З матеріалів справи суд не вбачає наявність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Одночасно суд враховує, що негативні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання грошового зобов`язання, компенсуються, окрім пені, також і за рахунок застосування до боржника відповідальності в порядку частини 2 статті 625 ЦК України.

Оцінюючи дії відповідача за первісним позовом суд зауважує, що відповідач діяв добросовісно та обачно в умовах, які склалися на той період часу та застосував всі можливі дії для встановлення зв`язку з позивачем для врегулювання спірних питань за договором. Проте позивач як суборендодавець приміщення за договором, зі свого боку не цікавився своїм майном та оплатою суборендних платежів, не реагував на звернення відповідача, враховуючи повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України та введення воєнного стану. Отже на думку суду, позивач, в даному випадку, діяв не добросовісно.

Оцінивши в сукупності вказані обставини, суд дійшов висновку про можливість зменшення нарахованого розміру пені до суми 22 192,39 грн., таке зменшення суд вважає оптимальним балансом дотримання інтересів сторін у спорі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Лізинг Фармація з покладенням судового збору на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог згідно з вимогами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

У задоволенні зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ВФ Ритейл, відмовити.

Враховуючи відмову в задоволенні зустрічного позову, суд відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України не присуджує судові витрати з позивача (відповідача за зустрічним позовом) на користь відповідача (позивача за зустрічним позовом).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 126, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Лізинг Фармація до Товариства з обмеженою відповідальністю ВФ Ритейл, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Фізичної особи-підприємця Чеснакової Олени Леонідівни про стягнення 359 387,97 грн., з яких: заборгованість з орендної плати в сумі 283 500,00 грн., пені в сумі 45 567,12 грн., 3% річних в сумі 3438,26 грн. та інфляційні втрати в сумі 26 882,59 грн., задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ВФ Ритейл (місцезнаходження: 01015, місто Київ, вулиця Лейпцизька, будинок 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Лізинг Фармація (місцезнаходження: 61038, місто Харків, в`їзд Білостоцький, будинок 3; ) основну суму боргу у розмірі 161 869,11грн, 3% річних у розмірі 3 427,9грн., інфляційні витрати в розмірі 26 882,59грн, пеня в розмірі 22 192,39 грн, судовий збір в розмірі 3548,46грн

В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю ВФ Ритейл до Товариства з обмеженою відповідальністю Лізинг Фармація про стягнення надмірно сплачених грошових коштів в сумі 58 630,89 грн. та визнання припиненими з 02.08.2022 зобов`язань за договором суборенди нежитлового приміщення №01/04-21Д2 від 01.04.2021- відмовити повністю.

У судовому засіданні 28.05.2024 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 05.06.2024.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.С. Зельман