ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року Справа № 918/130/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Мельников О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» на рішення Господарського суду Рівненської області від 6 березня 2024 року по справі №918/130/24 (суддя Андрійчук О.В.)

час та місце ухвалення рішення: 6 березня 2024 року; м. Рівне, вул. Набережна, 26-А; повний текст рішення складено 6 березня 2024 року

за позовом Керівника Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави

в особі Мирогощанської сільської ради Дубенського району Рівненської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 81 616 грн 79 коп.

за участю представників:

від Прокурора - Немкович І.І.;

від Позивача - не з`явився;

від Відповідача - Ковальчук Є.С..

ВСТАНОВИВ:

Дубенська окружна прокуратура (надалі Прокурор) в інтересах держави в особі Мирогощанської сільської ради Дубенського району Рівненської області (надалі Позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (надалі Відповідач) у якому просив:

· визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 15 березня 2021 року;

· визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 25 серпня 2021 року;

· визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 27 серпня 2021 року;

· визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 30 серпня 2021 року;

· визнати недійсною додаткову угоду № 7 від 22 вересня 2021 року;

· визнати недійсною додаткову угоду № 8 від 29 вересня 2021 року;

· визнати недійсною додаткову угоду № 9 від 30 вересня 2021 року;

· визнати недійсною додаткову угоду № 11 від 25 жовтня 2021 року;

· визнати недійсною додаткову угоду № 12 від 1 листопада 2021 року до договору № 4110-ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 11 січня 2021 року укладеного між Позивачем та Відповідачем;

· стягнути з Відповідача на користь Позивача кошти в розмірі 81616 грн 79 коп..

В обґрунтування своїх позовних вимог Прокурор посилався на те, що Додаткові угоди до Договору укладені в порушення вимог частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", що є підставою для визнання останніх недійсними, та стягнення надмірно сплачених коштів з Відповідача на користь Позивача. Обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, за доводами позовної заяви, врегульований нормами Глави 54 Цивільного кодексу України. Прокурор вказав, що безпідставно отримані Відповідачем кошти у сумі 81616 грн 79 коп. в результаті укладення Додаткових угод, мають бути стягнуті на користь Позивача в дохід місцевого бюджету.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 6 березня 2024 року (а.с. 160-170) позов задоволено.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оцінка належності визначеного прокурором позивача у спірних правовідносинах в контексті наявності/відсутності порушення прав держави в його особі у спірних правовідносинах, а також ефективності заявленого позову, може надаватись для з`ясування обґрунтованості позовних вимог при розгляді спору по суті, і не може бути підставою для залишення позову без розгляду через недоведення підстав для представництва інтересів держави в особі саме визначеної прокурором сторони правовідношення тому, і що за висновком суду стороною спірного правовідношення має бути інша юридична особа, тоді коли суд, має лише перевірити дотримання прокурором положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України щодо належного обґрунтування підстав для представництва та виконання Прокурором визначених законодавством дій, що мають передувати його зверненню до суду.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні також вказав, що збільшення ціни електричної енергії у додаткових угодах по відношенню до погодженої у Договорі ціни здійснено з порушенням статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (зокрема пункту 2 частини 5 статті 41 цього Закону), яким встановлена не лише вимога пропорційного збільшення ціни за одиницю товару по відношенню до збільшення ціни товару на ринку, а й 10-відсоткове обмеження такого збільшення. Суд першої інстанції при цьому вказав, що з аналізу додаткових угод слідує, що динаміка зміни ціни за Договором у відсотковому значенні становила + 71,21 % .

Окрім того місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що сторони не могли не розуміти особливості функціонування ринку електричної енергії, і що враховуючи діяльність Відповідача, на момент підписання основного Договору Відповідач знав (не міг не знати) про ціни, які склалися на ринку на електричну енергію, постачання якої він мав намір здійснювати, та гарантував її поставку замовнику за цінами відповідно до Договору.

Також, судом першої інстанції зазначено, що можливість зміни ціни Договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) Договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі".

Місцевий господарський суд виснував, що сторонами не підтверджено правомірності дій щодо зміни істотних умов договору про закупівлю після його підписання та до виконання сторонами в повному обсязі, тому зміна ціни згідно з оспорюваними додатковими угодами є безпідставною, суперечить принципам максимальної економії та ефективності, встановлених статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі". Дане, в свою чергу стало підставою для визнання оспорених додаткових угод недійсними відповідно до статтей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Стосовно вимоги Прокурора щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача безпідставно надмірно сплачених коштів за Договором в сумі 81616 грн 79 коп, суд зазначив, що дана позовна вимога є можливою одночасно із заявленою вимогою про визнання недійсними додаткових угод, із застосуванням наслідків недійсності правочину, передбачених статтею 216, 1212 Цивільного кодексу України, є належним способом захисту, який передбачений законом, що не містять заявлені позовні вимоги.

Відповідач не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 176-180), в якій з підстав, висвітлених в ній, просив суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в позові.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу, Відповідач вказав, що Прокурором в порушення вимог положення про Держаудитслужбу до позовної заяви не долучено жодного доказу про те, що Держаудитслужбою проводилася перевірка та вживалися в установленому порядку заходи по усуненню виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме керівника та інших осіб установи, що контролюють усунення виявлених порушень законодавства.

Відповідач в апеляційній скарзі вказав, що Прокурор звертаючись в інтересах держави в особі Позивача в позовній заяві не наводить жодних обставин та не надає до позову належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення прав та/або інтересів Позивача по Договору (спірних Додаткових угод). За твердженням скаржника, додаткові угоди про збільшення ціни за одиницю товару укладені між сторонами у відповідності до вимог частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та умовам пункту 13.2 Договору, без порушення вимог чинного законодавства. За доводами апелянта, ціна за одиницю товару, яка вказана в кожній з додаткових угодах не перевищує 10 відсотків та не призводить до збільшення суми, визначеної в Договорі.

Водночас, Відповідач зазначає в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції до спірних правовідносин не застосовано статтю 632 Цивільного кодексу України, де відповідно до частини 3 статті 632 Цивільного кодексу України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Апелянт констатує, що Договір та Додаткові угоди опубліковані в день укладення в системі «Прозоро» та є в відкритому доступі, і що вимога Прокурора про перерахування ціни виникла через півтора року після виконання Договору, що на переконання Відпоідача заборонено законом.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 8 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі № 918/130/24 за апеляційною скаргою Відповідача. Запропоновано учасникам по справі протягом 7 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив.

12 квітня 2024 року через підсистему «Електронний суд» Прокурор подав відзив на апеляційну скаргу, в якому Прокурор просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Прокурор вказав, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 824/753/16-а висловила правову позицію, що: Західний офіс Держаудитслужби не має права на звернення до адміністративного суду з позовом до непідконтрольної установи Підприємства про стягнення збитків, завданих загальному фонду міського бюджету внаслідок споживання комунальних послуг понад затверджені ліміти, оскільки чинним законодавством такого права у контролюючого органу не передбачено, а відповідач не був підконтрольною установою стосовно позивача при проведенні позапланової ревізії фінансово-господарської діяльності управління освіти Чернівецької міської ради.

Також, Прокурор вказав, що до повноважень Держаудитслужби України та її підрозділів належить звернення до суду в інтересах держави з позовними заявами у разі невиконання вимог про усунення виявлених порушень. Відповідно до пункту 10 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», орган державного фінансового контролю має право звернення до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Також, Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу вказав, що аналізуючи підстави внесення змін до Договору шляхом підписання додаткових угод встановлено, що упродовж 2021 року мало місце як збільшення, так і зменшення цін на електричну енергію.

Прокурор зазначив, що обмеження у 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод). Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%.

Прокурор вказав, що відповідно до плану закупівлі, джерелом фінансування закупівлі є кошти місцевого бюджету. Розмір бюджетного призначення за кошторисом або очікувана вартість предмета закупівлі: 750 000 UAH (https://prozorro.gov.ua/plan/UA-P-2021-01-05- 002469-b). Зауважив, що згідно зі Звітом про виконання Договору про закупівлю UA-2021-01-05- 000814-b, сума оплати за Договором про закупівлю становить 677 443 грн 17 коп., джерело фінансування закупівлі місцевий бюджет. З даного Прокурор виснує, що використання бюджетних коштів при проведенні закупівлі повністю підтверджується матеріалами справи. Відтак, Прокурор вказав, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами стосуються саме використання бюджетних коштів і становлять суспільний інтерес, а незаконність Додаткових угод до Договору, на підставі яких ці кошти надмірно витрачаються, такому суспільном інтересу не відповідають.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 квітня 2024 року проведення підготовчих дій закінчено, а розгляд апеляційної скарги призначено на 29 травня 2024 року об 14:00 год.

В судове засідання від 29 травня 2024 року представник Позивача, не з`явився.

З наявних в матеріалах справи довідок про доставку електронного листа вбачається, що сторони були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання (том 2, а.с. 108).

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання судом вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, що вказує на те, що ухвалою суду від 20 травня 2024 року явка сторін обов`язковою не визнавалась.

Частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

В той же час, згідно пункту 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

При цьому суд констатує, що згідно з частинами 1 та 2, пунктами 1, 2, 6, 8-11 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вищевказане суд апеляційної інстанції констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.

Відтак, колегія суду вважає за можливе провести розгляд апеляційних скарг за відсутності представника Позивача за наявними в матеріалах справи доказами, оскільки останній не скористався своїми правом, передбаченим статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні від 29 травня 2024 року предстанвик Відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення скасувати та ухвали нове, яким відмовити в задоволенні позову. Представник Відповідача зазначив, що Прокурором в порушення вимог положення про Держаудитслужбу до позовної заяви не долучено жодного доказу про те, що Держаудитслужбою проводилася перевірка та вживалися в установленому порядку заходи по усуненню виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме керівника та інших осіб установи, що контролюють усунення виявлених порушень законодавства. Також представник вказав, що Прокурор звертаючись в інтересах держави в особі Позивача в позовній заяві не наводить жодних обставин та не надає до позову належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення прав та інтересів Позивача по Договору. Представник Відповідача зазначив, що додаткові угоди про збільшення ціни за одиницю товару укладені між сторонами у відповідності до вимог частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та умовам пункту 13.2 Договору, без порушення вимог чинного законодавства. Ціна за одиницю товару, яка вказана в кожній з додаткових угодах, на його переконання, не перевищує 10 відсотків та не призводить до збільшення суми, визначеної в Договорі. Представник Відповідача зазначив, що судом першої інстанції до спірних правовідносин не застосовано статтю 632 Цивільного кодексу України, де відповідно до частини 3 статті 632 Цивільного кодексу України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Наголосив, що Договір та Додаткові угоди опубліковані в день укладення в системі «Прозоро» та є в відкритому доступі, і що вимога Прокурора про перерахування ціни виникла через півтора року після виконання Договору, що заборонено законом. Також, представник Відповідача звернув увагу на Додаткову угоду № 2, яка на його думку відповідає вимогам діючого законодавства України, а саме частині 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та умовам пункту 13.2 Договору.

В судовому засіданні від 29 травня 2024 року Прокурор просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Прокурор вказав, що до повноважень Держаудитслужби України та її підрозділів належить звернення до суду в інтересах держави з позовними заявами у разі невиконання вимог про усунення виявлених порушень. Наголосив, що відповідно до пункту 10 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», орган державного фінансового контролю має право звернення до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу вказав, що аналізуючи підстави внесення змін до Договору шляхом підписання додаткових угод встановлено, що упродовж 2021 року мало місце як збільшення, так і зменшення цін на електричну енергію. Прокурор зазначив, що обмеження у 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в Договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод). Констатував, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим, і що для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Прокурор вказав, що відповідно до плану закупівлі, джерелом фінансування закупівлі є кошти місцевого бюджету. Розмір бюджетного призначення за кошторисом або очікувана вартість предмета закупівлі: 750 000 грн. Вказав, що згідно зі Звітом про виконання договору про закупівлю UA-2021-01-05-000814-b, сума оплати за договором про закупівлю становить 677 443 грн 17 коп., джерело фінансування закупівлі місцевий бюджет. На переконання Прокурора, використання бюджетних коштів при проведенні закупівлі повністю підтверджується матеріалами справи. Відтак, Прокурор вказав, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами стосуються саме використання бюджетних коштів і становлять суспільний інтерес, а незаконність Додаткових угод до Договору, на підставі яких ці кошти надмірно витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідають.

Заслухавши пояснення представника Відповідача та Прокурора дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів Північнозахідного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що за результатами проведеної закупівлі UA-2021-01-05-000814-b між Позивачем (споживач) та Відповідачем (постачальник) 11 січня 2021 року укладено Договір (а.с. 21-26).

За умовами пункту 2.1 Договору, Відповідач продає електричну енергію Позивачу для забезпечення потреб електроустановок Позивача, а Позивач оплачує Відповідачу вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Пунктом 13.1 Договору визначено, що Договір набирає чинності з моменту погодження (акцептування) Позивачем заяви-приєднання (додаток № 1 до Договору) і договірних величин споживання (додаток № 3 до Договору) та укладається на строк до 31 грудня 2021 року включно, а в частині виконання фінансових зобов`язань Договір діє до повного їх виконання.

Згідно з пунктом 5.1 Договору, Позивач розраховується з Відповідачем за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Позивачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до Договору.

Відповідно до комерційної пропозиції (додаток № 2 до Договору) ціна електричної енергії за 1 кВТ*год. становить 2,833 грн/кВТ*год (без ПДВ).

У додатку № 3 до Договору сторонами погоджено, що ціна цього Договору становить 750 000 грн з ПДВ, а загальний обсяг постачання електричної енергії - 220 558 кВт*год.

За пунктом 13.8 Договору, умови Договору не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, у тому числі збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в Договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання Договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов Договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Зміна ціни за одиницю електричної енергії допускається за умови надання стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні «ОЕС України». Таким документальним підтвердженням можуть бути офіційні дані про ціну, обсяги купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу на перед» (далі - РДН) та внутрішньодобовому ринку (далі - ВДР), та інші показники, які склалися у відповідному періоді в торговій зоні «ОЕС України» та оприлюднені офіційному сайті ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» за адресою в мережі Інтернет https://www.oree.com.ua - згідно з частиною 6 статі 67 Закону України «Про ринок електричної енергії». У якості документального підтвердження даних сторонами визнаються, зокрема, завірені належним чином копії (роздруківки з вебсайту) оприлюднених результатів роботи РДН/ВДР та про діяльність ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» за відповідний період, які оприлюднюються ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» згідно з законодавством, або інші документи органу, установи чи організації, які мають повноваження здійснювати моніторинг цін на товари, визначати зміни ціни товару на ринку.

На підставі даних з сайту ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» та висновків Рівненської торгово-промислової палати між сторонами підписано ряд додаткових угод, якими збільшено ціну за одиницю товару із посиланням на коливання ціни такого товару на ринку.

Так, Додатковою угодою № 2 від 15 березня 2021 року збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 2,99492 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватися до договірних величин споживання електричної енергії з лютого 2021 року (+ 5,71 %).

Додатковою угодою № 3 від 25 серпня 2021 року збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 3,17222 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватися до договірних величин споживання електричної енергії з 1 серпня 2021 року (+ 11,97%).

Додатковою угодою №4 від 27 серпня 2021 року збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 3,36723 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватися до договірних величин споживання електричної енергії з 1 серпня 2021року (+ 18,85 %).

Додатковою угодою № 5 від 30 серпня 2021 року збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 3,58173 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватися до договірних величин споживання електричної енергії з 1 серпня 2021 року (+ 26,42 %).

Додатковою угодою № 7 від 22 вересня 2021 року збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 3,79403 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватися до договірних величин споживання електричної енергії з 1 вересня 2021 року (+ 33,92 %).

Додатковою угодою № 8 від 29 вересня 2021 року збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 3,97222 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватися до договірних величин споживання електричної енергії з 14 вересня 2021 року (+ 40,21 %).

Додатковою угодою № 9 від 30 вересня 2021 року збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 4,21832 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватися до договірних величин споживання електричної енергії з 15 вересня 2021 року (+48,89 %).

Додатковою угодою № 11 від 25 жовтня 2021 року збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 4,51945 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватися до договірних величин споживання електричної енергії з 1 жовтня 2021 року (+ 59,52 %).

Додатковою угодою № 12 від 1 листопада 2021 року збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 4,85066 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватися до договірних величин споживання електричної енергії з 14 жовтня 2021 року (+ 71,21 %).

Відтак за період дії Договору ціна на електричну енергію збільшувалась з ініціативи Відповідача дев`ять разів: з 2,833 грн без ПДВ до 4,85066 грн без ПДВ тобто на 71,21 %.

З матеріалів справи вбачається що на виконання умов Договору поставлено 174 843 кВт*год електричної енергії на загальну суму 676862 грн 16 коп. з ПДВ, а саме:

· згідно з актом приймання-передачі № А- від 12 лютого 2021 року за січень 2021 року: 41248 кВт*год. на суму 140 262 грн 31 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 39, № 2, № 27, № 1, № 11 від 12 лютого 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі № А- від 15 березня 2021 року за лютий 2021 року: 36 411 кВт*год на суму 123814 грн 32 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 83, № 9, № 56, № 2, № 24 від 15 березня 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі № А- від 14 квітня 2021 року за березень 2021 року: 22 727 кВт*год на суму 88 721 грн 87 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 127, №18, №92, №3, №38 від 14 квітня 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі № А- від 12 травня 2021 року за квітень 2021 року: 18321 кВт*год на суму 65 843 грн 87 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 157, №26, №122, №5, №44, №52 від 12 травня 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі № А- від 9 червня 2021 року за травень 2021 року: 12 753 кВт*год на суму 45833 грн з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 35, №201, №151, №6, №55 від 9 червня 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі № А- від 8 липня 2021 року за червень 2021 року: 5 887 кВт*год на суму 21157 грн 22 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 36, №7, №179, №234, №70 від 8 липня 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі № А- від 6 серпня 2021 року за липень 2021 року: 5128 кВт*год на суму 18429 грн 46 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 52, № 53, № 273, № 221, № 8, № 104, № 90 від 12 серпня 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі №А- від 30 серпня 2201 року за серпень 2021 року: 6 956 кВт*год на суму 29897 грн 38 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 9, № 10, № 60, № 96, № 235, № 286 від 30 серпня 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі №489000045/9/1 від 19 жовтня 2021 року за вересень 2021 року: 4 796 кВт*год на суму 23171 грн 70 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 11, №75, №113, №137, №279 від 19 жовтня 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі №489000045/10/1 від 15 листопада 2021 року за жовтень 2021 року: 6717 кВт*год на суму 37 978 грн 72 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 12, №88, №139, №155, №314 від 15 листопада 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі №489000045/11/1 від 17 грудня 2021 року за листопад 2021 року: 7626 кВт*год на суму 44 389 грн 39 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 13, №101, № 102, № 171, № 154, № 3562 від 20 грудня 2021 року та № 358 від 21 грудня 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі №489000045/12/1 від 28 грудня 2021 року за грудень 2021 року: 6273 кВт*год на суму 36 513 грн 82 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 14, №15, №104, №105, №161, №182, № 373, №374 від 28 грудня 2021 року.

Відповідно до звіту про виконання договору про закупівлю UА-2021-01-05-000814-b, що сформований 12 січня 2022 року на вебпорталі Prozorro, правовідносини за вказаним Договором припинені.

Прокурор покликаючись на те, що Додаткові угоди, якими змінено ціну за одиницю товару - електричну енергію, укладені з порушенням чинного законодавства, звернувся до суду з позовом про визнання додаткових угоди недійсними та стягнення 81616 грн 79 коп..

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

В силу дії частин 1 та 2 статті 16 Цивільного кодексу України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Частинами 1 - 3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначає, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом частин 1-3 статті 202 Цивільного кодексу України: правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами; односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила; односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі".

Метою вказаного закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

У статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" зазначено, що договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Частиною 1 статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Досліджуючи обставини звернення Прокурора в особі Позивача з даним позовом до господарського суду, зважаючи на заперечення Відповідача, наведені в апеляційній скарзі, щодо представництва інтересів держави в особі Позивача, колегія суду зауважує, що згідно з абзацами 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до абзаців 1-3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Водночас згідно з положеннями частин третьої-п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Системне тлумачення положень частин третьої - п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України і частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор, звертаючись з позовом до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягають інтереси держави, обґрунтовує необхідність їх захисту у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", а також має довести підстави для представництва, однією з яких є відсутність органу державної влади, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах.

Звертаючись з цим позовом до суду в інтересів держави в особі Позивача, Прокурор зазначив про необхідність даного захисту у спірних правовідносинах у зв`язку із нераціональним та неефективним використання коштів бюджету у результаті укладення спірного правочину.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26 лютого 2019 року в справі № 915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26 червня 2019 року в справі № 587/430/16-ц (пункт 26)).

Зважаючи на характер спірних правовідносин, колегія суду звертається до праової позиції Верховного Суд у постанові від 23 вересня 2021 року в справі № 907/576/19, що замовниками, у розумінні Закону України «Про публічні закупівлі», є суб`єкти, які створені державою або територіальною громадою для забезпечення потреб суспільства, яких має забезпечувати держава та які витрачають для здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг публічні фінанси. Наслідком порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі» є нераціональне використання бюджетних коштів, що в свою чергу свідчить про наявність саме публічного (державного) інтересу, а не приватного інтересу суб`єкта закупівлі.

