РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.06.2024Справа № 910/12721/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Александр"

до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 30356,79 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Александр" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення за договором поставки товару від 05.08.2021 № 53-121-01-21-10544 основного боргу в сумі 30356,79 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У відзиві на позовну заяву відповідач наголосив, що строк оплати за поставлений товар у частині ПДВ договором не встановлений, вимога позивача про сплату відповідної частини вартості товару відповідачу не надходила. Також відповідач зазначив про відсутність вини та порушення відповідачем чинного законодавства внаслідок настання форс-мажорних обставин.

У відповіді на відзив позивач вказав, що строк оплати визначений в пунктах 3.2, 3.3 договору та позивачем зареєстровані відповідні податкові накладні. Одночасно відповідачем не доведено, що форс-мажорні обставини мали вплив саме на виконання останнім своїх зобов`язань за договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2024 замінено відповідача - Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", його правонаступником - Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.08.2021 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки товару № 53-121-01-21-10544, за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та сплатити товар, визначений у договорі.

Відповідно до пункту 3.1 договору вартість товару за договором -1 632 946,50 грн. Крім того ПДВ - 326 589,30 грн. Разом з ПДВ -1 959 535,80 грн.

Оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (пункт 3.2 договору).

У пункті 3.3 договору передбачено, що оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1959535,80 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін наступними видатковими накладними: № ЗП- від 13.08.2021 на суму 336384,56грн.; № ЗП- від 27.08.2021 на суму 35888,40грн.; № ЗП- від 31.08.2021 на суму 113025,60грн.; № ЗП- від 08.09.2021 на суму 395812,26грн.; № ЗП- від 15.09.2021 на суму 217876,38грн.; № ЗП- від 29.09.2021 на суму 284766,66грн.; № ЗП- від 07.10.2021 на суму 173955,24грн.; № ЗП- від 12.10.2021 на суму 202001,93грн.; № ЗП- від 21.10.2021 на суму 43660,04грн.; № ЗП- від 03.11.2021 на суму 112866,30грн.; № ЗП- від 13.12.2021 на суму 28123,42грн.; № ЗП- від 07.02.2022 на суму 15175,01 грн.

Також на поставлений товар позивачем зареєстровано податкові накладні, а саме: №721 від 13.08.2021, №1274 від 27.08.2021, №1275 від 31.08.2021, №733 від 08.09.2021, №1665 від 29.09.2021, №753 від 07.09.2021, №833 від 12.10.2021, №1265 від 21.10.2021, №60 від 03.11.2021, №952 від 13.12.2021, №82 від 07.02.2022 року.

У свою чергу, відповідач частково розрахувався за поставлений товар, сплативши 1929179,53 грн., з яких: 29.08.2022 суму 1886068,75 грн., 31.10.2022 суму 24942,99 грн., 15.11.2022 суму 18167,79 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №10835 від 15.11.2022, №10843 від 15.11.2022, №10784 від 15.11.2022, №10844 від 15.11.2022, №10846 від 15.11.2022, №10847 від 15.11.2022, №10836 від 15.11.2022, №10117 від 31.10.2022, №10187 від 31.10.2022, №10118 від 31.10.2022, №10188 від 31.10.2022, та випискою АТ «КБ «Приватбанк» за 29.08.2022 року.

При цьому, позивач звертався до відповідача з претензію № 172 від 20.10.2022 про сплату боргу в сумі 73467,05 грн., однак відповідь на претензію відповідач не надав, оплату здійснив не в повному обсязі.

Таким чином, за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 30356,79 грн., що призвело до звернення позивача з даним позовом до суду.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачу поставлено за договором поставки від 05.08.2021 № 53-121-01-21-10544 у період з 13.08.2021 до 07.02.2022 товар на загальну суму 1959535,80 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними, скріпленими печатками.

Водночас, відповідач оплату поставленого товару здійснив не в повному обсязі та несвоєчасно, у зв`язку з чим за ним утворився борг у сумі 30356,79 грн.

Заперечуючи проти настання строку оплати частини вартості товару на суму ПДВ, відповідач послався на не встановлення в договорі відповідного строку для оплати.

Утім, за змістом пунктів 3.2, 3.3 договору оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Таким чином, строк оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ встановлений після реєстрації позивачем податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Із матеріалів справи слідує, що позивач здійснив за кожним фактом поставки товару реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних, що підтверджується квитанціями про прийняття податкових накладних, остання з яких датована 21.02.2022 року.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній станом на дату останньої поставки товару) датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Відповідно до пункту 25 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 341), платник податку через електронний кабінет шляхом перегляду в режимі реального часу має доступ до даних Реєстру щодо складених ним чи його контрагентами податкових накладних та/або розрахунків коригування.

У той же час, відповідачем не надано доказів не отримання ним в електронному кабінеті зареєстрованих позивачем податкових накладних щодо спірної поставки товару.

До того ж, позивач повідомляв відповідача в претензії № 172 від 20.10.2022 про реєстрацію податкових накладних щодо спірної поставки товару та просив сплатити залишок суми боргу.

Таким чином, суд вважає доведеним настання строку оплати частини вартості товару, поставленого позивачем за спірними видатковими накладними, після реєстрації позивачем кожної із податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв`язку з чим залишок суми боргу в розмірі 30356,79 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Згідно зі статтею 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (статті 617 ЦК України).

Ця норма встановлює дві основні підстави звільнення особи, яка порушила зобов`язання, від відповідальності. Такими обставинами є випадок та непереборна сила. Доведення наявності випадку або непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Судом також ураховано, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами, адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21).

Утім, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні вищенаведених положень чинного законодавства, що підтверджували би настання форс-мажорних обставин саме для виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки від 05.08.2021 № 53-121-01-21-10544 у спірний період, та відсутність вини відповідача в несплаті заборгованості за поставлений позивачем товар.

При цьому, поставка товару за договором поставки від 05.08.2021 № 53-121-01-21-10544 у період з 13.08.2021 до 07.02.2022 та настання строку оплати за товар мали місце до введення в Україні воєнного стану. Одночасно, на твердження відповідача про відсутність у нього інформації про можливу співпрацю позивача з державою-агресором, що слугувало підставою для несплати заборгованості, позивачем у відповіді на відзив повідомлено, що останній співпрацю чи закупівлю товару в держави-агресора не здійснює. Доказів протилежного відповідачем до матеріалів справи не долучено.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статі 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Александр" задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Александр" (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 2; ідентифікаційний код 38920229) 30356 (тридцять тисяч триста п`ятдесят шість) грн. 79 коп. боргу, а також 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова