РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.06.2024Справа № 910/3719/24

За позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (місто Київ)

до Приватного акціонерного товариства "Київстар" (місто Київ)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" (місто Київ)

про стягнення 537 386,76 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Київстар" про стягнення 537 386,76 грн заборгованості за Договором про встановлення сервітуту №UA 0848 від 01.11.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.

17.04.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким він заперечує проти позову та зазначає, що у спірний період користування частиною даху та технічного приміщення для розміщення обладнання здійснювалося відповідно до умов договору про встановлення сервітуту №КІЕ018 від 01.08.2018, укладеним з КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва".

17.04.2024 від відповідача та 18.04.2024 від КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" надійшли заяви про залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2024 залучено до участі у справі №910/3719/24 Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

24.04.2024 від позивача та відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 23.04.2024.

25.04.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив.

06.05.2024 від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

08.05.2024 позивачем подано підтвердження про незмінність суми боргу відповідача.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням воєнного стану на території України), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2013 між позивачем (Підприємство) та відповідачем (Сервітуарій) було укладено Договір про встановлення сервітуту №UA 0848 (далі - Договір), згідно з п. 1.1. якого його предметом є обмежене право користування Сервітуарієм частиною даху та частиною технічного приміщення даху будівель комунальної власності відповідно до п. 1.2. Договору, що знаходяться за адресами, зазначеними в додатку №1 до даного Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 31.12.2014) об`єкт розміщення використовується виключно для розміщення обладнання базових станцій стільникового зв`язку, антенно-фідерних пристроїв, телекомунікаційного обладнання та мереж, у визначеному сторонами місці, відповідно до запланованої схеми розміщення обладнання Сервітуарія (Додаток №2 до даного Договору).

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що встановлення сервітуту Підприємством Сервітуарію для розміщення обладнання, в місцях, вказаних у Додатку 1 до цього Договору, розпочинається з моменту укладення даного Договору.

Згідно з п. 3.1 Договору Сервітуарій зобов`язується вносити щомісячну плату за користування об`єктом розміщення, відповідно до умов Договору.

Розрахунок щомісячної плати за кожен об`єкт розміщення та в цілому за договором наводиться у додатку №1 (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 3.3. Договору щомісячний розмір плати за даним договором сплачується у якості передоплати та визначається на підставі рахунку, який виставляється Підприємством Сервітуарію не пізніше 28 (двадцять восьмого) числа кожного місяця. Рахунок надається Підприємством Сервітуарію шляхом надсилання поштою та електронними засобами зв`язку відповідно до реквізитів Сервітуарія, вказаних в даному договорі. На момент підписання даного договору щомісячна плата становить 5 038,60 грн, в тому числі ПДВ 839,77 грн. Загальний розмір плати за даним договором становить суму всіх здійснених щомісячних плат.

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що плата сплачується Сервітуарієм протягом 7 банківських днів з моменту отримання рахунку від Підприємства.

Відповідно до п. 3.5. Договору нарахування плати починається з дати укладання Договору та припиняється з дня підписання сторонами акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, зразок якого наведено в додатку №3 до даного Договору.

Пунктом 9.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №4 від 01.09.2016) передбачено, що у разі якщо одна із сторін не повідомить іншу про припинення або зміну умов договору за один календарний місяць до закінчення терміну дії договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих же самих умовах, але не більше ніж до 30.11.2017.

Згідно з п. 9.3. Договору припинення користування об`єктом розміщення на умовах сервітуту оформлюється актом закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту (Додаток №4 до Договору).

Додатковою угодою №3 від 01.06.2015 сторони внесли зміни до п. 3.3. Договору, згідно з яким щомісячний розмір плати за даним договором сплачується у якості передоплати та визначається на підставі рахунку, який виставляється Підприємством Сервітуарію не пізніше 28 (двадцять восьмого) числа кожного місяця. Рахунок надається Підприємством Сервітуарію шляхом надсилання поштою та електронними засобами зв`язку відповідно до реквізитів Сервітуарія, вказаних в даному договорі. Щомісячна плата становить 6 015,18 грн, в тому числі ПДВ 1 002,53 грн. Загальний розмір плати за даним договором становить суму всіх здійснених щомісячних плат.