Преамбулою Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що цей Закон визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про публічні закупівлі» до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями (крім тих, які визначені у пунктах 1 і 2 цієї частини) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: - юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; - органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; - у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Інтереси держави у сфері бюджетних відносин полягають в ефективному використанні бюджетних коштів, дотриманні цілей бюджетних асигнувань та призначень, а безпідставне витрачання бюджетних коштів не відповідає меті та принципам бюджетного процесу, закріплених в Бюджетному кодексі України. Неефективне використання бюджетних коштів, їх безпідставне витрачання порушує зазначені державні інтереси, оскільки створює загрозу економічній безпеці держави, порушує порядок надходження, акумулювання та використання бюджетних коштів, що може призвести до неможливості фінансування видатків бюджетів.

Отже, порушення «інтересів держави» в даному випадку полягає у тому, що розпоряджаючись бюджетними коштами, Відповідач порушив принцип максимальної економії та ефективності, відкритості та прозорості закупівель. Таким чином, укладання Додаткових угод до Договору всупереч норм Закону України «Про публічні закупівлі», а також безпідставна сплата коштів за товар, у більшому ніж встановлено договором розмірі, є прямим порушенням законності в бюджетній сфері, яке сприяє розвитку інфляційних процесів у країні, підриває довіру громадян і наносить матеріальний збиток, що не може не відображатися на державних інтересах та авторитеті держави. Відтак, підставою для звернення Прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом є порушення економічних інтересів держави внаслідок укладення незаконної додаткової угоди, чим завдано шкоди бюджету у вигляді надлишкових витрат.

Прокурор, обґрунтовуючи звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Позивача, вказав, що укладенням Додаткових угод до Договору порушені матеріальні інтереси, оскільки з урахуванням Додаткових угод Позивач фактично отримано менший обсяг електричної енергії у порівнянні з первісним Договором за значно вищою ціною. Недотримання в даному випадку законодавства в сфері публічних закупівель сприяло виникненню особливих негативних економічних і соціальних наслідків.

Відтак з урахуванням того, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців селища, то завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності, а неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення в тому числі відповідним органом місцевого самоврядування незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади.

Прокурор листом від 4 січня 2024 року № 51-46вих-24 повідомив Позивача про встановлені порушення вимог чинного законодавства при підписанні Додаткових угод до Договору постачання електричної енергії.

Однак, за змістом відповіді Позивача № 71/02-27 від 9 січня 2024 року, Позивач не має можливості самостійно звернутися з відповідним позовом до суду через відсутність коштів для сплати судового збору, відтак звертається з проханням представляти інтереси Позивача в суді.

Зважаючи на викладене та з огляду на те, що Прокурор у позовній заяві навів підстави для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (котрий проявив бездіяльність в аспекті подачі позову), то апеляційний господарський суд доходить висновку, що Прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та обґрунтовано звернувся до суду в інтересах держави в особі Позивача.

Враховуючи вище викладені обставини, колегія суду констатує, що Прокурором дотримано порядок, передбачений статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».

Разом з тим, безпідставним є доводи Відповідача щодо необхідності проведення моніторингу закупівлі органами Держаудитслужби та звернення саме цього органу до суду з даним позовом.

Спростовуючи дане твердження Відповідача колегія суддів зауважує, що питання моніторингу процедури закупівлі врегульовано статтею 8 Закону "Про публічні закупівлі". Так, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи можуть проводити моніторинг процедури закупівлі протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.

Прокурору про порушення вимог законодавства у сфері публічних закупівель, які допущені під час підписання Додаткових угод до Договору, стало відомо в ході опрацювання інформації системи публічних закупівель "Прозорро", уже після фактичного виконання сторонами умов Договору.

Отже, у зв`язку з закінченням строку дії Договору на момент виявлення порушення, підстави для проведення органами Держаудислужби моніторингу закупівлі UA-2021-01-05-000814-Ь за предметом "Електрична енергія" були відсутні.

При цьому суд апеляційної інстанції наголошує, що Держаудитслужба набуває статусу позивача внаслідок звернення до суду з метою усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. У випадках, коли вказаний орган не здійснював фінансовий контроль та, як наслідок, не виявив порушення законодавства, то і право на звернення до суду із позовом у останнього не виникає.

Аналогічна позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року в справі №912/898/18.

Розглядаючи позовну вимогу Прокурора щодо визнання Додаткових угод недійсними із посиланням на порушення при укладення такого правочину статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Досліджуючи оспорювані Додаткові угоди до Договору на предмет їх недійсності, що входить в предмет позовної вимоги Прокурора та зважаючи на заперечення апеляційної скарги Відповідача щодо відсутності порушень частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», колегія суддів досліджує наступні обставини.

У відповідності до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційні збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни зі одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електрично енергії.

При цьому метою регулювання, передбаченого частиною п`ятою статті 41 Закону «Про публічні закупівлі», а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10%, є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови Договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії;

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18 червня 2021 року у справі №927/491/19 висловив правову позицію, що закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Стаття 652 Цивільного кодексу України передбачає, що в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим.

Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів.

Обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Відповідно до частини 1 статі 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України "Про публічні закупівлі" не містить виключень з цього правила.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку, що обґрунтоване і документально підтверджене постачальником; ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки частиною 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища після підписання договору та до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі.

Тобто, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди.

При цьому, існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинні бути доведені належними та допустимими доказами, та такі коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації).

Разом з тим, у документах, які видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року в справі №912/1580/18.

При цьому судом враховується, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

З іншого боку, будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки .

Між тим, Позивач, який мав беззаперечне право на отримання електричної енергії за ціною, визначеною в укладеному між сторонами Договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо збільшення ціни товару підписав оспорені Додаткові угоди, внаслідок чого ціна за одиницю товару збільшилась, а обсяг поставки, що передбачався за Договором, фактично, зменшився.

Крім того, збільшення ціни електричної енергії у Додаткових угодах по відношенню до погодженої у договорі ціни здійснено з порушенням статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", яким встановлена не лише вимога пропорційного збільшення ціни за одиницю товару по відношенню до збільшення ціни товару на ринку, а й 10-відсоткове обмеження такого збільшення.

В той же час, з аналізу Додаткових угод слідує, що динаміка зміни ціни за Договором у відсотковому значенні становила + 71,21 % .

При цьому судом апеляційної інстанції звертається увага на те, що сторони не могли не розуміти особливості функціонування ринку електричної енергії, зокрема, і враховуючи діяльність Відповідача, адже на момент підписання основного Договору Відповідач знав (не міг не знати) про ціни, які склалися на ринку на електричну енергію, постачання якої він мав намір здійснювати, та гарантував її поставку замовнику за цінами відповідно до Договору.

Колегія апеляційного господарського суду наголошує, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 Цивільного кодексу України та пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України Про публічні закупівлі, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

В іншому випадку не досягається мета Закону України Про публічні закупівлі, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Відповідна правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року в справі № 922/2321/22.

Як зазначено вище в постанові, між Позивачем та Відповідачем упродовж березня листопад 2021 року укладено дев`ять додаткових угод (від 15 березня 2021 року, від 25 серпня 2021 року, 27 серпня 2021 року, від 30 серпня 2021 року, від 22 вересня 2021 року, від 29 вересня 2021 року, від 30 вересня 2021 року, від 25 жовтня 2021 року, від 1 листопада 2021 року) до Договору, який набрав чинності 11 грудня 2021 року, за якими поступово збільшено вартість електричної енергії за вказаний період на 71,21%, а саме: з 2,833 грн/кВт*год без ПДВ до 4,85066 грн/кВт*год без ПДВ.

При цьому постачання електроенергії здійснювалося щоденно, тобто електроенергія не тільки переходила у власність Позивача, а й споживалася ним, однак Додаткові угоди укладалися з урахуванням вимог частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України, згідно котрої ціна договору не може змінюватися після передачі продавцем товару у власність покупця, протилежне суперечить вимогам частини 3 статті 632 Цивільного кодексу України

В той же час, ціна товару, будучи істотною умовою Договору, в додаткових угодах, починала діяти не з дати укладення таких угод, а з першого числа місяця в якому укладалися такі Додаткові угоди (Додаткова угоди № 2 укладена 15 березня 2021 року, відповідно до пункту 1 якої ціна починає застосовуватися з лютого 2021 року, а.с. 38; Додаткова угоди №3 від 28 серпня 2021 року, пунктом 1 якої ціна починає застосовуватися з 1 серпня 2021 року; Додаткова угода №4 від 27 серпня 2021 року, відповідно до пункту 1 якої ціна починає застосовуватися з 1 серпня 2021 року, а.с. 43; Додаткова угода № 5 від 30 серпня 2021 року, згідно пункту 1 якого ціна починає застосовуватися з 1 серпня 2021 року; Додаткова угода № 7 від 22 вересня 2021 року, згідно пункту 1 якої, ціна застосовується з 1 вересня 2021 року; Додаткова угода №8 від 29 вересня 2021 року, згідно пункту 1 якої, ціна починає застосовуватися з 14 вересня 2021 року; Додаткова угоди № 9 від 30 вересня 2021 року, згідно пункту 1 якої, ціна починає застосовуватися з 15 вересня 2015 року; Додаткова угода №11 від 25 жовтня 2021 року, згідно пункту 1 якої, ціна договору починає застосовуватися з 1 жовтня 2021 року).

При цьому, обмеження у 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Аналогічна правова позиція, наведена і в постанові Верховного Суду від 7 вересня 2022 року в справі №927/1058/21.

Одночасно постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судому складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду і у постанові від 18 червня 2021 року в справі № 927/491/19.

При цьому, будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

З іншого боку, будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Аналогічна правова позиція, викладена і у постанові Верховного Суду від 13 липня 2021 року у справі №927/550/20.

У постанові Верховного Суду від 18 червня 2021 року в справі №927/491/19 зазначено, що: «Перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом так званого "каскадного" укладення додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця.»

Враховуючи наведене, перемога у закупівлі, джерелом фінансування якої є кошти місцевого бюджету та укладення Договору про закупівлю електричної енергії з ціною за 1 кВт*год електричної енергії 2,833 грн./кВт*год (без ПДВ) та її подальше підвищення шляхом укладення оспорюваних Додаткових угод (без відповідного коливання ціни на ринку), що призвело до загального збільшення ціни на понад 71 %, є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку Відповідача.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про публічні закупівлі», закупівлі здійснюються за принципом відкритості та прозорості на всіх їх стадіях. Поряд з цим, перемога в тендері (закупівля за кошти місцевого бюджету) та укладення договору за однією ціною та її подальше підвищення більш як на 10% у спосіб укладення оскаржуваних додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця, та свідчить про свідоме заниження цінової пропозиції у тендері з метою перемоги.

Аналогічну правову позицію викладено і в постанові Верховного Суду від 16 лютого 2023 року в справі №903/366/22.

Із системного тлумачення наведених норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 Цивільного кодексу України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 Цивільного кодексу України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Аналогічний правовий висновок наведений Великою Палатою Верховного Суду, і в постанові від 24 січня 2024 року в справі №922/2321/22.

В іншому випадку не досягається мета Закону України "Про публічні закупівлі", яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Підсумовуючи усе описане вище колегія суду резюмує, що підписанням оспорюваних Додаткових угод вартість електричної енергії зросла на 71,21%, водночас, відповідно до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України Про публічні закупівлі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.

Стосовно Додаткової угоди № 2 від 15 березня 2021 року (про яку зазначено представником Відповідача в судовому засіданні), то за вказаною Додатковою угодою збільшено ціну за одиницю товару на 5,71 % та розповсюджено її дію з лютого 2021 року.

Проте з вебпорталу ДП «Оператор ринку» встановлено, що фактично ціна на електричну енергію з моменту укладення договору (11 січня 2021 року) у порівнянні з датою укладення Додаткової угоди № 2 (15 березня 2023 року) фактично зменшилась. Так, 11 січня 2021 року середньозважена ціна на електричну енергію на ринку РДН становила 1 547 грн 61 коп./МВт*год. (без ПДВ), а на ринку ВДР 1 572,74 грн/МВт*год. (без ПДВ). При цьому 15 березня 2023 року середньозважена ціна електричної енергії на ринку РДН становила 1 302,29 грн/МВт*год. (без ПДВ), а на ринку ВДР - 1353,95 грн/МВт*год. (без ПДВ) (тобто ціна на ринках зменшилась на 15,85 % та на 13,91 % відповідно). Крім того, загалом середньозважена ціна у січні 2021 року на ринку РДН становила 1406,79 грн/МВт*год. (без ПДВ), на ринку ВДР - 1 485,74 грн/МВт*год. (без ПДВ), у лютому 2021 року на ринку РДН становила 1 611,59 грн/МВт*год. (без ПДВ), а на ринку ВДР - 1 756,16 грн/МВт*год. (без ПДВ). У свою чергу, середньозважена ціна у березні 2021 року на ринку РДН становила 1 316,42грн/МВт*год. (без ПДВ), а на ринку ВДР - 1 359,04 грн/МВт*год. (без ПДВ) (тобто ціна на ринках зменшилась у порівнянні з січнем 2021 року, коли було укладено Договір, на 6,42 % та на 8,52 % відповідно).

Отже, ціна за електричну енергію станом на дату укладання Додаткової угоди №2 (15 березня 2021 року) зменшилась у порівнянні із датою укладення Договору (11 січня 2021 року). Тобто протягом березня 2021 року ціни на електричну енергію на «ринку доба на перед» та внутрішньодобовому ринку зменшились до показників нижчих, ніж були на момент підписання Договору та початку постачання електричної енергії. Однак, не зважаючи на зазначене, 15 березня 2021 року сторони уклали Додаткову угоду № 2, якою на підставі пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» збільшено ціну спожитої електричної енергії з лютого 2021 року, що за встановленого вище немає жодного законного обгрунтування.

За таких обставин станом на момент укладення Додаткової угоди № 2 від 15 березня 2021 року мало місце коливання цін на електричну енергію, однак в бік зниження. Дане ж в свою чергу вказує на існування підстави визнання Додаткової угоди № 2 недійсною.

Зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проєкту, що входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку, що обґрунтоване і документально підтверджене постачальником; ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Для збільшення ціни за одиницю товару має бути реальне коливання ціни такого товару на ринку в сторону збільшення, що повинно оцінюватися починаючи від підписання договору та до моменту укладення відповідної додаткової угоди, тобто на момент укладання додаткової угоди ціни на товар повинні бути вищими ніж на момент укладання основного договору про закупівлю (або ж додаткової угоди, у разі її обґрунтованого укладення).

Враховуючи встановлені обставини, Відповідачем не підтверджено правомірності дій щодо зміни істотних умов Договору про закупівлю після його підписання та до виконання сторонами в повному обсязі.

Натомість, колегією суддів встановлено, що сторони послідовно збільшували вартість електроенергії, за відсутності доказів, що її вартісні показники упродовж дії Договору зростали в такій прогресії, що виконання його умов стало вочевидь невигідним (збитковим) для Відповідача (зокрема, в сторону збільшення) та за наявності законодавчого обмеження 10 відсотками щодо можливого такого збільшення.

Враховуючи те, що сторонами не підтверджено правомірності дій щодо зміни істотних умов Договору про закупівлю після його підписання та до виконання сторонами в повному обсязі, то за таких обставин зміна ціни згідно з оспорюваними Додатковими угодами є безпідставною, суперечить принципам максимальної економії та ефективності, встановлених статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі", а відтак, Додаткова угода № 3 (збільшення на 11,97%), Додаткова угода № 4 (збільшення на 18,85 %); Додаткова угода № 5 (збільшення на 26,42 %), Додаткова угода №7 (збільшення на 33,92 %), Додаткова угода № 8 (збільшення на 40,21 %), Додаткова угода № 9 (збільшення на 48,89 %), Додаткова угода № 11 (збільшення на 59,52 %); Додаткова угода № 12 (збільшення на 71,21 %) до Договору суперечать вищенаведеним нормам Цивільного кодексу України та Закону України Про публічні закупівлі, а тому підлягають визнанню недійсними.

Дане рішення в цій частині прийнято місцевим господарським судом, а тому Північно-західний апеляційний господарський суд приймаючи рішення про задоволення позову щодо визнання недійсними Додаткових угод залишає рішення місцевого господарського суду в цій частині без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача коштів в сумі 81616 грн 79 коп., перерахованих за товар, який не був отриманий відповідно до умов Договору, то колегія суду зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається що на виконання умов Договору поставлено 174 843 кВт*год електричної енергії на загальну суму 676862 грн 16 коп. з ПДВ, а саме:

· згідно з актом приймання-передачі № А- від 12 лютого 2021 року за січень 2021 року: 41248 кВт*год. на суму 140 262 грн 31 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 39, № 2, № 27, № 1, № 11 від 12 лютого 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі № А- від 15 березня 2021 року за лютий 2021 року: 36 411 кВт*год на суму 123814 грн 32 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 83, № 9, № 56, № 2, № 24 від 15 березня 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі № А- від 14 квітня 2021 року за березень 2021 року: 22 727 кВт*год на суму 88 721 грн 87 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 127, №18, №92, №3, №38 від 14 квітня 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі № А- від 12 травня 2021 року за квітень 2021 року: 18321 кВт*год на суму 65 843 грн 87 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 157, №26, №122, №5, №44, №52 від 12 травня 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі № А- від 9 червня 2021 року за травень 2021 року: 12 753 кВт*год на суму 45833 грн з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 35, №201, №151, №6, №55 від 9 червня 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі № А- від 8 липня 2021 року за червень 2021 року: 5 887 кВт*год на суму 21157 грн 22 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 36, №7, №179, №234, №70 від 8 липня 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі № А- від 6 серпня 2021 року за липень 2021 року: 5128 кВт*год на суму 18429 грн 46 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 52, № 53, № 273, № 221, № 8, № 104, № 90 від 12 серпня 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі №А- від 30 серпня 2201 року за серпень 2021 року: 6 956 кВт*год на суму 29897 грн 38 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 9, № 10, № 60, № 96, № 235, № 286 від 30 серпня 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі №489000045/9/1 від 19 жовтня 2021 року за вересень 2021 року: 4 796 кВт*год на суму 23171 грн 70 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 11, №75, №113, №137, №279 від 19 жовтня 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі №489000045/10/1 від 15 листопада 2021 року за жовтень 2021 року: 6717 кВт*год на суму 37 978 грн 72 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 12, №88, №139, №155, №314 від 15 листопада 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі №489000045/11/1 від 17 грудня 2021 року за листопад 2021 року: 7626 кВт*год на суму 44 389 грн 39 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 13, №101, № 102, № 171, № 154, № 3562 від 20 грудня 2021 року та № 358 від 21 грудня 2021 року;

· згідно з актом приймання-передачі №489000045/12/1 від 28 грудня 2021 року за грудень 2021 року: 6273 кВт*год на суму 36 513 грн 82 коп. з ПДВ, які сплачені відповідно до розрахункових документів № 14, №15, №104, №105, №161, №182, № 373, №374 від 28 грудня 2021 року.

В силу дії частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

З урахуванням усього вищеописаного, на переконання колегії з матеріалів спарви вбачається надмірне витрачання коштів внаслідок укладення Додаткових угод, якими безпідставно збільшено ціну товару.

Таким чином, грошові кошти в сумі 81616 грн 79 коп. є такими, що були безпідставно одержані Відповідачем (підстава їх набуття відпала), а тому Відповідач зобов`язаний їх повернути Позивачу, що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі №922/2321/22.

Оскільки оспорювані Додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між сторонами щодо ціни електричної енергії, поставленої за Договором, мали регулюватись основним Договором, згідно з яким ціна за одиницю електричної енергії 2,833 грн без ПДВ за кВт*год., отже, вартість поставленої Відповідачем електричної енергії в об`ємі 174843 кВт*год. становить 594396 грн 26 коп.. Проте Позивач за вказаний обсяг спожитої електричної енергії сплатив Відповідачу 676 013 грн 06 коп., з огляду на що грошові кошти в сумі 81 616 грн 79 коп. є такими, що були безпідставно одержані Відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому Відповідач зобов`язаний їх повернути Позивачу (що відповідає приписам статті 216, 1212 Цивільного кодексу України).

Все вищеописане є підставою для задоволення позовних вимог Прокурора щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача 81616 грн 79 коп..

Дане рішення в цій чстині прийнято і Господарським судом Рівненської області.

Відтак, приймаючи таке рішення, Північно-західний апеляційний господарський суд залишає оспорюване рішення місцевого господарського суду і в цій частині без змін.

Північно-західний апеляційний господарський суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі доводи та докази Прокурора, Відповідача як вищевказані, так і інші, наведені у позові та апеляційній скарзі, як кожний окремо, так і, головне, у їх комплексі та сукупності на підтвердження чи непідтвердження порушення оскаржуваними Додатковими угодами умов Договору та вимог діючого законодавства України.

Доводи наведені Відповідачем в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та усім вищеописаним в даній постанові, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З огляду на усе вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Прокурора.

Дане вчинено і місцевим господарським судом, а відтак апеляційний господарський суд залишає оспорювань рішення без змін з огляду на його законність і обгрунтованість, а також те, що при прийнятті даної постанови, Північно західним апеляційним господарським судом не встановлено обставин, що б вказували на необхідність скасування даного рішення (в розумінні частини 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Виносячи дану постанову та враховуючи те, що апеляційним господарським судом залишено без задоволення апеляційну скаргу Відповідача, апеляційний господарський суд, відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, залишає судовий збір за розгляд апеляційної скарги за Відповідачем.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» на рішення Господарського суду Рівненської області від 6 березня 2024 року по справі №918/130/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 6 березня 2024 року по справі №918/130/24 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Справу №918/130/24 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови виготовлено 4 червня 2024 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.