Згідно з Адресним переліком об`єктів комунальної власності та розрахунку плати, який є Додатком №1 до Договору (в редакції Додаткової угоди №3 від 01.06.2015), балансоутримувачем будинку по вул. Каштанова, 1/9 у м. Києві є КП "Житлорембудсервіс"; розміщення - 2; площа, яку займає обладнання: 9,10 кв. м; місячна плата: 6 015,18 грн з ПДВ. Крім того, у Додатку №1 до договору наведено формулу розрахунку розміру щомісячної плати.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору він склав та надіслав на адресу відповідача рахунки на оплату за період з 01.03.2015 по 28.02.2022 на загальну суму 537 986,76 грн, на підтвердження чого додав до позовної заяви копії фіскальних чеків, списків згрупованих поштових відправлень, рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень.

Крім того, в позивачем надано складені ним Акти надання послуг за Договором, які відповідачем підписані не були.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що відповідач не здійснив оплату за користування об`єктом розміщення у повному обсязі, чим допустив заборгованість перед позивачем у розмірі 537 386,76 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що Договір припинив свою дію 30.11.2017, внаслідок чого він втратив право користування об`єктом розміщення.

01.08.2018 між відповідачем та Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" укладено договір про встановлення сервітуту №КІЕ018, яким йому передано право користування сервітуарієм частиною даху та частиною технічного приміщення даху будівель комунальної власності за адресою: м. Київ, вул. Каштанова, 1/9, а тому оплата за користування здійснювалась на рахунок третьої особи. Позивач не підписав акт закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, а тому він є таким, що погоджений Сторонами.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ч. 1 та ч. 3 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Суд зазначає, що сервітут - це право, яке встановлюється в інтересах однієї особи за рахунок власника майна або іншої особи, яка володіє ним на законних підставах, та за своїм правовим змістом є правом обмеженого користування.

Підставою для встановлення сервітуту є наявність обставин, які свідчать про те, що особа, яка зацікавлена у встановленні сервітуту, не може задовольнити потреби за рахунок власного майна, тобто іншим способом, як встановлення прав користування чужим майном - сервітуту.

Отже, відносини, які виникають на підставі сервітуту, є подібними за змістом до відносин оренди та спрямовані на задоволення тих чи інших потреб і тій чи іншій речі без набуття права власності на неї.

Статтею 403 ЦК України встановлено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном; сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку; особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

У свою чергу, сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

Частинами 1, 3 ст. 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

При цьому, при встановленні сервітуту чітко визначаються обсяг користування, спосіб користування та час користування. На відміну від зобов`язальних прав користування, зміст яких може визначатись договором, сервітутні права з огляду на їх речовий характер визначаються законом як за змістом, так і за обсягом.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Київської міської ради №378/5765 від 14.07.2011 "Про питання впорядкування діяльності суб`єктів господарювання в галузі зв`язку та інформаційних технологій" Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" уповноважено здійснювати моніторинг та координацію розміщення суб`єктами господарювання телекомунікаційних мереж та обладнання у (на) об`єктах комунальної власності територіальної громади міста Києва, переданих до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій та укладати договори на розміщення телекомунікаційних мереж на зазначених об`єктах.

Згідно з ч. 6 ст. 31 Закону України "Про телекомунікації" суб`єкти господарювання, які здійснюють будівництво телекомунікаційних мереж загального користування можуть установлювати в приміщеннях, що їм належать на правах найму, телекомунікаційне обладнання, використовувати дахи будинків і технічні приміщення для встановлення антен та необхідного обладнання на підставі договору з власником приміщення.

Згідно ч. 3 ст. 403 ЦК України особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до п.3.3 Договору щомісячний розмір плати за даним договором сплачується у якості передоплати та визначається на підставі рахунку, який виставляється Підприємством Сервітуарію не пізніше 28 (двадцять восьмого) числа кожного місяця. Рахунок надається Підприємством Сервітуарію шляхом надсилання поштою та електронними засобами зв`язку відповідно до реквізитів Сервітуарія, вказаних в даному договорі. На момент підписання даного договору щомісячна плата становить 7345,31 грн., в тому числі ПДВ 1224,22 грн. Загальний розмір плати за даним договором становить суму всіх здійснених щомісячних плат.

У п. 3.4. Договору передбачено, що плата сплачується Сервітуарієм протягом 7 банківських днів з моменту отримання рахунку від Підприємства.

Відповідно до п. 3.5 Договору нарахування плати починається з дати укладання договору та припиняється з дня підписання сторонами акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, зразок якого наведено в додатку №3 до даного договору.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статті 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 ЦК України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, пунктом 9.2. Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 01.09.2016 передбачено, що у разі якщо одна із сторін не повідомить іншу про припинення або зміну умов договору за один календарний місяць до закінчення терміну дії договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих же самих умовах, але не більше ніж до 30.11.2017.

Відповідно до п. 9.3. Договору припинення користування об`єктом розміщення на умовах сервітуту оформлюється актом закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту (Додаток №4 до Договору).

Судом встановлено, що зміни до п. 9.2. договору щодо продовження строку дії договору після 30.11.2017 року у формі укладення додаткових угод до договору в порядку, визначеному п. 10.3. Договору, сторонами не вносились, а Договір не передбачає автоматичного продовження дії договору після 30.11.2017, у разі належного виконання позивачем умов договору, без відповідного погодження обох сторін, шляхом укладення додаткової угоди.

Частиною 1 ст. 406 ЦК України встановлено, що сервітут припиняється, зокрема, у разі: відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут, спливу строку, на який було встановлено сервітут, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Отже, цивільним законодавством встановлено підстави припинення сервітуту, в т.ч. перелік випадків безспірного припинення сервітутних прав, до яких віднесено, зокрема, припинення обставин, які були підставою для встановлення сервітуту, та сплив строку, на який його було встановлено.

З огляду на викладене, Договір є припиненим з 30.11.2017.

За приписами ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Згідно з пунктами 3.5., 4.1.1., 4.1.9. Договору нарахування плати починається з моменту дії договору та припиняється з дня підписання сторонами акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, зразок якого наведено в додатку № 3 до даного договору; Сервітуарій зобов`язується своєчасно та повному обсязі вносити плату за цим договором; Сервітуарій зобов`язується демонтувати обладнання, яке йому належить, у разі закінчення строку дії договору.

Судом встановлено, що 09.08.2018 відповідач надіслав на адресу позивача лист за вих. №15451/05 від 08.08.2018, в якому повідомив, що строк дії Договору закінчився 30.11.2017 та просив підписати акт закінчення розміщення обладнання, а у разі не підписання протягом місяця - такий акт є погодженим та підписаним сторонами. Наведене підтверджується копіями списку згрупованих поштових відправлень, фіскальних чеків, рекомендованого повідомлення про вручення 10.08.2018.

Проте у матеріалах справи не відсутній підписаний сторонами Акт закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту відповідно до п. 9.3. Договору протягом місяця з моменту його отримання позивачем, у зв`язку з чим суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що такий акт є погодженим позивачем.

Таким чином, після закінчення строку дії Договору та припинення правовідносин сторін за ним з 30.11.2017, у відповідача відсутні зобов`язання зі сплати позивачу коштів за користування частиною даху та частиною технічного приміщення даху будівель комунальної власності за адресою: м. Київ, вул. Каштанова, 1/9, у заявлений позивачем період.

Доказів наявності у відповідача заборгованості за Договором у період його чинності позивачем до матеріалів справи також не надано.

Крім того, судом встановлено, що 01.08.2018 відповідачем (Сервітуарій) та Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" (Підприємство) було укладено Договір про встановлення сервітуту №КІЕ018 (далі - Договір №КІЕ018), предметом якого є обмежене право користування сервітуарієм частиною даху та частиною технічного приміщення даху будівель комунальної власності відповідно до п. 1.2. договору, що знаходяться за адресами, зазначеними в додатку №1 до даного Договору.

Згідно з п. 2.1 Договору №КІЕ018 встановлення сервітуту Підприємством Сервітуарію для розміщення обладнання, в місцях, вказаних у Додатку 1 до цього Договору, розпочинається з моменту укладення даного Договору.

В Адресному переліку об`єктів комунальної власності та місячної плати, який є Додатком №1 до Договору №КІЕ018, серед іншого, зазначена адреса: м. Київ, вул. Каштанова, 1/9; місячна плата: 9 000,00 грн з ПДВ.

Відповідачем також надано до матеріалів справи докази перерахування Комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" плати за користування сервітуарієм частиною даху та частиною технічного приміщення даху будівель комунальної власності за адресою: м. Київ, вул. Каштанова, 1/9 на підставі Договору №КІЕ018.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Дослідивши зібрані в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, належним чином спростованими відповідачем, а відтак не підлягають задоволенню.

У зв`язку з викладеним суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко